שאלה ראובן לוה משמעון חמש מאו' פלוריניס ונתן לו להיות משכון בידו טבעת של זהב באבנים טובות שלקחה ראובן בעד אלף פלוריניס ושמעון נתנה במקום מוצנע בארגז שלו בתוך חפציו הטובים ויהי היום בהגיע זמן הפירעון פתח הארגז לבקש הטבעת ולא מצאה ואינו יודע אם נגנבה מן הארגז או אם כשפתח הארגז בפעם אחרת להוציא דבר מה משם נפלה והניחה מבחוץ ונגנבה משם ורבתה הקטטה ביניהם ראובן אומר ששמעון חייב לשלם לו החמש מאות פלוריניס העודפים בשיווי טבעתו יותר מהלואתו דהוי שומר שכר וחיוב לשלם ושמעון טוען דאינו שומר שכר אלא על שיווי דמי הלואתו ועל השאר אינו אלא שומר חנם כדעת האומרי' כן דקים ליה כוותייהו והוא המוחזק ואין מוציאין מידו ועוד אומר שמעון דאם תמצא לומר דיהיה מחוייב לשלם על פי הדין אינו רוצה לשלם הטבעת אלא כדשוה השתא דזילו האבנים טובות רביע מדמעיקרא וראובן רוצה שישלם לו כדמעיקרא כמו שהוא לקחה שהוא אינו רוצה למכרה ומבקשים לידע האמת איזה דרך ישכון אור משפטם על פי תורתינו הקדושה ולכן המורה יורה לצדקה ומהת"מש:
תשובה הנה אחרתי פעמי תשובתי בפעם הזאת בהיות כי הוכחתי במכאוב על משכבי לא שלותי ולא שקטתי ולא נחתי בבוקר אמרתי מי יתן ערב ובערב אמרתי מי יתן בוקר כי שכבתי לא ערב לי ושנתי נהיתה עלי אמרתי אל לבי אעתר אל אלוה אולי ירצני וירוח לי כדי לשקוד על לימודי להשיב שואלי דבר כחפצי וכרצוני וכעונותי קויתי לשלום ואין טוב לעת מרפא והנה בעתה כי כאבי נגדי תמיד ועוד ידו נטויה כאשר בראשונה לכן כדי שלא לעבור על התור הקבוע לי אשיב בקצרה כפי היכולת וכפי הזמן ואען ואומר:
תנן בסוף פרק השובר את האומנין (מציעא ד"פ ע"ב) הלוהו על המשכון שומר שכר ר"י אומר הלוהו מעות שומר חנם הלוהו פירות שומר שכר ע"כ: ופרש"י הלוהו. מעות על המשכון: שומר שכר. שכר מצוה: הלוהו מעות שומר חנם. דלית ליה לר"י שכר מצוה לענין דינא: הלוהו פירות. שומר שכר דדרך פירות להרקיב. עכ"ל:
ובפרק שבועת הדיינין (שבועות דף מ"ב ע"ב) אמר שמואל האי מאן דאוזפיה אלפא זוזי לחבריה ומשכן ליה קתא דמגלא אבד קתא דמגלא אבד אלפא זוזי אבל תרתי קתתי לא ורב נחמן אמר אפילו תרתי קתתי אבד חדא אבד חמש מאה אבד אידך אבד כוליה אבל קתא ונסכא לא נהרדעי אמרי אפילו קתא ונסכא אבד נסכא אבד פלגא אבד קתא אבד כוליה תנן סלע הלויתיך עליו ושקל היה שוה והלה אומר לא כי אלא סלע הלויתני עליו ושלשה דינרים היה שוה חייב לימא ליה הא קבילתיה מתניתין בדפריש שמואל בדלא פריש לימא כתנאי המלוה את חבירו על המשכון ואבד המשכון ישבע ויטול את מעותיו דברי רבי אליעזר ר"ע אומר יכול הוא שיאמר לו כלום הלויתני אלא על המשכון אבד המשכון אבדו מעותיך אבל המלוה אלף זוז בשטר והניח משכון בידו דברי הכל אבד המשכון אבדו מעותיו ה"ד אי דשוי שיעור זוזי מאי טעמיה דר"א אלא לאו בדלא שוי שיעור זוזי ובדשמואל קא מיפלגי לא בדלא שוי כ"ע לית להו דשמואל והכא בדשוי שיעור זוזי ובדרבי יצחק קאמיפלגי דאמר רבי יצחק מניין לבעל חוב שקונה משכון שנאמר ולך תהיה צדקה אם אינו קונה משכון צדקה מנין לו מכאן לב"פ שקונה משכון לימא דר' יצחק תנאי היא ותסברא אימור דאמר ר' יצחק שמשכנו שלא בשעת הלואה משכנו בשעת הלואה מי אמר אלא משכנו שלא בשעת הלואתו כ"ע לא פליגי דאית להו דר' יצחק והכא במשכנו בשעת הלואתו ובשומר אבידה קאמיפלגי דאיתמר שומר אבידה רבה אמר כשומר חנם ורב יוסף אמר כשומר שכר דמי לימא דרב יוסף תנאי היא לא בשומר אביד' דכ"ע אית להו דרב יוסף והכא במלוה צריך למשכון קאמיפלגי מר סבר מצוה קא עביד ומר סבר לאו מצוה קא עביד ע"כ בגמרא:
ופרש"י אבד אלפי זוזי. דסבר וקביל אבל כל ומן שהן קיימים על כרחו גובה חובו אם מלוה סתם הוא סתם מלוה שלושי' יום ואם פירש לו זמן כשיגיע זמנו יפרע ולא מצי למימר סברת וקבילת דאי לשם משכון קבליה לשם פירעון לא קבליה וכיון דקבליה לשם משכון כל כמה דלא מהדר ליה משכוניה לא גבי ולא מצי פטר נפשיה בדמי שווין: אבל תרתי קתא לא אמרינן חדא קביל בחמש מאה וחדא בחמש מאה ואי אבד חדא מינייהו לא לפסיד חמש מאה דהא לא פריש חדא בפלגא וחדא בפלגא אלא תרווייהו קבלינהו כחדא במשכונו ולא בפירעון וכיון דמהדר ליה מקצת משכונו במאי דחסר נפשיה מיניה פטר נפשיה בתשלומי שיוויו: ורב נחמן אמר אפילו בתרתי קתתא ואע"ג דלא פריש מסתמא חדא בפלגא וחדא בפלגא קבלינהו ואי אביד חדא אביד פלגא אבל קתא ונסכא לא אמרינן. נסכא קביל בפלגא וכיון דמידי דחזי לפירעון הוא לא קבליה עליה אלא בדמי שיוויה: אבד נסכא אבד פלגא גרסינן: חייב. ולא אמרינן איבד כל מעותיו: בדפריש. איני מקבלן עלי אלא באחריות דמיו בשיווין: ישבע ויטול מעותיו. ישבע שאבדו ויטול את חובו: בדלא שוי שיעור זוזי. עסיקינן ובדשמואל קאמיפלגי ר' אליעזר לית ליה דשמואל דמשכון שאינו שוה כל החוב אין אדם מקבלו אלא לזכרון דברים הילכך שומר חנם הוא עליו וישבע שלא פשע שאינו ברשותו. ויטול כל מעותיו ור"ע כשמואל סבירא ליה שלשם משכון קבלו אבל הלוהו אלף זוז בשטר אפילו ר אליעזר מודה שהמשכון שקיבל אחרי כן לשם משכון קבלו שהרי אינו צריך לו לזכרון דברים שהשטר לו לראיה: ה"ג אי דלא שוי שיעור זוזי דכ"ע לית להו דשמואל ובדר' יצחק קאמיפלגי ר' אליעזר לית ליה דר' יצחק ואינו עליו אלא שומר חנם ואע"פי שהוא משכון גמור: אימור דאמר ר' יצחק שמשכנו שלא בשעת הלואתו כגון על ידי בית דין דבהכי משתעי קרא דכתיב לעיל מיני' בחוץ תעמוד והאיש וגומ' ואמר מר זה שליח ב"ד: כשומר שכר דמי. שכר מצוה ומלוה על המכון נמי מצוה עבד: לימא דרב יוסף תנאי היא. דמילתא דרבה ודאי תנאי היא דר"ע לית ליה דרבה אלא דרב יוסף מי לימא תנאי היא מי מצי לאוקמא לר' אליעזר כוותיה צריך למשכון להשתמש בו ומנכה לו מן החוב דמי שכירות המשכון ר' אליעזר סבר כיון דצריך למשכון אין כאן מצוה ולהנאתו נתכון והוי כשומר חנם ור"ע סבר כיון דפוחת עליו והולך מצוה היא ולא הוי עליו אלא כשומר שכר ע"כ פרש"י:
וכתב הרי"ף ז"ל בפרק האומנים וז"ל ק"ל כסתם מתניתין דקתני הלוהו על המשכון שומר שכר לא שנא הלוהו פירו' ולא שנא הלוהו מעות ל"ש משכנו בשע' הלואתו ול"ש משכנו שלא בשעת הלואתו בכולהו שומר שכר הוי מ"ט מצוה קא עביד דבההיא הנאה דלא בעי למיתב ריפתא לעניא משום דבמצוה קאעסיק דק"ל העוסק במצוה פטור מן המצוה הוי עליה שומר שכר ומהאי טעמא נמי קאמר רב יוסף דשומר אבדה כשומר שכר דמי וק"ל כוותיה הא דאמר שמואל האי מאן דאוזפיה אלפא זוזי לחבריה ואנח ליה קתא דמגלא עילויה אבד קתא דמגלא אבד אלפא זוזי ליתא אלא אם נגנב המשכון או אבד כיון דשומר שכר חייב בגניבה ואבדה איהו נמי מיחייב ומאי דפש ליה ביותר דמי משכונו שקיל ליה מיניה דלוה ואם באונס אבד דשומר שכר פטור איהו נמי פטור ושקיל ליה לכוליה חוב דיליה מיניה דלוה ע גמירא עכ"ל: וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפ' עשירי מהלכות שכירות וז"ל המלוה את חבירו על המשכון בין שהלוהו מעות בין שהלוהו פירות בין שמשכנו בשנת הלואתו בין שמשכנו אחר שהלוהו הרי זה שומר שכר לפיכך אם אבד המשכון או נגנב חייב בדמיו ואם נאנס המשכון כגון שנלקח בלסטים מזויין וכיוצא בו משאר אונסי ישבע שנאנס וישלם בעל המשכון את חובו עד פרוטה אחרונה עכ"ל וכתב הרב המגיד ז"ל שזו היא שיטת הגאונים ושכן כתבו הרמב"ן והרשב"א ז"ל ועיקר עכ"ל:
אמנם שיטה אחרת יש בזה וכתבוה התוספות והרא"ש והיא שהלכה כרבה דאמר שומר אבידה כשומר חנם ודכ"ע אית להו דרבה ובדשמואל קאמיפלגי ור"ע מודה דשומר חנם הוי על המשכון מה שהוא יותר על החוב אבל כנגד החוב מפסיד מטעמא דשמואל והאריכו בראיות עיין שם בתוספות (בד"ה שומר אבידה) ובהרא"ש בשבועות פרק שבועת הדיינין:
והעולה מכל זה הוא מה שכתב הטור בח"מ סי ע"ב כי כפי שיטת הגאונים והרי"ף והרמב"ם ז"ל פיסקא הוי הכי שאם נגנב או אבד המשכון והיה כנגד דמי החוב אין לאחד על חבירו כלום ואם החוב יותר על המשכון ישלם הלוה היתרון ואין חלוק בין אם פירש שאינו מקבל המשכון אלא בכדי שוויו בין אם קבלו סתם ואם דמי המשכון יתרים על החוב נותן המלו' ללוה היתרון ואם נאבד המשכון באונס פטור המלוה וגובה כל חובו ולשיטת התוספות הוי פסקיא הכי אם המשכונות כנגד החוב ונגנב או אבד יצא זה בזה ואין לאחד על חבירו כלום לא שנא משכנו בשעת הלואתו או שלא בשעת הלואתו בין הלוהו פירות בין הלוהו מעות ואם החוב יותר על המשכון הלו' הוא נותן למלוה דמי היתרון בד"א שהלוהו סתם אבל אם פירש לא מיבעיא אם אמר בהדיא אם יפסיד המשכון שיפסיד כל חובו דפשיטא דאינו משלם לו היתרון אלא אפילו לא אמר אלא אעפ"י שאינו שוה כנגד כל החוב קבלתיו אפילו הלוהו על קתא אלף זוז אם אבד המשכון אבד כל החוב וכן אם הלוהו על שני קתות אלף זו או על קתא עם משכון אחר אלף זוז ואבד הקתא או המשכון הפסיד חצי החוב אבד השני הפסיד חצי האחר ואם דמי המשכון יתרים על החוב אין המלוה נותן ללוה היתרון ואם נאבד באונס ישבע המלוה כדין השומרין וגובה כל חובו וכתב שלזה הסכים אביו הרא"ש ז"ל:
אבל איכא לספוקי על מה שכתב שאביו הסכים לסברא זו כי בפסקיו בפרק האומנין כתב בסתם פסק ההלכה כדברי הרי"ף ובסוף דבריו כתב ולדברי ר"י וכו וכתב פסק ההלכה כפי פירוש ר"י אבל לא הכריע ביניהם כלל וכיון שפסק הרי"ף הביא בסתם נראה שדעתו לפסוק כדעת הרי"ף ובפרק אלו מציאות גבי שומר אבידה כתב שרבינו חננאל וה"ג פסקו כרב יוסף מההיא דנדרים וכו' ואחר כך כתב ואין נראה לר"י וכו' ובסוף דבריו כתב ועוד יש ראיות לכאן ולכאן ואכתבם לקמן כל אחת במקומה בע"ה הרי שגם שם לא הכריע ובפ' שבועת הדיינין כתב שרבינו חננאל פסק דלא כשמואל וכו' וכן כתב בעל ה"ג וליתא לדשמואל ואח"כ כתב ואין נראה לר"י הזקן דקי"ל הלכה כשמואל וכו והנה גם שם לא הכריע אמת הוא כי שם הרפה להביא ראיות כפירוש ונרא' קצת שנטה לדעתו אבל לא הכריע בפירוש וכ"ש שבתשובותיו כלל נ' סי' ג' והביאה הטור בסוף סי' זה כתב בפירוש דכרב יוסף קיימא לן וז"ל ראובן שכר חבית משמעון ונתן משכון בשבילה ובשביל השכר אחר כך החזיר לו חביתו ונתן לו שכרו ואמר לו תן לי משכוני אמר לו לך עתה ובוא למחר ואחזירנו לך ובינתים נגנב מביתו ושואל שיפרע משכונו תשובה כיון דק"לן המלוה על המשכון שומר שכר הוא חייב בגניבה ואבידה אע"ג דפקעה כח ההלואה דכבר פרע לו דטעמא שהמלו' חבירו על המשכון ש"ש לא משו' שיהא בטוח במעותיו דנימא דכיון דאזיל ליה האי טעמא לא הוי תו ש"ש אלא טעמא משום פרוט' דרב יוסף שמא יבוא לו עני בשעה שהוא טרוד לשוטחה שאין צריך ליתן לו הלכך אם נגנב קודם הזמן שקבע לו לבוא בשבילו נמצא עדיין היה ברשותו וצריך לנערו ואם נגנב אחר הזמן שקבע לו לבוא בשבילו נמצ' שלא שלא היה ברשותו ולא היה צריך לנערו דהוי כשאר פקדון שאון הנפקד חייב לנערו כיון שברשות המפקיד לבא וליקח אותו ולנערו לא דמי למשכון שאינו ברשות הלוה ליקח אותו ולנערו שאין המלוה מניח אותו ליקחנו לכך צריך המלוה להשתדל בו וזה כפקדון דמי ואין לו שום שכר ופטור מגניבה ואבידה ואם יש עדים ללוה שבא בזמן שקבע לו ולא נתנן לו חייב ואם אין עדים ישבע המלוה שלא בא בזמן שקבע לו ופטור ע"כ והוא ז"ל כתב שאעפ"י שכתב בתשובה שהמלוה על המשכון ש"ש בפסקיו כתב שהוא ש"ח ודאחרונה היא ע"כ וקשה מאוד לסתור מה שכתב בפירוש בתשובותיו מחמת מה שנראה ממשמעות פסקיו ואם פסקיו עשה באחרונה למה לא הכריע בפירוש לסתור מה שכתב בתשובותיו ועוד נראה כי העיקר הוא מה שכתב בתשובותיו כי כיון שלהלכה למעשה נשאל ממנו אדם עשוי לעיין ולהעמיק יותר בהלכה למעש' והרב בית יוסף תירץ שסובר הטור דמאחר דכאלו מציאות כתב הרא"ש תחלה שרבנו חננאל וה"ג פסקו כרב יוסף וכתב ואין נראה לר"י משמע דכר"י סבירא ליה ועוד שכתב אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כר' טרפון והוו ש"ש לפי מאי דפרישית דהלכה כרב' ועוד דבהדיינין כתב אחר דברי ר"ח וה"ג ואין נראה לר"י והאריך הרבה בראיות ר"י ובפסקי הדינים לדעתו משמע דהכי ס"ל ומ"ש בהאומנין דקי"ל כרב יוסף וגם דליתא לדשמואל סבור רבינו שלדעת הרי"ף כתב כן ומ"ש אח"כ ולדברי ר"י וכו' הוי כאלו אמר ואין נראה לר"י וכיון דגם בהאומנין כתב דברי ר"י לבסוף היינו משום דסבירא ליה הכי ומה שלא אמר ואין נראה לר"י וכו' היינו לפי שלא כתב שום ראיה לפסק הרי"ף זהו לדעת רבינו אך רבינו ירוחם לא הזכיר כלל דעת הרא"ש בזה משמע דהוה מספקא ליה ע"כ אבל הרב ב"י ז"ל לא הודה לו שכתב ולדידי כיון דאשכחן בתשובה דס"ל כרב יוסף ילמדו המקומות הסתומים בפסקיו מדבריו בתשובה ונימא דס"ל כפסק ר"ת וה"ג ובסוף הסימן כתב וח"ש רבינו בפסקיו כתב שהוא ש"ח כבר כתבתי בראש סימן זה שלפי דעתי גם בפסקיו הוא פוסק שהמלוה על המשכון שומר שכר:
הנה מצינו שהסכימו לדעת אחד בה"ג ר"ח הרי"ף רש"י הרמב"ם והרש"בא וה"ה הרא"ש בתשובותיו ולפי דעת הרב ב"י גם בפסקיו פסק כן ואפשר דעדיין איכא טובא דפסקו כן ובודאי דהלכתא הוי ככל הני רבוותא נגד ר"י והעומדים בשיטתו וכ"כ הרב ב"י בין שיהיה כן דעת הרא"ש או לא אנן כרב יוסף נקטינן כדעת גדולי הפוסקים ולדברי רבינו גם לדברי התוספות לא שנא להו בין משכנו שלא בשעת הלואת למשכנו בשעת הלואתו וכבר כתבתי שדברי הרמב"ם פ"י מהלכות שכירות כשיטת הגאונים וכתב ה"ה שהרמב"ן והרשב"א האריכו להעמיד שיטת הגאונים וכן עיקר עכ"ל וכן פסק בשולחנו סי' ע"ב סעיף ב' עיין שם:
ועתה אבוא להשיב אל החכם השואל אשר שאל על ראובן שלוה משמעון חמש מאות פלוריניש ונתן לו משכון טבעת באבנים טובות שוה אלף פלוריניש ונאבד הטבעת באופן הכתוב בשאלה וראובן טוען שישלם לו שמעון החמש מאות פלוריניש העודפים על חובו ושמעון טוען שהוא ש"ח ופטור מלשלם דקים ליה כדעת האומרים כן ידיע להוא לך אחי שנראה לע"ד דאם איתא להאי מילתא דקים לי אינו אלא בדבר התלוי בשקול הדעת כי אין לדיין להוציא ממון מהמוחזק בשקול דעתו ואם הבעל דין טוען דקים ליה נגד שקול דעתו גם נוכל לומר דשייך האי מילת דקים לי בדבר התלוי במחלוק' אם הדבר שקול דהיינו מערכת פוסקים מול מערכה שוים כמעט בחכמה ובמנין אבל אם נמצא סברת פוסק אחד או שנים או אפילו יותר נגד רוב הפוסקים המפורסמים והדיין נוטה לדעת הרוב והבעל דין טוען דקים ליה כסברת המועטים ודאי דכייפינן ליה ומוציאין ממנו בעל כרחו דאי לא תימא הכי בטלת רוב דיני ממונות מישראל שכמעט אין דין שלא נמצא בו איזה מחלוקת ולעולם יאמר הבעל דין קים לי כפלוני ודאי שדבר כזה אין הדעת סובלתו איברא שמצאתי בשאלות מוהרש"ך ח"ב סי' קס"ט שכתב במחלוקת זה שבין ר"י והגאונים דיכול הנטען לומר קים לי כר"י ובמקום אחר מתשובותיו מצאתי דהוי כעין תיקו דממונא דהוי קולא לזה וחומרא לזה דלא מגבינן ואי תפס לא מפקינן מיניה ואחר בקשת מחילה מכבודו אומר דלא ניחא לי האי מילתא כלל דבשלמ' תיקו דממונא שייך למימר הכי משום דלא ברירא מילתא אבל בכי האי גוונא דברירא מילתא ורוב הפוסקים נטו לא' מן הצדדים פשיטא דכייפינן לי' ומפקינן מיניה בעל כרחיה כי התורה אמרה אחרי רבים להטות וקצת נראה כן מדכרי מוהר"יבל בח"א סי' צ"ט ולכן אמינא ולא מיסתפינא ששמעון חייב לשלם:
ובר מן דין אמינ' דכי דייקינן שפיר חזינא ששמעו חייב לשלם אפילו לדעת ר"י והטעם מפני שפשע בשמירה כמו שהודה בדבריו שהרי הוא אומר שאינו יודע אם נגנבה מן הארגז או אם כשפתח הארגז בפעם אחרת להוציא דבר מה משם נפלה והניחה מבחוץ ונגנבה משם הנה כי הוא מסופק ואינו יודע איך אירע הדבר ועוד שאינו טוען שהארגז מקולקל או נשבר מחמת הגנבה ומזה מוכח שפשע ועוד שהטוען טענת גנבה או אבידה מחוייב לישבע שלא פשע כמו שמפור' בטור ח"ה ס רצ"ד והוא כבר הודה שאינו יודע איך אירע הדבר והיאך יכול לישבע אבל אין לחייבו מטעם שפשע שלא טמנו בקרקע כי כבר כתב הטור בס' רצ"א כשם הרב ברצלוני שקבלה בידו שלא נאמר זה אלא בשעה שגנבים מצויים ואנשי' רמאים שמחפשין אחריהם אבל במקום דליכא כל הני אין צריך לכסותו בקרקע אלא מניחו במקום שמניח מעותיו ולא עדיף מדידיה ועל זה סמכו קדמונינו וכתב א"א הרא"ש ז"ל וראוי לסמוך על קבלתו דהכי איתא בירושלמי אם נתנו במקום שרגיל להניח את שלו פטור ועיין שם בדברי הרב בית יוסף שהאריך לפרש סברא זו בטוב טעם והביא דברי כמה פוסקים דסבירא להו הכי ונראה לי שזה האמת בעצמו דהאידנא לא חזינן מי שטומן בקרקע אלא כולם שומרים בתיבות נעולות והוה ליה כאלו התנה שלא יטמין בקרקע:
אכתי פש גבן לברורי הא דאמר שמעון שאינו רוצה לשלם אלא כדשוי השתא דזילו האבני' טובות פשיטא שהדין עמו וטענת ראובן שרוצה שישלם לו כדמעיקרא גרועה היא ואין בה טעם כי בשלמא גבי גזלה אמרינן בכמה דברים שמשלם כשעת הגזלה כמבואר בדברי הרמב"ם פרק ג' מהלכו' גזלה ואבידה מפני שהגזלן גרם לו הפסד שאלו לא גזל ממנו היה יכול למכור אותו דבר בשעת היוקר אבל כאן מהו ההפסד אשר גרם לו הנפקד הרי בידו לפדות משכונו כל זמן שירצה ולמכרו נמצא שלא גרם לו שום היזק ומה שטוען עוד ראובן שהוא אינו רוצה למכרה וכי טענה היא זו יקנה אחרת בתשלומי שמעון וישמרנה ולא ימכרנה לעולם סוף דבר כל פקדון אעפ"י שהוא ביד הנפקד לעולם הוא ברשות בעליו לכל דבר שיבוא מחמת עצמו וזה דבר פשוט ועיין כהרמב"ם פרק ז' מהלכות שאלה ופקדון:
הכלל העולה מדברינו ששמעון חייב לשלם החמש מאות פלוריניש העודפים על החוב דקי"ל כרב יוסף שהוא ש"ש ואין טענת קים לי טענה היכא דרוב הפוסקי' חולקים על אותה סברה ועוד דבנדון דידן חייב אליבא דכולי עלמא שהרי פשע בשמירתו אמנם לא ישלם אלא כדשוי השתא זהו הנראה לע"ד ומהאל יתברך אשאל יחלימני ויחייני וורפאני רפואה שלימה למען רחמיו הרבים אכ"יר:
תם ונשלם היום יום ג' אחד ועשרים יום לחדש חשון בשנת ובסדר ואברך את ה' אלהי אדני אברהם אשר הנחני בדרך אמת ליצירה:
כ"ד הצעיר משה אלואריש יצ"ו: