שאלה יורה של בשר שנפל לתוכה חתיכת איסור ונתבשלה שם וכשהסירוה מן האש בעודה רותחת עירו מן המרק לקדרה אחרת ובשעת האכילה נודע להם התערובת ואז לא מצאו בקדרה ס' נגד האיסור מפני המרק שכבר הוסר משם קודם שנודע התערובת שאילו היה נשאר שם היה בודאי בין הכל ס' נגד האיסור ובאו לשאול כדת מה לעשות מי אמרינן יעלה לחשבון המרק שעירו לקדרה אחרת להשלם ס' כיון שבשיעור שלם נתבשל האיסור ופלט טעמו ונתבטל ומותר וכאילו נודע לנו קודם שעירו דמי א"ד במה שנשאר בקדרה עתה בעת שנודע האיסור הוא דבעינן ס' מלבד המרק שכבר הוריקו ממנה ואסור:
עוד מבעיא לן היכא דאין בין הכל ס' ואסור אם אירע שהוריקו מקצת מה מהמרק לתוך קדרה אחרת שהיה בה היתר מי אמרינן יאסור המרק פי חשבון האיסור שהיה מעורב בו ובנקל יתבטל א"ד יאסור כפי כולו ובעינן ס' נגד כל המרק האסור על הכל יבוא דברך הטוב ומה' תמ"ש ע"כ:
תשובה שיש לדקדק בנדון שלפנינו בהאי חתיכת איסור שנפלה לתוך יורה של בשר וכו' אי מיירי במין במינו כגון חתיכת נבלה שנפלה לתוך יורה של בשר שהיא נכרת ובעינן ס לבטל פליטתה או לבטלה אם אינה נכרת ואינה חה"ל וכו' א"ד במין בשא' מ' עסקינן כגון חתיכת חלב וכיוצא שנפלה לתוך יורה של בשר שגם זה מקרי מין בשא"מ דקי"ל כרבא דא' בתר שמא אזלינן כאשר אבאר לקמן בע"ה שהח"ה כתב סתם ולא באר לנו דעתו בזה דנפקא מינה טובא לענין דינא אי איירי במין במינו או במין בשא' מ' שבמין במינו מצינו שהקילו בו רז"ל כמה קולות מש"כ במין בשאינו מי' שזו מחלוקת גדולה בין ר"ת ורש"י ז"ל וקי"ל כר"ת שסוב' שמן התור' מין במינו בטל ברוב ומדרבנן הוא שגזרו דלא לבטיל עד ס' ומין בשא' מ' מדאורייתא בנ"ט דטעם כעיק' בו דאורייתא רק שאין לוקין עליו עד שיהיה בו כ"כ מן האיסור שיעור כזית בכדי א"פ וכו' ורש"י ס"ל איפכא שמין במינו אפילו באלף לא בטיל כר' יהודה דא' מין במינו לא בטיל וכו' ומין בשא' מ' מן התורה בטל ברוב אלא שרז"ל גזרו עליו עד ס' שמה שאמ' בגמ' טעם האיסור כעיקר אינו אלא מדרבנן וקרא אסמכתא בעלמא נינהו ופלוגתייהו בפירושא דהני סוגיי:
דגרסינן בפ' אלו עוברין ד' עוברין ד' מד' א"ר אבהו א"ר יוחנן כל איסורין שבתורה אין היתר מצטרף לאיסור חוץ מאיסורי נזיר שהרי א' תורה משרת וכו' ופריך והאי משרת להכי הוא דאת' האי מבעי ליה לכדתניא משרת ליתן טעם כעיקר שאם שרה ענבים במים ויש בהם טעם יין חייב ומכאן אתה דן לכל התורה כולה וכו' הא מני רבנן היא ור' יוחנן דא כר' עקיבא וכו ור"ע טעם כעיקר חינא ליה וכו יליף ליה מגעולי נכרים געולי גוים לאו טעמא בעלמא הוא ואסור ה"נ ל"ש ע"כ:
ופי' רש"י אין היתר מצטרף לאיסור אם אכל חצי זית חלב וחצי זית בשר בבת א' אין היתר משלם את שיעור האיסור לחייבו חוץ מאיסורי נזיר וכו שהרי א' תורה משרת לחייב על שריית פיתו ביין ואי איכא מיין לחודיה כזית למה לי קרא וכו' האי מבעי ליה ליתו טעם כעיקר לעשות טעמו של איסור כעיקרו וממשו שאם שרה ענבים במים ויש בהם טעם יין חייב בכזית מהם והאי לאו משום דהיתר מצטרף לאיסור הוא אלא משום דאתעביד ליה כוליה איסור אבל היתר מצטרף לאיסור לא ילפינן מיניה ומכאן אתה דן לכל התורה כולה שיהא טעמו של איסור כממשו וכו ה"מ דאפקתיה להאי קרא לטעם כעיקר רבנן דפליגי עליה דר"ע בהיתר מצטרף לאיסור וכו' ור"ע כיון דאפקיה להאי משרת להיתר מצטרף לאיסור טעם כעיקר היכא דליכא מידי עיקר אלא טעם כגון שרה ענבים במים מנא ליה וכו' אלא יליף מגעולי גוים וכו קדרה שבשל בה הגוי וכשחוזר ישראל ומבשל בה היא מגעלת בליעתה לתוך של ישראל והתורה אסרתו במעשה מדיין כל דבר אשר יבוא באש וכו' ע"כ:
וגרסינן נמי במסכת חולין ד' צ"ז א' רבא אמור רבנן בטעמא ואמור רבנן בקפילא ואמור רבנן בס' הילכך מין בשאינו מינו דהיתרא בטעמא ודאיסורא בקפילה ומין במינו דליכא למיקם אטעמא א"נ מין בשאינו מינו דאיסורא וליכא קפילא בס' ע"כ:
ופי' רש"י אמור רבנן בטעמא בכמה מקומות שנינו בנ"ט ואמור רבנן בקפילה כדא' ר' יוחנן ואמור רבנן בס' בפ' בתרא דע"ז פסקינן הילכתא דכל איסורין שבתורה בס' וכו' בשאינו מינו שהאדם יכול להבחין טעמו ושניהם היתר שיכול בן ברית לטועמו כגון תרומה וחולין בטעמא יטעמנו כהן אם אין התרומ' נותנת טעם בחולין יאכל התבשיל אף לזרים ודאיסורא כגון בשר בחלב שאין בין ברית יכול לטועמו סמכינן אקפילא ומין במינו בין דהיתרא ובין דאיסורא דליכא להבחין טעמו א"נ מין בשאינו מינו דאיסורא וליכא קפילא נכרי דלטעמיה משערינן בס' ע"כ:
ומה שחסר כאן אייתי לנו תלמודא במסכת זבחים בפ' התערובות ד' עט' שדברי תורה עניים הם במקומם ועשירים הם במקום אחר דאיתא התם א' רבא א' רבנן בטעמא וא רבנן ברובא וא' רבנו בחזותא מין בשאינו מינו בטעמא מין במינו ברובא והיכא דאיכ' חזותא במראה ע"כ בחזותא ר"ל לענין טבילת מקוה שנפסל בשינוי מראה וכו וכ' התוספות א' רבנן בטעמא וכו' ומדלא נקט בס' או בק' משמע דמדאורייתא איירי שהוא בטעמא וכן נמי א' לעיל דטעם כעיקר דאורייתא דא' אורז שיש בו טעם דגן חייב בחלה ואדם יוצא בו ידי חובתו בפסח וכו' יע"ש:
ואיתא נמי בחולין ד' צ"ח א"ר חייא בר אבא אריב"ל משום בר קפרא כל איסורין שבתורה בס' א' לפניו ר' שמואל בר רב יצחק ר' אתה א' כן הכי א"ר אסי ארי"בל משום ב"ק כל איסורין שבתורה בק' ושניהם לא למדוה אלא מזרוע בשלה מ"ד בס' קסבר בשר ועצמות בהדי בשר ועצמות משערינן והוי ליה בס' ומ"ד בק' קסבר בשר בהדי בשר משערינן והוה ליה בק' וכו' ופריך ומי ילפינן מיניה והתניא זהו היתר הכא מכלל איסור למעוטי מאי לאו למעוטי שאר איסרין שבתורה וכו' א' אביי לא נצרכא אלא לר' יהודה דא' מין במינו לא בטיל קמ"ל דהכא בטיל וכו' ורבא א' לא נצרכא אלא לטעם כעיקר דבקדשים אסור קמ"ל דהכא שרי ע"כ:
ופי' רש"י זרוע של איל נזיר הוא המורם ממנו ומניפין אותו וניתן לכהן ואסור לזרים וכו' דלכ"ע בהדי איל מבשל ליה דאין מקרא יוצא מידי פשוטו וממקרא משמע שעם האיל מבשלו מד' בס' קסבר בשר ועצם דזרוע עם בשר ועצמות דאיל משערינן וקים ליהו לרבנן ז"ל דס' איכא ושריה רחמנא: ומ"ד בק' סבר עצם לא בעינן לשעוריה דהא לא פליט טעמא מיניה וכי משערת בשר דזרוע בהדי בשר דאיל איכא ק': זהו היתר הניתר מכלל איסור שהרי בלע איל מן הזרוע והיתרו לך הכתוב למעוטי שאר איסורין דלא ילפינן מיניה, וכו' לא נצרכא האי זהו אלא לר' יהודה דא במנחות בד' כב מין במינו לא בטיל ובהאי איל בטיל להכי א' זהו דלא ילפינן מיניה דלבטיל מין במינו אבל מין בשא' מ' ילפינן מיניה לק' וס' למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה רבא א' לא נצרכא אלא לטעם כעיקר וכו' נ"ט קי"ל דאסור בקדשים כעיקר ממשו של איסור שנ' כל אשר יגע בבשרה יקדש וגו' ולהא מילתא הוא דקתני זהו למעוטי שאר קדשים אבל חולין שפיר גמרינן מיניה לק' וס' דהא קים לן מאחרי רבים להטות דבטלי ברובא וילפינן מהכא להחמיר דלא לבטיל אלא בק' ורבא לית ליה טעם כעיקר בחולין כדמפרש ואזיל דמדאורייתא ברובא בטיל אלא מדרבנן והכי נמי שמעינן ליה לר' יוחנן במסכת ע"ז ד' ס"ז כל שטעמו ולא ממשו אין לוקין עליו והא דילפינן ליה בפסחים ד' מד' מדא' בנזיר משרת ליתן טעם כעיק' ס"ל לאמוראי בתראי דאסמכתא בעלמא הוא ולאו מילף הוא דהוו ליהו נזיר וגיעולי גויים שני כתובים הבאים כא ואין מלמדים א"נ גיעולי נכרים חידוש הוא כדאמרינן התם ומשרת להיתר מצטרף לאיסור ע"כ:
הרי לך שלדעת רש"י ז"ל כל הני סוגיי בן דהכא ובין דפ' אלו עוברי ס"ל שטעם כעיקר בחולין אינו אסור אלא מדרבנן וקראי אסמכתא בעלמא נינהו ולאו ילפותא גמורה היא דמדאורייתא מין בשא' מ' בטיל ברוב וכו' ובמין במינו ס"ל לרש"י ז"ל כר יהודה דא בפ' כ"ה ד' ק' טיפת חלב שנפלה על החתיכה כיון שנתנה טעם בחתיכה חתיכה ענ"נ ואוסרה כל החתיכות דר"י מפני שהן מינה וחכ"א עד שתתן טעם ברוטב ובקיפה ובחתיכות וכו':
ופסק רש"י ז"ל דכהא ד"ר יהודה קי"ל. דא' מין במינו לא בטיל דהא קם ליה בשטתיה ורב ושמואל נמי בשטתיה קיימי דרב ושמואל דא תרוויהו כל איסורין שבתורה במינן במשהו ותניא כותייהו במסכת ע"ז ד סי' ואע"ג דאפליגו עליוהו ר' יוחנן ור"ל התם ותניא כותייהו הא שמעינן לאביי ורבא דבתראי נינהו דקמו כרב ושמואל וכו' ובפסחים ד' ל' נמי פסק רבא דמין במינו במשהו כרב וכו':
והתוספות חלקו על רש"י ו"ל בכל זה וסתרו דבריו ופסק ר"ת שמין במינו בטיל בס' אפי' מדרבנן שמן התורה בטיל הוא ברוב והאריכו בראיות וכו יע"ש ובד' צ"ח נחלקו עליו ג"כ במה שא שמין בשא' מ' בחולין טעם כעיקר אינו אלא מדרבנן וקראי אסמכתא בעלמא והעלו שטעם כעיק' אסור מן התורה בחולין במין בשא' מ' ואוסר מן מהתורה עד ס' אלא שאין לוקין עליו עד שיהיה בו כ"כ מן האיסור כזית בכדי א"פ וכו וכמו שהאריך הטור בכל זה בסי' צ"ח וכו' ודע שרוב הפוסקים פסקו כר"ת כאשר יראה המעיין בסי' זה:
ומה שאני א' שלדעת ר"ת מין בשאינו מינו אסור מן התורה עד ס' והוא לא א' אלא טעם כעיקר אסור מן התורה ר"ל כיון ששיערו רז ל בס' כי ליכא קפילא והאידנא כ' האגור דלא סמכינן אקפילא וגם לא ראינו מי שסומך עליו בזמנינו זה וכו' מ"מ בספק דאורייתא הוא עד ס דשמא נ"ט הוא וכו' וגם הטור ז"ל כ' בשמו של ר"ת בסי' צ"ח שמין בשא' מ' אסור מן התורה עד ס' כמו שכתבתי ובודאי טעמו הוא כדאמרן:
והרש"בא ג"כ פסק כר"ת שבת"ה הא' בד' ק"ב לאחר שהאריך לכתוב דעת הסוברים כרש"י וכר"ת כ' ולענין הלכה למעשה אנו על מי נסמוך בואו ונסמוך על ר"ת ורבינו יצחק ובעל ההלכות והראב"ד שרבים הם וא' להחמיר בשל תורה והילכך חתיכת נבלה וכיוצא בה שנפלה לקדרה של ירקות או בשר שנפל לקדרה של חלב או בהפך וכו' וקודם שהספיקו לשער אם ישבו כדי לבטל טעמו נשפך או נאבד קצתו אסור מספק דהוה ליה ספיקא דאורייתא ולחומרא אבל אם חתיכת נבלה נפלה לקדרה של בשר שחוטה ויש בחתיכות היתר כדי לבטלה ברוב ונאבד או ניטל קצתו קודם שעמדו על ברור שיעורו הרי זה מותר כדברי כולם וכן בכל מין ומינו דמין במינו בטל ברוב לדברי כולם דבר תורה אלא שהחמירו עליו מדבריהם להצריך בו ס' כאיסורי תורה וספיקא דרבנן לקולא וכו' יע"ש:
ואחרי הודע אלדים אותנו את כל זה זכינו לדין בנדון שלפנינו בהאי חתיכת איסור וכו' שנסתפק בה הח"ה מי אמרינן יעלה לחשבון המרק שעורו לקדרה אחרת להשלם הס' כיון שבשיעור שלם נתבשל האיסור ופלט טעמו ונתבטל ומותר וכו' אד מלבד המרק שהוריקו ממנה הוא דבעינן ס' ואסור וכו דע שדעתי נוטה לחלק בין אם איסור זה נפל למינו דהיינו בשר נבלה לתוך בשר שחוטה וכיוצא להיכא דהוי מין בשאינו מינו דהא קי"ל בכל זה כר"ת דא' מין במינו מן התורה בטיל ברוב ומין בשאינו מינו בנ"ט שטעם כעיקר דאורייתא ושיערו רז"ל שעד ס יהיב טעמא וכל זמן שלא טעמו קפילא נכרי וא' לנו שלא נתן בו טעם אסור דספיקא דאורייתא לחומרא ושיעור ס' שאמרו ז"ל בגמ' הוא להיכא דליכא קפילא דלטעמיה וכו':
ולכן במין במינו ניזיל ביה לקולא היכא דידעינן שלאחר שהוריקו המרק מקדרה זו נשאר בה רוב היתר נגד האיסור וכמו שכתבתי לעיל בפסק הרשב"א דלא שנא ניטל קצת המרק לנשפך במין במינו מותר היכא שנשאר רוב היתר לפנינו שכזה פסק הרב בש"ע י"ד סי' ב"ח וז"ל אם נתערב מין במינו ונשפך בענין שאין יכולין לעמוד עליו לשערו אם נודע שהיה רובו היתר מותר ואם לא נודע שהיה רובו היתר אסור ע"כ ולשון זה משמע סתם ל"ש נשאר האיסור בתוך הקדרה או לא נשאר בה לאחר שהורק מקצת המרק ממנה וכו' ואע"פי שהרב לא כ' מילת או ניטל כ א נשפך דע שאלו הם דברי הרשב"א והוא כ' שאם נשפך או ניטל קצתו דין אחד להם:
וגם מצינו קולא אחריתי בתערובת איסור מין במינו והביאה הרב בסי' צ"ט סעיף ד' שמשערין בו גם מה שבלעה הקדרה מן ההיתר ומשערים זה באומד יפה ורואין אותו כאילו הוא בעין וכו':
הרי שאע"פי שהאיסור בא לפנינו בפחות מס' מאחר שהוא איסור מין במינו שמן התורה בטל ברוב נקל בו לשער גם במה שנבלע בקדרה אף על פי שאינו בעין הה לנדון דידן שהיה כאן ס' נגד האיסור אלא שהורק קצת המרק לאחר שנתבשל בשיעור שלם: ודין זה הוא ממה ששנינו בפ' ג"ה ד' צ"ז אמר ר' חנינא כשהן משערים משערים ברוטב ובקיפא ובחתיכות ובקדרה א"ד בקדרה עצמה וא"ד במאי דבלעה קדרה ע"כ:
ופי' רש"י ז"ל כשהן משערים האיסור בס' משערים אותו שיהיה בו א' מס' ברוטב ובקיפא ובחתיכות ובקדרה קיפה הוא דק דק של בשר ותבלין המתאסף בשולי הקדרה ובמאי דבלעה הקדרה אם ראינוהו כשנפל שם קודם שנתמעט ואנו משערים אותו לאחר שנתבשל לכמות שנפל שם ואין בהיתר ס' בו אומדים כמה בלעה הקדרה מן ההיתר לפי שכשנפל שם היה היתר הרבה ונתמעט בבליעת הקדרה אבל בקדרא עצמה לא משערינן וכיון דאיפליגו לשני ואיסורא דאורייתא אזלינן לחומרא ולא משערינן במאי דבלעה הקדרה מן ההיתר לפי שאף מן האיסור נבלע ונתמעט מכמות שהיה וכדא' לקמן אטו דהיתרא בלע דאיסורא לא בלע וכו' ע"כ:
וכמה ק' להלום לשון זה של רש"י ז"ל במה שכ' וכיון דאיפליגו לישני ואיסורא דאורייתא הוא אזלינן לחומרא ולא משערינן במאי דבלעה הקדרה מן ההיתר וכו דמ"מ ק' בין אם נאמר שמיירי במין במינו ובין אם נאמר שמיירי במין בשא' מ דהא לדידיה מין בשא' מ' מן התורה בטל ברוב ורבנן הוא שהחמירו לשער בו בס' שמה שאמר בגמרא טעם כעיקר וכו' אינו מן התורה וקראי אסמכתא בעלמא הם כמו שכתבתי לעיל וכו' ואי במין במינו מיירי ג"כ ק' שהרי הוא ז"ל פסק כר יהודה דא' מין במינו אפי' באלף לא בטיל וכו וכאן מיירי לענין בטול בס' כמו שכ' הוא ז"ל ויותר הוה ניחא לן אם היה אומר כן ר"ת במין בשא' מ' דסבירא ליה שטעם כעיקר בו דאורייתא וכו ואי לא מסתפינא הוה אמינא שאין זה מלשון רש"י ז"ל אלא שנפל טעות בספרים ומה שאסר לנו לשער במה שבלעה הקדרה לאו משום ספיקא דאורייתא אלא משום חומרא דרבנן בעלמא הוא וכמו ש' הר' בע' פ"ח בסי' זה בשם מהרש"ל שאין לשער במאי דבלעה הקדרה כי אין לעמוד על שורש הדבר וכמה פעמים יבוא קלקול מזה אלא לעולם משערים האיסור וההיתר כמו שבא לפנינו ואע"פ שאין זה מעיקר דינא דגמרא ראוי להחמיר כך אם לא בשעת הדחק ע"כ:
הרי לך כמה קולות היקלו הני רבוותא במין במינו וה"ה בנ"ד ובפרט הרשב"א ז"ל שדבר בנ"ד ממש שכ אם נשפך או ניטל קצתו במין במינו אזלינן לקולא כיון שרובו היתר וגם הטור כ' בשם הרשב"א בסי' צ"ט שבמין במינו שמן התורה בטל ברוב אלא שרז"ל הוא שהחמירו לשער בו גם במה שבלעה הקדרה מן ההיתר אבל במין בשא' מ' דכזית בכדי א"פ בו דאורייתא ואפי טעמו כעיקרו וכו' אין תולין בו להקל ואין משערים בו אלא כמו שבא לפנינו ע"כ כל זה אני א' אם חתיכת איסור נד"ד מיירי במין במינו שהרי בנדון זה כשנתמעט היה נשאר האיסור ג"כ בפחות מס':
אבל אם חתיכת איסור של נד"ד מיירי במין בשא' מ' כגון חתיכת חלב שנפלה לתוך קדרת בשר וכיוצ' ולא נמוחה שם וכו שאם נמוח' כולה בשיעור ס' ונתערב ערב טעמה בשוה בכל הקדרה ואח"כ עירו מקצת מן המרק וכו' אין כאן ספק שהכל מותר וכו רק אם הוא כדא' מעיקרא בזה אני א' שבודאי לא מהני המרק שעירו מן הקדרה להשלם הס' ובעינן ס' ביחד במה שבא לפנינו שהרי קי"ל בו טעם כעיקר דאורייתא ושיערו רז"ל שעד ס' מתפשט הטעם אם לא שטעמו קפילא ארמאה וא' לנו שאין בו טעם שאז סומכין עליו ובלאו הכי אין לנו להקל בו שספק דאורייתא הוא ואזלינן ביה לחומרא דדילמא לאחר שעירו מקצת מן המרק ולא נשאר בקדרה ס' נגד האיסור חזר האיסור ליתן בו טעם כיון שהוא עדיין רותח ובתוך כלי ראשון:
והרב כמי פסק בש"ע בסי' צ"ח שאם נתערב מין בשא' מ' ונשפך בענין שאין יכולין לעמוד עליו לשערו אע"פ שנודע לנו שרובו היתר אסור ולעיל כתבתי בשם הרשב"א דל"ש ניטל קצתו לנשפך וכו' ומצינו שהחמירו ג"כ בגמרא שלא לשער בחלב שנפל לבשר במה שבלעה הקדרה מן ההיתר דגרסינן בפ' ג"ה בד' צ"ח:
ההוא כזיתא דתרבא דנפל לדקולא דבשרא סבר רב אשי לשעוריה במאי דבלעה דקולא אמרי ליה רבנן לרב אשי אטו דהיתרא בלע דאיסורא לח בלע ע"כ:
ופי' רש"י דקולא קלחת שר"ל קדרה של בשר רותחת כדא' בפ' הספינה ד' עד' שכל ל' יום מהפ' גיהנם לרשעים כבשר בקלקת ואמ' נמי בפ' כל שעה ד' י"ט א' רב יוסף לא לחלוט איניש תרתי חיטי בהדי הדדי דילמא אזלא חדא ויתבא בצרי חברתה ולא סליק לה דקולא דמיא מד' רוחתא וכו' והוה סבר רב אשי לשעורי היתרא ולאוסופי עליה אף מה שבלעה הקדרה כדי לבטל האיסו' והאיסור היה רוצה לשער כמו שבא לפניו מצומק ואמרי ליה רבנן בני ישיבתו אטו דהיתרא בלע ודאיסורא לא בלע בתמיה והלא אף האיסור נצטמק עכשיו וכשנפל היה בו יותר אלא הכל מצערים כמו שבא לפנינו וכו' ומשמע שהודה רב אשי לדבריהם חדא מדשתק ולא משני ליהו ולא מידי ועוד מלישנא דתלמודא דא' סבר רב אשי לשעוריה וכו' משמע דמעיקר' הוה ס"ל הכי ולא השתא וכו' הרי שאין לנו לשער בחלב שנפל לבשר במה שבלעה הקדרה מן ההיתר וכו' וה"ה לנד"ד שאין להקל ולשער במה שאינו לפנינו:
וראיה למה שאמרנו שהחלב שנפל לתוך קדרה של בשר מקרי מין בשא' מ' דהא קי"ל כרבא דא' בפ' ב' דע"ו דבתר שמא אזלינן דגרסינן התם חמרא עתיקא בענבי ד"ה בנ"ט פי' לפי שטעמו ניכר בענבים חמרא חדתא בענבי אביי א' במשהו בתר טעמא אזלינן ואידי ואידי חד טעמא הוא ורבא א' בנותן טעם בתר שמא אזלינן והאי שמא לחוד והאי שמא לחוד והוה ליה מין בשא' מ ומין בשא' מ' בנ"ט וכו' ע"כ וכן כ' הרב ב"י בסי' צ"ח בשם האגור שלענין מין במינו אזלינן בתר שמא אם היה שוה הוה ליה מין במינו אבל לא אזלינן בתר טעמא אם הוא שוה או לא ע"כ וכן נמי פי' הרב פ"ח עלמה שכ' הרב ריש סי' צ"ח איסור שנתערב בהיתר מין בשא' מ' כגון חלב שנתערב בבשר וכו' כ' הוא ז"ל כגון חלב משמע דחלב דהכא היינו תרבא שנתערב בבשר דמקרי מין בשא' מ' וכן עיקר והאריך בראיות יע"ש וגם האריך לישב מ"ש הרמב"ם בפ' ט"ו מהלכות מאכלות אסורות תבלים שהם ב' או ג' שמות ממין א' או ג' מינים משם א' מצטרפין לתבל ולאסור וכן לחמץ וכו' שלשון זה ק' להולמו שנראה שהרמב"ם ז"ל מזכה שטרא לבי תרי וכו והוא ישב הכל וכדי שלא להאריך לא כתבתי כיצד ישבו יע"ש:
והרב בש"ע בסי' צ"ט פסק שנשער במין באינו אף במה שבלעה הקדרה כר' חנינא וכלישנא קמא לחומרא כפי' רש"י והר"אש וכו' שכיון שמן התורה בטל הוא ברוב לכך נשער בו גם במה שבלעה הקדרה מפ"כ במין בשא' מ' כהרשב"א בת"ה משום דמין בשא' מ' קי"ל בו דכזית בכדי א"פ דאוריית' וגם טעם כעיקר דאורייתא לדעת ר"ת והעומדים בשטתו לכך לא נשער בו במה שבלעה הקדרה ואפשר לומר ג"כ שרב אשי ובני ישיבתו שאמרו שלא לשער במה שבלע הקדר' לפי שמיירי במין בשא"מ כדא' כזית תרבא דנפל לדיקולא דבשרא אבל במין במינו אה' שנוכל לשער גם במה שבלעה הקדר' מאחר שהוא בטל ברוב מן התורה וכו' ור' חנינא שקור' לשער במה שבלעה הקדרה נוכל לומר דמיירי במין במינו כיון שלא פי' ולפי זה לא פליג ר' חנינא אדרב אשי ובני ישיבתו ותרוייהו הלכתא נינהו ודוק:
וראיה נמי למה שאמרנו שגם לאחר שנתבשלה חתיכת איסור זה בקדרה ופלטה בה טעמה בשיעור ס' שדינה הוא שטעמה בטל והתבשיל מותר עכ"ז אם יוריקו מן המרק בעוד שהקדרה רותחת ותשאר חתיכת איסור זה בפחות מס' חוזרת ליתן טעם מחדש ואוסרת כיון שאין עכשיו בקדרה ס' נגד האיסור וכו' ממה שפסק הרשב"א בת"ה והביאו הרב בש"ע י"ד בסי' קו' חתיכה שיש בה חלב שנתבשלה בקדרה שיש בה ס' לבטל החלב צריך ליזהר שלא יסיר שום דבר מהקדרה בעוד שחתיכת האיסור בתוכה דחיישינן שמא תשאר באחרונה בשעה שאין בקדרה ס' לבטל החלב וגם לא יוציאנה תחילה שהחלב שבה יאסור אותה ומה תקנתה יניחנה עד שתצטנן הקדרה וכו ובב"י כ' שדבריו נכונים בטעמם אין בהם נפתל ועקש וכו יע"ש הרי שנקט חלב שהוא מין בשא' מ' כמו שהוכחנו לעיל וה"ה לנד"ד שיאסר התבשיל הנשאר בקדרה כיון שבעודה רותחת עירו המרק ממנה ונשארה חתיכת האיסור בפחות מפ' ואע"פ שרוב קדרה זו היתר עכ"ז לא מהני כיון שבמין בשא' מ' עסקינן שהטעם כעיקר בו מן התורה כדעת ר"ת וחבריו דקי"ל כותייהו ואפשר שלאחר שהורק המרק חזרה חתיכת איסור זה ליתן טעם ומאחר דספיקא דאורייתא הוא אזלינן ביה לחומרא ודברים ברורים הם ודוק:
ודקדק ע"ז הרב בע' פ"ח למה כאן כ' שהחתיכה שהחלב דבוק בה מותר כשאר החתיכות ובס' א"כ שהחתיכה עצמה אסורא דהתם בחתיכה שנאסרה מחמת בליעה כבר ושוב לא נפלט ממנה האסור לגמרי אבל בכאן שלא בלעה עדיין מהחלב שעליה הדבר ברור שפליטת החלב ומתפשטת בהשואה א' לכל הקדרה ואין נבלע בחתיכ' שהחלב דבוק בה איסור טפי משאר חתיכות ולפיכך לא יוציאנה עד שתצטנן שאם יוציאנה בעודה חמה אוסרת מחדש לחתיכה כיון שאין בה ס' נגד החלב ומ"ש עד שתצטנן לאו דוקא אלא כיון שאין הי' ס"ב אוסר כ"ק לפיכך ראוי להמתין עד שתצטנן לגמרי עכ"ד זהו מה שנראה לע"ד בספק הראשון:
אכתי פש גבן להשיב על הספק הב' שנסתפק עוד הח"ה שהוא מבעיא לן עוד היכא דאין בין הכל ס' שאסור אם אירע שהוריקו מקצת מהמרק לתוך קדרה אחרת שהיה בה היתר מי אמרינן יאסור המרק לפי חשבון האיסור שהיה מעורב בו ובנקל יתבטל א"ד יאסור כפי כולו ובעינן ס' נגד כל המרק האסור וכו':
בזה נראה לע"ד שבודאי לא בעינן ס' נגד כל המרק אלא כנגד שיעור איסור המעורב בו ומשערינן בו לפי חשבון דהא כך סתם לנו ר' בפ' ק' ממסכת תמורה בד' י"ב אין המדומע מדמע אלא לפי חשבון ואין המחומץ מחמץ אלא לפי חשבון ואין המים שאובין פוסלים את המקוה אלא לפי' חשבון וכו' ואוקמוה להאי סתמא בגמרה כרבנן דפליגי עליה דר' אליעזר במסכת תרומות דתנן סאה של תרומה שנפלה לפחות מק' חולין ונדמעו ונפל מן המדומע למקום אחר ר' אליעזר אומר מדמע כתרומת ודאי שאני א' סאה שנפלה היא סאה שעלתה וחכ"א אינה מדמעת אלא לפי חשבון איסור שבה וכו':
ופי' רש"י ז"ל אלא לפי חשבון לפי מה שיש תרומה בסאה זו בעינן ק' שיעורי' מן החולין אבל ק' סאין לא בעינן כגון אם נפלה תחילה סאה תרומה לתוך סאין של חולין ונדמעו ועכשיו כל סאה וסאה שיש שם הוי א' מכד' שבו תרומה והיינו לוג תרומה בכל סאה אם חזרה ונפלה סאה מאותו דימוע לתוך החולין וכו' אם יש שם ע"ז לוגין אחרים מצטרפי' עם כד' לוגין חולין שבסאה זו ומבטלין את התרומה:
ואין המחומץ וכו' עיסה של חולין שנתחמצה בשאור של תרומה הרי כולה אסורה ואם נפל מאותה עיסה לתוך עיסה אחרת של חולין וחימצתה אינה אוסרת אלא לפי חשבון שאור תרומה המעורב בה כלו' אם נפל בעיסה אחרונה מן הרא' שיעור גדול כ"כ שיהא בו משאור של תרומה שנתחמצה ממנה כדי לחמץ את האחרונה אסורה אף האחרונה ואם אין בו אלא כדי לחמץ אחרונה מותרת האחרונה שלא נפל בה מן התרומה כדי לחמץ וכו' ע"כ:
וכן נמי פסק הרמב"ם ז"ל בפ"י ג מה' תרומות רק שהוסיף לפרש שדין התרומה שנתערבה בחולין שוה לדין איסור שנפל לתוך ההיתר שכשם שהאיסור שנפל לתוך ההיתר מין בשא' מ' בנ"ט כן נמי התרומה שאמרו ז"ל שבטלה בק' וכו בד"א מין במינו אבל מין בשא' מ' בנ"ט אם יש בכל טעם תרומה נעשה הכל מדומע וימכר לכהן חוץ מדמי תרומה שבו ואם טעם הכל חולין הכל מותר לזרים וכו' ע"כ:
הרי לדעתו ז"ל שמין בשא"מ בתרומה וחולין בנ"ט כדין איסור שנפל לתוך היתר וכו' ומינה מה מדומע של תרומה אינו מדמע אלא לפי חשבון תרומה שבו אף מדומע של איסור שנפל לתוך היתר לא יאסור אלא לפי שיעור חשבון מן האיסור הראשון שיש בו ומצינן למידן מינה ק"ו אם עון תרומה שהוא במיתה לא החמירו במדומע שלה לחושבו כאילו כולו תרומה ואמרו שלא יאסור אלא לפי חשבון ק"ו לנד"ד לזה המרק הנאסר מחמת שלא היה בו ס' לבטל האיסור והשתא נפל לקדרה שניה דין הוא שלא יאסור אלא לפי חשבון שיעור האיסור שיש בו מתערובת הרא':
ויש לי להביא עוד ראיה מתשובת הרמב"ן וגם מדברי הרשב"א בת"ה שפסק כן הרב בש"ע י"ד בסי' ק"ו הלכה למעשה וז"ל חתיכה שבלעה איסור ואין בה ס' לבטלו שנפלה לקדרה אינה אוסרת אלא לפי חשבון איסור המעורב בה שאם יש במה שבקדרה מצורף עם החתיכה עצמה ס' כנגד איסור הבלוע בה מותר מה שבקדרה אבל חתיכה עצמה אסורה לפי שאיסור שבה אינו נפלט ממנה לגמרי מש"כ בדבר הנבלל ונמוח שאם נפל דם וכיוצא בו לתוך רוטב של היתר ואסרו מחמת מיעוטו ואח"כ נתרבה הרוטב של היתר עד שיש בין כולו ס' לבטל הדם כולו מותר שהכל נבלל ונתערב ע"כ:
הרי לך שעדיף הרוטב שהוא דבר הנכלל ונמוח מחתיכה שבלעה איסור דאילו חתיכה שבלעה איסור אע"פי שאינה אוסרת אלא לפי חשבון מ"מ החתיכה עצמה אסורא מש"כ רוטב שהוא נבלל של"מ שאינו אוסר אלא לפי חשבון אלא אף הוא חוזר להיות היתר ודברים אלו נכוחים הם למבין וכו':
אח"כ מצאתי במורדכי שהשיב ראבן על כדומי לנ"ד בספק ב' וז"ל נשאלתי על יורה של בשר שנתבשל בה חתיכת איסור ולא היה בה ס' לבטלו וכו' ולקחו מהמרק שביורה ושמו בקדרה שהיה בה מכל היתר ולא היה בקדרה ב' ס' נגד כל המרק וכו' והשיב נראה שאין המרק אוסר אלא לפי חשבון איסור שבמרק שנפל ואם רבה היתר שבקדרה עליו מבטלו וזה הוא לרבנן דא מין במינו בס' אבל לר' יהודה וכו' אם יש בבשר ובקיפה ס' במרק מבטלין אותו והמרק סלקינן כמי שאינו אבל אם אין שם ס אלא עם המרק של שעת נפילה הוה ליה מין במינו ולא בטיל וכו' עכ"ל פסק ראב"ן ופעם א בא מעשה לידי והשבתי לדברי רבינו יקיר שפ"י דלא אמרינן חתיכה עצמה נ"נ כ"א בבשר סחלב פשיטא שמותר מאחר שיש ס' נגד האיסור לבדו ומיהו לר"ת ור"י שא שבכל האיסורין אמרינן חתיכה עצמה נ"נ כמו שכתבו התוספות ונהוג עלמא כותייהו ולדידהו הכל אסור וכו' ועתה נראה לי להכריע בין רבותי' אף כי אין תלמיד מכריע שנ"ל שודאי בכל שאר איסורין נאמר חתיכה ענ"נ ודוקא בחתיכה עצמה ומטעם חשיבות החתיכה האיסור ניכר בה וכו' ולפיכך אוסרה כולה וצריך כדי לבטל כולה אם אין ראויה להתכבד או דבר שבמנין אבל דבר לח ורוטב או תרומה בחולין ויין במים דע"ז או כגון רוטב ברוטב כגון בנדון זה שאין האיסור ניכר ונבדל ואין כאן חשיבות איסור מתערב ההיתר הב' עם הא' ולא שייך הכלל למימר חענ"נ לעשות הכל איסור ולהצריך ס' נגד כל התערובת ושים דבר זה נגד עיניך ובזה נוכל לתרץ מה שהקשו התוס' פעם לזה ופ' לזה עכ"ד יע"ש:
הרי לך שפסקו ז"ל בין ראבן ובין המורדכי שהמרק אינו אוסר אלא לפי חשבון שיש בו מן האיסור ונעשה הכל היתר ואע"פי שראבן השיב שלר' יהודה אם אין ס' אלא עם המרק מין במינו לא בטיל וכו' עכ"ז אנן לא קי"ל כר יהודה אלא כרבנן דפליגי עליה שא' מין במינו בטיל ברוב מן התורה ורז"ל החמירו בו עד  ס' והר' המורדכי חילק חילוק יפה לדעתי שאף למאן דא חענ"נ יודה בנ"ד שהוא דבר הנבלל ומתערב בכל וכו' כדכתי' לעיל:
העולה מכל האמור למעלה הוא שאם חתיכ' איסור זה של נ"ד היא חתיכת נבלה דהוה ליה מין במינו וגם נשאר בקדרה זו רוב היתר לבד מן האיסור בנדון כזה יעלה גם המרק שעירו ממנה להשלם שיעור הס' כיון שנשאר כאן כדי שיעור בטולו מן התור' ולא החמירו בו רז"ל כ"כ כיון שכיבר נתבטל האיסור תחילה בשיעור ס' ואירע במקרה שעירו מן המרק וכו' כדרך שלא החמירו רז"ל במין במינו וא' לשער במה שבלעה הקדרה מן ההיתר ואע"פי שנשאר האיסור בתוכה בפחות מס שדי לנו שנודע שבשעה שנפל שם האיסור היה ס' מן ההיתר כנגדו ובנ"ד אף אחר הבשול ידענו שהיה בהיתר ס נגד האיסור וכו' אבל אם היא מין בשא' מ' צריך שישאר ס' מן ההיתר בקדרה זו כל זמן שהיא חמה הא לאו הכי אסור שכיון שמן התורה הוא בנ"ט חיישינן שמא חזר ליתן טעם וספק' דאוריית' לחומר אם לא שיתן תבשיל זה לגוי לטעום כדינא דגמר' וכפס' הרמב"ם וכו' ואם האיסור הוא חלב ונימוח בשיעור ס' ואח"כ הוריקו מן המרק וכו' דינו שוה לדין מין במינו כדאמרן לעיל ואע"פ שהו' מין בשא' מ' וכו' ולענין הספ' הב' ג"כ העיק' הוא שאין צריך ס אלא נגד שיעור לפי חשבון מן האיסור המעורב במרק הזה ואם יש ס' נגד והכל מות' זהו מה' שעלה במצודתי היום נחתם ונגמר בסדר ובשנת לכו נא הגברים ועבדו את ה' כי אותה אתם מבקשים ליצירה:
נאם עבד ה' שמואל די שלמה הקטן יצ"ו סי"ט: אכי"ר
בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: