שאלה עג בכור בהמה טהורה נכנס לדיר בהמות שהן ממנו וכולן נקבות ואין שם זכר אלא אותו הבכור בלבד ונמצאות אחת מהנקבות מעובר' וילדה נסתפקתי מה דינו של הולד ההוא אם יש בו קדושת בכור או לאו: ועתה הלוך הלכתי אל אחד המיוחד שבכת ראשונ' של בית מדרשנו עץ חיים ה"ה החכם הנעלה לשם ולתהלה כמהר' ר' יעקב פיראריס נר"ו הוא יאיר עיני ויודיעני דעתו הרחבה ומהתמ"ש:
תשובה שאלתא דא קבלתי מאחד מעמודי בית מדרשנו הלא הוא החכם הנעלה ר' שלמה דורש טוב לעמו בן כמוהר' ר' יצחק סרוקו ז"ל ואען ואומר כי כפי הנראה יש להשוות נושה דידן למשנה דתמורה פרק שלישי וזה לשונו תמורת הבכור והמעשר ולדן ולד ולדן עד סוף העול' הרי אלו כבכו' וכמעש' ויאכלו במומן לבעלים מה בין בכור למעשר לבין כל הקדשי' שכן הקדשים נמכרים באיטלז ונשקלין בליטרא חוץ מן הבכור והמעשר ויש להם פדיון ולתמורתיה' פדיון חוץ מן הבכור ומעשר ובאים מחוצה לארץ חוץ מהבכור והמעשר שאם באו תמימים יקרבו ואם בעלי מומין יאכלנו במומן לבעלים אמר ר' שמעון  מה טעם שהבכור והמעשר יש להם פרנסה במקומן ושאר כל הקדשים אע"פ שנולד בהם מום הרי אלו בקדושתן ועד כאן לשון המשנה:
ופירש רש"י ז"ל הרי אילו כבכור ומעשר לכל קדושת בכור ומעשר: שלא ישחטו באיטלז ולאחר שנפל בהן מום נפדו: חוץ מהבכור ומן המעשר מפני שאין הנאתן להקדש במכירתן דדמי בכור לכהן ודמי מעשר לבעלים ומשום הנאה דידהו לא מזל זלינן בקדשים: נפל בהם מום בבכור ומעשר אינו יכול להוציאן מקדושה דבבכור כתיב לא תפדה ובמעשר כתיב לא יגאל: חוץ מהבכור והמעשר. באין לכתחילה מח"ל כשאר כל הקדשים שהבכור והמעשר יש להן פרנסה במקומן יש להן תקנה במקומן שירעו עד שיסתאב ויאכלו במומן לבעלים ושאר כל הקדשים אע"פ שנפל בהם מום הרי הם בקדושתן וצריך אתה לפדותן ולהעלות דמיהן ולהקריבן והואיל וסופו להקריב דמיהן יעלו הן עצמן ויקריבו: עכ"ל:
וכן פסק הרמב"ם ז"ל שכן כתב בפרק רביע דתמור' ולד המעשר ולד תמורת המעשר ולד תמורת הבכור וולדי ולדותיהן עד סוף כל העולם הרי אלו לא יקרבו אלא ירעו עד שיפול בהן מום ויאכלו כבכור וכמעשר שנפל בהן מום ולדות תמור' הבכור לכהן ולדות מעשר ותמורתו לבעליו: עכ"ל:
הרי לך דולד תמורת בכור הרי הוא כבכור ואם כן היה נראה דולד בכור הרי הוא כבכור לכל עניניו כמו ולדות דשאר קדשים שהם ולד שלמים וולד תודה וכדומה להם שבכל הני ולדותיהם כמותם כמו שהביא הרמב"ם בפרק רביעי מהלכות תמורה וז"ל כצד דין ולדות הקדשים? ולד שלמים ולד תמורת שלמים הרי אלו כשלמים והן עצמן כשלמים לכל דבר וכן ולד התודה ולד תמורה הרי אלו יקרבו כתודה אלא שאינן טוענין לחם שאין מביאין לחם אלא עם התודה עצמה שנאמר על זבח התודה עליו ולא על ולדה ולא על תמורתה כמו שביארנו במה דברי' אמורים בולד עצמן אבל ולדי ולדות אינם קרבין שמתוך מעשיו ניכר שהוא משהא אותן לגדל מהן עדרים עדרים ולפיכך קונסין אותו ולא יקריבם עכ"ל:
והרב המגיד כתב כצד דין הוולדות ולד שלמים ולד תמורת שלמים הרי אילו כשלמים וכו': משנה פרק שלישי דתמורה ומה שכתב במה דברים אמורים בולדות עצמן אבל ולדי ולדות אינם וכו': שם וכרבי יהושע בן לוי עד כאן:
שמעינן מהא דולד שלמים וולד תודה הרי הם כתודה וכשלמים ואם כן היינו יכולין לומר בנדון דידן נמי דולד בכור הרי הוא כבכור אבל אחר האמת נראה דאין הנדון דומה לראיה כיון שמצינו קולא בבכור מה שאין כן בקדשים אחרים והוא שיכול להערים להפקיעו מקדושתו. והא לך לשון המשנה בתמורה פרק חמישי כיצד מערימין על הבכור מבכרת שהיתה מעוברת אומר מה שבמעיה של זו אם זכר עולה ילדה זכר יקרב עולה ואם נקבה זבחי שלמים ילדה נקבה תקדש שלמים אם זכר עולה ואם נקבה זבחי שלמים ילדה זכר ונקבה הזכר יקרב עולה והנקבה תקרב שלמים ילדה שני זכרים אחד מהם יקרב עולה והשני ימכר לחייבי עולה ודמיו חולין ילדה שתי נקבות אחת מהם תקרב שלמים והשנייה תימכר לחייבי שלמים ודמיה חולין ילדה טומטום ואנדרוגינוס רשב"ג אומר קדושה חלה עליהן:
ובגמרא אמר רב יהודה מותר להטיל מום בבכור קודם שינא לאויר העולם תנן אומר אדם מה שבמעיה של זו עולה עולה אין שלמים לא ואמרת מנית מפקעת ליה מקדושתה אמר לך דרבי יהודה הני מילי בזמן שבית המקדש קיים כי קאמינא אנא בזמן הזה דלא חזי להקרבה אי בזמן הזה מאי למימרא מהו דתימא נגזר דלמא נפיק רוב ראשה וקשדי ביה מומא ואימר הכי נמי אפילו הכי הא עדיף יתירא מדאתי ביה לידי גיזה ועבודה עד כאן לשון הגמרא:
ופירש רש"י ז"ל מערימין להפקיעו מכהן ולהפרישו לחובתו: ילדה זכר יקרב עולה דבכור לא קדיש אלא מרחם וכיון מעיקרא אתפסי בקדושה אחריתי תו לא חיילא קדושת בכורה: ואם אמר אם ילדה נקבה תהא זבחי שלמים ילדה שיני זכרים על שניהן חלה קדושת עולה דהא קאמר אם זכר יהא עולה ומיהו איהו לא נדר אלא חד הילכך הוא יקריב האחד לנדרו והשני ימכר לצרכי עולה ודמו חולין: עולה אין הואיל וכלול היא שרי לשינויי קדושו בכור לקדושת' אבל שלמים דקדושה קלה היא אסור לשנווי לכתחילה קדושה בכורה לקדושתייהו וכ"ש שאסור להטיל בו מום דמפיק ליה מקדושתיה לגמריה עד כאן לשון רש"י ז"ל:
והרמב"ם כתב בפרק רביעי מהלכות מעילה כצד מערימין על הבכור להקדישו למזבח הקדש אחר מקדשו בבטן קודם שיולד שנאמר אשר יבוכר להשם לא יקדיש איש אותו משיבוכר אבל אתה מקדישו בבטן לפיכך יש לו לומר מה שבמעיה של מבכרת זו אם הוא זכר הרי זה עולה אבל אינו יכול לומר זבחי שלמים שאינו יכול להפקיע אותו מקדושתו כידי ליהנות בו ואם אמר עם יציאת רוב ראשו יהיה עולה הרי  זה בכור ואינו עול' ואין מרעימין על בהמת הקודש להקדיש עוברה קדושה אחרת אלא הרי הוא כקדושת אמו שולדות הקדשים במעי אמם הם קדשים כמו שביארנו והרי כל עובר מהן בקדושת  אמו ואינו יכול לשנותו בבטן כדרך שעושה בבכור שהבכור ביציאתו הוא שמתקדש אף על פי שכל  חוקי התורה גזרות הם כמו שביארנו בסוף מעילה עד כאן הצריך לעניינינו:
הא קמן שיש הפרש גדול וקולא יתירא בין קדושת בכור לקדושת אחרת דבשאר קודשים אינו יכול לשנות מקדושה אחת לקדושה אחרת מה שאין כן בבכור דכל זמן שלא בא לעולם יכול לשנותה לקדושה אחרת וכיון שכן אף שמצינו דולד תמורת בכור הרי הוא כבכור עם כל זה ולד בכור אינו כבכור ואם כן בנדון דידן זה הוולד חולין גמור הוא דשאני תמורת בכור כיון שהוא המיר התפיס קדושת בכור בתמורתו דהדין נותן שהתמורה יהיה כמוהו כמו שאמר הכתוב והיה הוא ותמורתו קודש ואם הוא התיר את הבכור על נקבה שהיא מעוברת היא וולדה הן בקדושת בכור כמו שאנו אומרים עובר ירך אמו הוא מה שאין כן בוולד בכור דכיון דלא שייך אלא בזכר אין אנו יכולין לומר ירך אביו הוא:
ואם תאמר מי יאמר לו דשאני לן בין וולד בכור לולד תמורת בכור ואען ואומר דכפי עניות דעתי וקוצר שכלי מלתא דסברא הוא דוולד בכור לאו בכור הוא לאחד מענייניו והוא דאם בכור הוא כאביו בנדון דידן אם כן במין האנושי גם כן אמרינן בינו כמוהו דזה קדוש מרחם אמו וזה קדוש מרחם אמו נמשך מזה דכל העולם כולו היה מלא בכורות ומי שמע כזאת ומי ראה כאלה אלא ודאי דוקא ולד תמורת בכור הרי הוא כבכור לענין לאוכלו לכוהנים במומן אבל לקרבו בקדושת בכור לא כמו שכתב הרמב"ם בפרק
ואם אמור יאמר האומר להשוות דין וולד בכור לוולד תמורת בכור לענין לאכלו לכוהנים במומן נראה לי דאם כן הוא למה לא הזכיר הרמב"ם בפרק הנ"ל וולד בכור אצל וולד תמורת בכור כמו שכתב וולדות וולדות תמורת קדשים אחרים אלא לאו שמע מינה דוולד בכור חולין גמור הוא ומהטעם שכתבנו:
עוד מצינו קדשים אחרים דוולדן חולין לענין שלא לקרבן בקדושתו כמו וולד המעשר וזה לשון המשנה בפרק שני דמעילה כל הראוי למזבח ולא לבדק הבית לבדק הבית ולא למזבח לא למזבח ולא לבדק הבית מועלין בה כצד וכו' ולד המעשרות לא ינוק מן המעשרו' ואחרים מתנדבין כן ולד המוקדשין לא יניק מן המוקדשין ואחרים מתנדבין כן ע"כ לשון המשנה:
ובגמרא קתני ולד המעשרות לא יניק מן המעשרות מנ"המ אמר רב אחדבוי בר אמי אתיא העברה העברה מבכור מה בכור מועלין בו אף חלב המעושר מועלין בו חלב המוקדש נמי אתיא אמו אמו מבכור עד כאן לשון הגמרא:
ופירש רש"י ז"ל ולד המעושרת לא יניק מן המעושרת לפי שהיא קדושה דכתיב העשירי יהיה קודש ובנה חולין הוא ונמצא נהנה מחלב המוקדשים ואחרים מתנדבים כן כלומר בסתם ודאי אסור לינק מן המעושרת אבל אחרים מתנדבין מן שמתנים קודם לכן על מנת כן אני מכניס נקבה זו לדור להתעשר שאם תקדש יהא חלבה חולין שתהא מניקה ולדה בהיתר ושמעתי דלהכי מהני להו תנאה הואיל ויכולין לעכב שלא תכנס נקבה זו לדיר עד לאחר זמן הלכך מהני תנאה והוי כנדבה ולהכי קרי להו אחרים שאינם מחמירין עליהם כראוי וכן נמי בולד מוקדשים לא היו מקדישים חלב האם עכ"ל:
וכן פסק הרמב"ם בהלכות מעילה פרק שלישי וזה לשונו קדשי המזבח חלבן וביציהן אסור ליהנות מהם והנהנה לא מעל לפיכך ולד הקדשים וכן ולד המעשר לא יינק מאמו אלא מבהמה אחרת חול ויש לאדם להתנדב ולומר חלב בהמה זו החולין יהיה הקדש לוולדות הקדשים שיינקוהו כדי שלא ימותו:
והרב המגיד פירש וזה לשונו קדשי המזבח חלבן וביניהן וכו'. משנה בפ"ג דמעילה ומ"ש לפיכך ולד הקדשים וכן ולד המעשרות לא יינק מאמו גם זה משנה שם ומ"ש ויש לאדם להתנדב ולומר וכו': זהו פירש רבנו במה ששנינו שם ואחרים מתנדים כן ורש"י פירש בענין אחר עד כאן לשונו:
אם כן זכינו לדין לראות דולד המעשרות  אינו כמעשר נמשך מזה דגם כן ולד בכור כבכור וחולין הוא:
הכלל העולה דבנדון דידן זכינו לדין דזה הוולד חולין גמור הוא לכל ענייניו ואין לו קדושת בכור כלל ועיקר:
זהו מה שעלה מצודתי היום להלכה ולא למעשה אם יסכים עימי מורינו הרב היושב על כסא ההוראה הקב"ה יאריך ימים על  ממשלתו ושנים על שנותיו בחברת נות ביתו ובניו ושאר ביני משפחתו אוכי"ר:
תם ונשלם ראש חדש אב שנח התקסד ליצירה
אני הצעיר יעקב פיראריס