שאלה כב מעשה שהיה כך היה ראובן לוה משמעון ולוי מאחים זהובים מכל אחד ואחד שהם ארבע מאות זהובים משניהם ועשה שטר על זה לפרוט להם הסך הנ"ל מידי חדש בחדשו סך מעות לכל אחד ואחד וכתוב בשטר ההוא שאם יפטר לבית עולמו אחד מבעלי החוב הנז' פטור לשלם ליורשיו אותו חצי המלוה ושאם יפטרן שניהם שיהיה פטור מלתת שום דבר מכל סך המלוה ליורשיהם ויהי אחר הדברים האלה וימותו גם שניהם שמעון ולוי וחיים לישראל שבק ובאו שתי האלמנות לגבות שטר כתובתן ותובעות לראובן החייב הנז' אותו הסך שחייב לבעליהן שיפרט גם להן כמו שהיה פורע לבעליהן בעודם חיים עד תשלום גביית סך כתובתן מאחר שכל נכסיהם שקנו ושיקנו משועבדים להן וראובן משיב אמריו להן שאותו הסך שהיה חייב לבעליהן נ"ט כבר מחלו אותו לו ושיש לו עדי מחילה ועוד טוען ראובן שיש לו עדים שאותו הסך שהיה נותן לכל אחד ואחד מידי חדש בחדשו היה בתורת מתנה והספקה כדי שיעסקו בתורה ועתה באו לשאול בבית מדרשו של שם שיורה המורה להיכן הדין נוטה ומהת"מש:
תשובה ראה ראינו את דברי השאלה דנראה מתוכה דמה שנסתפק ה"ה אם המחילה שמחלו שמעון ולוי לראובן הלוה מועיל להוציא השעבוד שיש לאלמנות הללו על נכסי בעליהן או לא מועיל ואז הוא חייב לשלם להן עד תשלום גביית כתובתן וקוד' שנבא להשיב אנו צריכין לבאר את דברי השאלה דנראה לכאורה שיש דברי' מיותרים דכיון שטוען ראובן שאותו הסך שהיה חייב לבעליהן מחלו לו ושיש לו עדי מחילה מה לו לטעון עוד שיש לו עדים שאותו הסך שהיה נותן להם מידי חדש בחדשו היה בתורת מתנה והספקה דנראה שהוא ללא צורך כלל לכן נראה לנו לפרש דהאלמנות הנז' ידעו בבירור שראובן היה נותן זה הסך לבעליהן עד יום מותם ולזה כשטען ראובן שבעליהן מחלו לו זה החוב ושיש לו עדי מחילה הרגיש שיאמרו לו אם הדבר כן למה שילמת עד יום המיתה לכן טען עוד שיש לו עדים שאותו הסך שהיה נותן להם היה בתורת מתנה וכו' כדי להפטר מהקושיא הזאת ואם כן אין בשאלה דבר מיותר כלל וכדי להשיב לה"ה מה שנסתפק גמרנו לילך אל ים התלמוד ואל ספרי הפוסקים אשר ידם בכל ובנקל נוכל לפרש כל תעלומה ונשאל מאל עליון יצילנו מכל שיגיון אמן כן יהי רצון וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
גרסינן בפרק חזקת הבתים דף מ"ד ע"ב וז"ל אמר רבא עבדו אפותיקי ומכרו בעל חוב גובה ממנו שורו ותמורו אפותיקי ומכרו אין בטל חוב גובה ממנו מאי טעמא האי אית ליה קלא והאי לית ליה קלא וליחוש דלמא אקני ליה מטלטלי אגב מקרקעי דאמר רבא אי אקני ליה מטלטלי אגב מקרקעי קני מקרקעי קני מטלטלי וכו' הכא במאי עסיקינן כגון שלקח ומכר לאלתר וליחוש דלמא דאקני הוא שמעת מינה דאקני קנה ומכר קנה והוריש לא משתעבד לא צריכא דקאמרי עדי' ידעינן ביה בהאי דלא הוה ליה ארטא מעולם וכו':
הרי למדנו מהאי סוגיא דאף על פי דבעל חוב לא גבי ממטלטלי דמשעבדי מכל מקום אם הקנה לבעל חוב מטלטלי אגב מקרקעי גבי ממטלטלי דלוקח כדאמרינן קנה מקרקעי קנה מטלטלי ויתר על זה דאפילו לא היו ביד הלוה המטלטלים ששעבד בשעה שלוה אלא שאחר שלוה לקחן אם כתב לו דקנאי ודאקני גבי נמי מאותן מטלטלין שלקחן ומכרן לאחר שלוה:
וכן כתב הרמ"בם בהלכות מלוה ולוה פרק י"ח ה' א' וז"ל המלוה את חבירו סתם הרי כל נכסיו אחראין וכו' הרי זה גובה מכל הקרקעות שהיו ללוה אף טל פי שהם עתה מכורים לאחרים או נתונים במתנה הואיל ומכר הלוה או נתן אחר שנשתעבד בחוב זה הרי זה מוציא מיד הלקוחות או מיד בעלי המתנות בד"א בקרקעות שהיו לו בעת שלוה אבל נכסים הבאים לו לאחר זמן לא נשתעבדו לבעל חוב ואינו טורפן ואם התנה עליו שכל נכסים שיקנה יהיו משועבדים להפרע מהם וקנה אחר שלוה ומכר או נתן הרי בעל חוב טורף מהם אין כל הדברים אמורין אלא בקרקע אבל מטלטלין אין עליהם אחריות אפילו מטלטלין שהיו לו בעת שלוה שמכרן לשעתו אין בעל חוב טורף אותן הקנה לבטל חוב כל מטלטלין על גב קרקע שיש לו להיותו נפרע מן הכל הרי זה טורף מאותן מטלטלין וכו' וכן אם כתב שכל נכסים שאני עתיד לקנות בין קרקעות בין מטלטלין הרי הן משועבדים לך להפרע מהן והמטלטלין קנויין לך על גב קרקעות וכו' הרי זה טורף אף מן המטלטלין שקנה הלוה לאחר שלוה שכל תנאי שבממון קיים ע"כ:
והטור כתב בח"מ סי' קי"ג אין בטל חוב טורף מן הלקוחות אלא בקרקע שמכר הלוה אבל מטלטלי שמכר אינו גובה אפילו היו בידו בשעת ההלואה לפי שאין דעת המלוה סומכת על המטלטלין מפני שהלוה יכול להבריחם ואפילו התרה המלוה בלקוחות ואמר אל תקנה ממטלטלי הלוה אינו גובה מהם מפני שלא חל שעבודו עליהן כלל וכו' ואם שעבד לו מטלטלי אגב מקרקעי אז יש להם דין מקרקעי אף לטרוף במטלטלי שמכר אחר כך אם כתב לו דאקני וכן לכל דבר: ובסי' י"ב כתב אין בעל חוב טורף ממשעבדי אא"כ היו הנכסים ללוה בשטה שלוה ומכרם או נתנם אחר כך אבל אם קנאם אחר שלוה ומכר לא נשתעבדו לבעל חוב ואינו גובה אותן מהלקוחות ומיהו בעודן ביד הלוה גובה מהם אעפ"י שקנאם אחר שלוה ואם שעבד לו נכסים שקנה ושיקנה אז חל שעבוד גם על מה שיקנה אחר כך ואם קנה אחר כך ומכרו בעל חוב גובה ממנו ודוקא שפירש לו בפירוש אבל אם לא כתב לו דאקני לא נאמר בזה אחריות טענת סופר הוא אלא כל מה ששעבד לו כתב ומה שלא כתב לא שעבד לו וי"א כיון דקיימא לן אחריות טעות סופר הוא בכל מה שראוי להשתעבד אמרינן טעות סופר הוא וכן דעת א"א הרא"ש וכו':
ומר"ן כתב ומה שכתב ודוקא שפירש לו בפירוש אבל אם לא כתב דאקנה לו לא נאמר בזה אחריות טעות סופר הוא וכולי כן כתב בעל התרומות בשער מ' וכן כתב הרמב"ם בפרק י"א ממלוה וכתב הרב המגיד שכן דעת הרב ן' מיגש ובעל העיטור וכן מוכחא הסוגיא שבפרק חזקת הבתים דאמרינן ודלמא דאקנה אמר ליה אלמא דבסתמא אינו משועבד מה שקנה אחר כך ושלא כדברי נמוקי יוסף בסוף פרק מי שחת והרשב"א שכתבו השעבוד דאקנה אף על פי שלא נכתב כמו שנכתב דמי אפילו אצל לקוחות ודחק עצמו בפירוש סוגייא דפ' חזקת הבתים:
הרי לך בהדיא מכאן שהרמב"ם והטור וכל הפוסקים סוברים דהיכא דהקנה הלוה לבעל חוב מטלטלי אגב מקרקעי וכתב לו דקנאי ודאקני גובה הבעל חוב אפילו המטלטלין שקנה אחר כך ומכרן או נתנן במתנה ומקצת הפוסקים דאפילו לא כתב בפירוש דאקני כמו שנכתב דמי דאמרינן אחריות טעות סופר הוא ואם קנה אחר כך ומכר בעל חוב גובה ממנו:
ומעתה נבא להשיב בנקל בנושא שאלתינו ונאמר דכיון שהוכחנו מהגמרא ומהפוסקים כלן דהיכא דהקנה הלוה למלוה מטלטלי אגב מקרקעי וכתב דקנאי ודאקני דאז גובה הבעל חוב אפילו ממטלטלי דקנה אחר שלוה ומכרן או נתנן במתנה אם כן בנ"ד שבאו אלמנות שמעון ולוי לגבות כתובתן ושטר כתובתן בידם ששעבד להן בעליהן מקרקעי ואגבן מטלטלי וגם כתוב דקנאי ודאקני נמצא שמשעה ראשונה נשתעבדו כל הנכסים שבאו ליד שמעון ולוי לנשותיהן אפילו מה שלא היה להם בשעת כניסתן לחופה שפיר יכולות האלמנות הנזכרות לטרוף אותן המעות מיד ראובן כדין קרקע שנתן הלוה לאחר שהבטל חוב טורף מידו הקרקע ההוא כמו שפסקו כל הפוסקים וה"ה למעות הללו שדין קרקע יש לו כמו שכתבנו:
והגם שבסי' ק"ד כתב הטור שעבד לן מטלטלי אגב מקרקעי אז דינו כמקרקעי ואם קדם המאוחר וגבה מוציאין מידו ואם קדם המאוחר וגבה מעות אין מוציאין מידיו שהרי מטבע אין בו סימן שיוכלו עדים להעיד על אלו המעות שראו אותן עצמן ביד הלוה והוה ליה כמו לוה ולוה באגב וקנה וחור וקנה שזכה התופס בין אם הוא ראשון בין אם הוא אחרון ואם אפשר הדבר להתברר בעדים זכה הראשון והכל לפי ראות עיני הדיין ע"כ: דנראה מכאן דאע"ג שהקנה מטלטלי אגב מקרקעי מכל מקום אם גבה מעות אין לו דין קרקע גמור ולזה אין מוציאין המעות מהבעל חוב המאוחר שקדם וגבה מה שאין כן במטלטלין דאם קדם המאוחר וגבה מוציאין מידו ואם הן הוא בנדון דידן שהם מעות נראה שאין האלמנות יכולות לטרוף אותן המעות מיד ראובן נוכל לומר דהאי דינא אינו דומה כלל לנ"ד דהתם מיירי בשני בעלי חובות מוקדם ומאוחר וקדם המאוחר וגבה מעות דין הוא שמה שגבה גבה ואין מוציאין אותן מידו יען דלא ידעינן אם אותן המעות באו ליד הלוה קודם שלוה מהבעל חוב השני ונשתעבדו אותן המטות לב"ח הראשון או דלמא לא באו לידו אלא אחר שלוה גם מהשני ואז חל השעבוד לשניהם ביחד ולכן אם קדם המאוחר וגבה מה שגבה גבה שהרי הדין כן אפילו בקרקעות כמו שכתב הרמב"ם פ' ב' מהלכות מלוה ולוה וז"ל אבל הקרקעות שקנה אחר שלוה מבעלי חובות הרבה אע"פי שכתב לכל אחד מהן מה שאני עתיד לקנות משועבד לך אין בהן דין קדימה אלא כלן שוין וכל שקדם וגבה זכה אף על פי שהוא אחרון:
אמנם בנ"ד אין כאן תפישת בעל חוב מאוחר אלא שהמעות שהיו משועבדים לאלמנות שמעון ולוי הם ביד ראובן הלוה והשתא הן תובעים לראובן המעות האלו ובאיזה זמן שבאו מעות אלו ליד שמעון ולוי בין שהיו בידם בשעה שנשתעבדו בין שלא באו לידם אלא אחר כך מכל מקום בשעה שנתנם שמעון ולוי לראובן כבר היו משועבדים לנשותיהן אגב מקרקעי ואם כן שפיר גובין אלמנות אלו כתובתן מראובן:
ואם תימצא לומר דאף על גב שמן הדין יש למטלטלין דינא דמקרקעי לטרוף ממשעבדי מ"מ מפני תקנת השוק אין גובין ממטלטלי דאם כן אין לך אדם קונה חפץ מחבירו כמו שכתב הרא"ש כלל ע"ט דאע"ג שהדין כך דשעבד מטלטלי אגב מקרקעי גובין ממטלטלי אם לא נהגו כך מפני תקנת השוק הולכים אתח המנהג ואם כן בנ"ד צריך להתברר אם המנהג בעיר הזאת כך או לא נוכל להשיב ולומר דאפילו יהיה המנהג כן לא נהגו תקנת השוק אלא בדבר דשכיח אבל בדבר דלא שכיח כמו נ"ד דחזקה דאין אדם נותן כל אשר לו וימות ברעב או יחזור על הפתחים ודאי שלא עשו תקנת השוק וכן הוא דעת הרא"ש בכלל הנז' וז"ל תשובה יראה לי שהדין עם נפתלי כיון ששטרו מוקדם ושעבד לו ראובן נכסיו מטלטלי אגב מקרקעי היינו משום תקנת השוק שאם לא כן שום אדם לא היה רשאי לקנות חפץ מחבירו מפני שעבוד נושיו אבל בנתינת שטר חוב לא שייך תקנת השוק משום מלתא דלא שכיחא הוא וכו':
הא לך בהדיא מכאן שהרא"ש עצמו שאומר דלא גבי בעל חוב ממטלטלי משועבדים משום תקנת השוק היכא דנהיגי אפילו הכי סובר בהאי נדון כיון דלא שכיחא מילתא לא שייך ביה תקנת השוק אם כן בנ"ד שודאי שהוא מילתא דלא שכיחא שיתן אדם כל המעות שלו לאחרים ויטיל עצמו על אחרים כמו שמעון ולוי שמחלו לראובן את שלהם ואחר כך נצטרכו שיתן להם בתורת מתנה ודרך צדקה על זה ודאי לא שייך תקנת השוק וישאר הדבר טל דין הגמרא ויגבו ממטלטלי:
וכן פסק מר"ן בשלחנו הטהור בסי' הנז' ס"א וז"ל ועכשיו אף על פי שנהגו לכתוב בכל השטרות שהוא משעבד לו מטלטלי אגב מקרקעו נהגו שאינו טורף מהמטלטלים שמכר או שנתן או משכן מפני תקנת השוק ואפילו למנהג זה אם היה ללוה שטר חוב על אחרים ומכרו בעל חוב גובה ממנו דלא שייך בשטרות תקנת השוק דלא שכיחא וכן אם נתן כל נכסיו לאחרים ולא שייר לעצמו כלום אומדנא דמוכחא הוא שלהבריח עשה ולא שייך ביה תקנת השוק ע"ב:
ועוד נוכל לתרץ תשובה אחרת אם נדקדק היטב במנהג הזאת דלמה תיקנו איקון זה שלא יהיו המטלטלין משועבדים לבעל חוב אף על גב דהקנה אותן אגב מקרקעי היינו משום תקנת השוק דאם לא כן אין שום אדם ירצה לקנות חפץ מחבירו מפני נושיו ואם כן זה הטעם לא שייך אלא במכר אבל במתנה לא שייך כלל האי טעמא דתקנת השוק ואם כן בנדון דידן דשמעון ולוי נתנו במתנה זאת ההלואה לראובן ודאי שיגבו נשותיהן מראובן כתובתן:
וכן מצאנו בדברי התוספות בפרק נערה שנתפתתה בדיבור המתחיל הוא ואשתו נזונים מהם שסובר הכי וז"ל על כן נראה לי דאין חילוק בין מתנה למכר לענין זה אף על גב דיש מקומות שסברא הוא לחלק בין מתנה למכר כמו בעשה שורו אפותיקי ומכרו דנראה דוקא מכרו אבל נתנו בעל חוב גובה ממנו וכן בהנזקין ( דף צ' ושם) גבי אין לפרטים מנכסים משועבדים במקום שיש נכסים בני חורין ואפילו הן זבורית מבעיא לן במתנה היאך דוקא להאי מלתא הוא דמבעיא לן אבל הכא אין לחלק בין מתנה למכר וכו':
נמצאת למד מכאן בהדיא דיש מקומות דסברא הוא לחלק בין מתנה למכר דאמרינן דתקנתא עבוד משום פסידא דלקוחות אבל במתנה דליכא פסידא לא אמרינן עבוד תקנתא ואם כן בנדון דידן ששמעון ולוי מחלו החוב לראובן ולית ליה פסידא ודאי שהדין נותן שיגבו האלמנות כתובתן מאותן המטות שנתנו במתנה יען שחל שעבודם על אותן המעות משטה ראשונה ואם כן חייב ראובן ליתן להן מיד כל שאר המעות שנשאר בידו עד תשלום סך שקבלו כבר הכל בבת אחת שאין למקבל מתנה באותן המעות שום זכות אחר שמתו שמעון ולוי דהשתא בא שעבוד דידהו משעה ראשונה:
ואם עדין תקשי לן שבפרק הניזקין טל המשנה שאומר אין נפרעין מנכסים משועבדים במקום שיש בני חורין בעי רב אחדבוי' בר אמי במתנה היאך תקנתא הוא דעבוד רבנן משום פסידא דלקוחות אבל מתנה דליכא פסידא דלקוחות לא או דילמא מתנה נמי אי לאו דאית ליה הנאה מיניה לא יהיב ליה מתנה והלכך כי פסידא דלקוחות דמי ולא איפשיטא כנראה מדברי הגמ' אמנם הרב אלפסי ז"ל סובר דאיפשיטא וז"ל שמע מינה דבמתנה נמי עבוד תקנתא וכן הלכתא ואף על גב דרמינן ואוקימנא בבעל חוב אי נמי אין נפסד אלא אחרון אי נמי בדשוו כולהו להדדי ההיא דחיתא בעלמא היא ולא סמכינן עלה ע"כ דנראה מכאן דעשו מתנה כמכר:
וכן הוא דעת הרמב"ם בהלכות מלוה ולוה פרק תשעה עשר ה' ב' וז"ל אין נפרעים מנכסים משועבדים במקום שיש נכסים בני חורין ואפילו היו בני חורין זבורית והמשועבדים בינונית או עידית בין שמכרם בין שנתנם וכו':
והרב המגיד כתב אין נפרעים מנכסים משועבדים וכו' משנה שם והוא כלל אפילו לנזקין שדינן בעידית כמו שנתבאר פרק שמיני מהלכות נזקי ממון אין טורפין ממשועבדים במקום שיש בני חורין אפילו זבורית ומה שכתב רבינו בין שנתנם לומר שאפילו ממשועבדים מחמת מתנה אין טורפין כל זמן שיש בני חורין בעיא היא בגמרא ולא אפשיטא אבל כך נפסק בהלכות דמתנה כמכר וכן כתבו ז"ל:
והרב יוסף קארו בשלחנו הטהור בסי' קי"א ס' ח' פסק הכי וז"ל במה דברים אמורים שטורף ממשעבדי כשאינו מוצא ביד הלום בני חרי לגבות חובו מהם אבל אם מצא ביד הלוה בני חרי לגבות אפילו הם זבורית לא יטרוף ממשעבדי לא שנא הם לקוחות או מקבלי מתנה וכו':
דהרי לך מכאן שכל הני רבוותא מורי הוראה פוסקים כלם כאחד דמתנה כמכר וכשם שאין טורפין מהלקוחות כך אין טורפין ממקבלי מתנה ואם כן הרי הוא סותר כל הבנין שבנינו שרצינו לחלק בין מכר למתנה וכיון שכן אם יש תקנת השוק במכר גם כן יש במתנה ואין האלמנות הללו יכולין לגבות מראובן כלום מכל מקום נוכל לתרץ דלא קשי לן מידי דכל זה שכתבנו היינו דוקא במקום דליכא פסידא למלוה אלא או לגבות מבנונית או לגבות מזבורית ומכל מקום הוא גובה חובו אבל במקום שמפסיד בעל חוב חובו לגמרי כנדון דידן ודאי שיודו כלן דטריף ממתנה:
וכן כתב הרב המגיד בשם הרשב"א ז"ל בהלכות זכיה ומתנה בדיבור המתחיל לפיכך וז"ל ולדבריו הסכים הרשב"א ז"ל וכתב דכי אמרינן בפרק הנזקין דמשועבדים דמתנה אפילו דש"מ כמשועבדים דלקוחות לא אמרו אלא במקום דליכא פסידא למלוה אלא בין בינונית לזבורית דמכל מקום גובה חובו אבל במקום שיפסיד בעל חוב חובו לגמרי ודאי טריף ממתנת שכיב מרע במקום פסידא גמורה וכו':
נמצאת למד מכאן דהני אשלי רברבי סוברים דלא אמרינן דמתנה כמכר אלא במקום דליכא פסידא למלוה דמכל מקום הוא גובה חובו אמנם במקום שיפסיד ב"ח חובו לגמרי ודאי שיטרוף ממתנה דלא עשו תקנת השוק אלא במכר דוקא משום פסידא דלקוחות אבל במתנה דליכא פסידא דלקוחות לא עשו:
ובר מן דין מצאנו בתשובות הרא"ש ב' תשובות כלל ע"ה קרוב לענינינו וז"ל ראובן היה חייב לשמעון מלוה על פה ונתן כל אשר לו ללוי להפקיע חוב שמעון: תשובה נראה לי בזה דאזלינן בתר אומדנא דמוכח וצלל במים אדירים והעלה חרס בידו ואין לך אומדנא גדולה מזו שיתן אדם כל אשר לו לאחרים ויחזור על הפתחים אלא נתכוון הוא להערים להפקיע מלוה שמעון ולא תפק זממו ולא תועיל ערמתו ולזה יגבה חובו מהמתנה: עוד שם ראובן לוה משמעון מלוה בשטר ושעבד לו כל נכסיו שקנה ושיקנה מטלטלי אגב מקרקעי ואחר כך נתן כל נכסיו לאחד מקרוביו וכשבא ב"ח לגבות ממנו נשבע קרובו שהכל שלו: תשובה כיון ששעבד ראובן לשמעון כל נכסיו מטלטלי אגב מקרקעי דין הוא שיגבה חובו מן המטלטלין שמכר ראובן או נתן כמו שהיה גובה ממקרקעי אם מכרם או נתנם אלא שנהגו בארץ הזאת משום תקנת השוק שאין ב"ח גובה ממטלטלי אעפ"י ששעבד לו מטלטלי אגב מקרקעי ובנדון זה שכתבת לא שייך ביה תקנת השוק דאומדנא דמוכח הוא שלהבריח עשה דחזקה און אדם נותן נכסיו וימות ברעב הילכך גובה שמעון מהמתנה שנתן לקרובו בין מטלטלי בין מקרקעי וישבע מקבל המתנה על דעת ב"ד בלא מרמה ובלא ערמה כמה קבל מתנה מראובן ויגבו ב"ד את שמעון חובו וכו':
ומעתה שהוכחנו בהדיא שהרב הנז' פוסק בשתי התשובות הנז' דהיכא שהלוה רצה להבריח נכסיו מהמלוה ליכא תקנת השוק דחזקה אין אדם נותן כל נכסיו וימות ברעב או יחזור על הפתחים ולכן יגבה המלוה ממקבל המתנה בין ממטלטלי בין ממקרקעי יען הראיות שכתב שם בארוכה אם כן בנ"ד דאומדנא דמוכח דלא מחלו שמעון ולוי חובתם לראובן ואחר כך יחזרו על פתחו כמו שהוא טוען שהיה נותן להם בתורת מתנה והספקה אלא ודאי לא עשו אלא להבריח הנכסים משעבוד הכתובות של נשותיהן ולכן צללו במים אדירים והעלו חרס בידם ויגבו אלמנותיהם כתובתן ממקבלי המתנה ההיא:
העולה לנו מכל האמור דכיון שמדברי השאלה מוכח בפירוש שיש לראובן עדים שמחלו לו החוב וגם כן יש לו עדים שמה שהיה נותן להם לא היה אלא בתורת מתנה אם כן הדין נותן מכל צד שיגבו אלמנות שמעון ולוי כתובתן מאותן המעות שנתנו לו במתנה לפי שחל שעבודם על אותן המעות משטה ראשונה כיון שכתב בכתובתן שכל נכסים שקנה ושיקנה משועבדת להן יען הראיות שכתבנו מכל הני אשלי רברבי וכיון שכן חייב ליתן להן מיד כל שאר המטות שנשאר בידו עד תשלום סך מה שקבלו הכל בבת אחת מיד אמנם אם היה מה שנתן להם פרעון חוב יגבו האלמנות סך המעות שנשאר בידו בהמתנה כמו שכתוב בשטר סך בכל חדש שהרי בתורת הלואה בא לידו ואינו חייב לפרוע כי אם לתשלום הזמן ההוא והשעבוד ההוא נכנס תחת שעבוד כתובות האלמנות הנזכרות ולא יותר הנראה לע"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים עמי הרב המורה כסאו יכון עד כי יבא ינון אכי"ר:
בשנת ובסדר ונתתי שלום בארץ לפ"ק
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה ווואנן-בורג שטראט