שאלה מ אחים העומדים בתוך שנת אמם נ"ע אחר שלשים ויותר ואחד מהם נושא אשה ודרכם לאכול יחד רוב הימים שואלים אם יכולים לאכול בתוך ימי החופה בבית החופה עם התתן ואם תמצי לומר דאסירי אם אירע הדבר באחד מן הרגלים אם יש היתר משום דברגל ליכא אבלות יורנו המורה ומהתמ"ש:
תשובה קודם כל דבר יש לדעת כי בענין האבלות יש בו כמה מדרגות הראשונה יום ראשון דנפל מחלוקת אם הוא מדאורייתא או דרבנן ואפי' לדברי האומרים שהוא דרבנין נמי כשאר יומי מכל מקום לכולי עלמא חמיר טפי משאר יומי שהרי אסור בתפילין מה שאין כן בשאר הימים עוד מדרגה אחרת השלשה ימים הראשונים דחמירי משאר יומי לענין שאלת שלום ולענין מלאכה כמו שברור זה בגמרא בפרק אלו מגלחין משנה הקובר את מתו שלשה ימים קודם לרגל בטלה ממנו גזרת שבעה ופירש רש"י: בטלה ממנו גזרת שבעה: הואיל ועיקר אבלות  אינו אלא שלשה ימים עד כאן ובפוסקים עוד מדרגה שלשית הארבעה ימים האחרי' שאסור בכמה דברים מה שאין כן משבעה ואילך שאף על פי שדין אבלות נוהג כל שלשים יום לענין גיהוץ ותספורת ולענין שמחה מכל מקום קילי טובא משבעה ימים: מדרגה רביעי היא שנים עשר חדשים לאב ולאם שאפילו שנוהג בהם קצת אבלות מכל מקום פשיטא דלא חמירי כשלשים יום ולא מבעיא לדעת הרמב"ם ז"ל שכתב בפירוש דלאחר שלשים מותר בגיהוץ אפילו על אביו ועל אמו אלא אפילו לדעת החולקים דסברי דגם אחר שלשים אסור בגיהוץ כמו בתספורת מכל מקום פשיטא דל"כע קילי שנים עשר חדשים משלשים יום שהרי בל שלשים אסור לישא אישה או ליארס ולאחר שלשים מותר אפילו על אביו ועל אמו ואין להאריך בזה כי הם דברים ברורים:
ואחרי הודיע ה' לנו את כל זאת אומר שלעניות דעתי מותרים הם האחים ליכנס לחופה ולאכול עם החתן ונראה להביא ראיה מהא דכתב הרמב"ם ז"ל פרק ו' מהלכות הוכה וזה לשונו חתן וכל שושבינין וכל בני החופה פטורין מן הסוכה כל שמונת ימי החופה עכ"ל וכן דעת הרי"ף ז"ל שהביא מימרא דרבי אבא בר זבדא לבד ואף על פי שהרא"ש ז"ל לא סבירא ליה הכי מכל מקום נראה דהכי נהוג עלמא שהרי מהררי"ק ז"ל בתשובה שרש קע"ט כתב וז"ל ועל ברית מילה שנארעה תוך חג הסוכות ויש שהיו רוצים לדמות האכילה שעושים מפירות אצל היולדת לסעודת חתן שהותרה חוץ לסוכה וכו' עד דשאני התם שהיא מצוה גדולה לשמוח חתן וכלה ונקראת סעודת מצוה מכל מקום נראה דפשיטא ליה לשואל ולמשיב דסעודת חתן מותרת חוץ לסוכה ופריך בגמרא וליעבדו חופה בסוכה ותירץ רבא משום צער חתן:
וכתב הרב מגיד משנה בשם רש"י ז"ל וזה לשונו פירש רש"י שהו מצטער דלא מצו עיילי כל בני חופה בסוכה עד כאן ומדברי הרא"ש ז"ל נראה טעמא אחרינא דאי לא חדו בני חופה בהדי חתן מצטערים היו ונראה שהרא"ש ז"ל לא הוה גריס במילתיה דרבא צער תתן אלא צער לבד אי נמי אפשר לומר דצער חתן היינו צערם שיודעים שהחתן מצטער כאשר הם נכנסים שם עמו ובצערו יהיה להם צער ואם כן נראה בעיני דמצינו למדין בנדון דידן דמותרים האחים דאין לך שושבינן וכל בני החופה גדולים מה' והדברים קל וחומר ומה מנות סוכה דאורייתא דחינן כי היכי דלא ליצטער חתן כפי דעת רש"י ודעת הרב המגיד או כי היכי דלא ליצטערו אינהו אבלות שנים עשר חדש דהוי קל שבקלים על אחת כמה וכמה ואם כן מה שאמרו באבל רבתי על כל המתים אסור לילך לבית המשתה עד לאחר שלשי' יום ולאביו ואמו כל שנים עשר חדש ואם היה חבורה לשם מצוה כגון קדוש החדש מותר מיד אפילו אם תמצי לומר דהוי פירושו כהרמב"ן והרשב"א והרא"ש זכרונם לברכה והנמשכים אחריהם דדוקא נקט מצוה זאת אבל הכניסה והאכילה לנשואין לא היינו דוקא לאנשים שאינן מבני החופה אבל האנשים שהם בני החופה נראה בעיני דפשיטא דשרו לכולי עלמא כל שכן דאיכא מאן דסבירא ליה שאפילו תוך שלשים מותר לאכול בסעודת חתן וכלה אפילו כל אניש דעלמא ואם כן די לנו שנחמיר באיניש דעלמא כסברת הרמב"ן והרשב"א ז"ל אבל באנשי החופה הקרובים אל החתן ואל הכלה מותרים די"ט שלהם הוא ואין להם להצטער וליתן צער לחתן כן נראה בעיני ומשיא יתום או יתומא איצטריך להרא"בד ז"ל לתת טעם להתיר מפני שאם לא יאכל שם יתבטל המעשה מפני שהוא איש נכרי ואינו קרוב לא לחתן ולא לכלה:
עוד נראה להביא ראיה ממה שמצינו בתשעה באב שהוא אבלות דרבים ויום בכיה לדורות וחמיר דאסיר בחמשה דברים ואפילו הכי תניא בפרק בכל מערבין זה לשונו אמר רבי אלעזר אני הייתי מבית סנאה בין בנימין וחל תשעה באב בשבת ודחינוהו עד לאחר השבת והתענינו בו ולא השלמנוהו מפני שיום טוב שלנו היה: ולשון התשב"ץ מעשה בימי רבינו יעקב בן רבינו יצחק סג"ל שהיה ברית מילה בתשעה באב וכו' ע"ש עד והלך הוא ורחץ ובעל בריתו ומלו הנער ואכלו כל צרכיהם ולא השלימו עם הצבור ובין שיהיה בעל הברית פירוש הסנדקים ובין שיהיה המוהל תמוה מאד שידחה התענית והאבלות הגדול של תשעה באב מפני מצות המילה ויקרא יום טוב למוהל או לסנדקים כל שכן קל וחומר שידחה אבלות משנים עשר חדש לבני החופה מפני החתונה כנ"ל:
ועוד הביא הבית יוסף תשובת מהרי"ל דבעל ברית ומוהל מותרים אפילו בתוך שלשים של אביו לרחוץ ולאכול סעודת שמחה גם נראה דאפילו אם תמצא לומר דאיכא איזה פיקפוק או גמגום בדבר מה שאין כן בעיני מכל מקום כאשר יארע הדבר שימי החתונה הם ברגל כגון שנשה ערב הרגל ודאי מותרי' האחים כמו שאומר בסיעתא דשמיא כתב הרמב"ם ז"ל פרק עשירי מהלכות אבל וזה לשונו הרגלים וכן ראש השנה ויום הכפורים אין דבר מדברי אבלות נוהג בהם והיינו לא דברים של פרהסיא ולא דברים שבצנעה ודלא כמאן דאמר דדוקא של פרהסיא אבל של צנעה נוהג לא כן דעת הרמב"ם ז"ל אלא דכלל כלל לא וכן יש כת מן החכמים דסבירא להו הכי כמו שכתב הרמב"ן ז"ל ואף על גב דאיהו ז"ל לא סבירא ליה הכי מכל מקום אפשר לומר וכן נראה בודאי דאי לא אכלי הוי דברים של פרהסיא שהרי כתב הרמב"ם ז"ל בפרק הנזכר וזה לשונו ואין אבלות בשבת אלא בדברים שבצנעא וכו' אבל דברים שבגלוי אינו נוהג עד ונותן שלום לכל אדם אפילו נתינת שלום קרי דברים שבגלוי ואי מימנע ולא אכיל בסעודת חתונת אחיו כל שכן דנראה דבר שבגלוי וגדולה מזו כתב הטור ביורה דעה סימן שע"ט בשם רב נטרונאי גאון ז"ל דאין אומרים ברכת אבלים בשבת משום דהוי דברים שבפראסיא כיון שמברכין בשלשה והרמב"ן ז"ל כתב כשאוכל ביחיד או בשלשה אבל כשאוכל עם אחרים לא ונראה שזה הוא סברת הטור כיון שהביאה באחרונה ורבינו תם עלה שלישי בשבת כיון שהיה רגיל בשבתות אחרות מפני הרואים שלא יאמרו מחמת אבילות נמנע לעלות וזה היה ביום אחד מן השבעה של אבילות כל שכן שנראה בעיני נוכל ללמוד לכל הפחות לנדון דידן שהוא המדרגה היותר שפלה של אבילות שאין ראוי למנוע האחים לאכול בחופה ברגל כדי שלא יאמרו מחמת אבלות הם נמנעים ובפרט בהיותם רגילים לאכול ביחד:
כן נראה גם כן לדקדק מלשון ספר מצות גדולות שכתב וזה לשונו בהלכות אבלות כל כל המתים כולם נכנס לבית המשתה לאחר שלשים יום על אביו ועל אמו לאחר שנים עשר חדש מכאן למדנו דדבר שאינו תלוי בשבעה ושלשים אין רגל מפסיק מדקאמר אין רגל מפסיק ולא קאמר נוהג נמי ברגל דהוי רבותא טפי משמע דברגל יכול להכנס לבית המשתה: ועוד יש ראיה מדברי הטור שכתב בשם אביו בסימן שצ"ט וזה לשונו הקובר מתו ברגל וכו' עד ורגל עולה למנין שלשים שהרי דין שלשים דהיינו גיהוץ ותספורת נוהגים ברגל וכתב הרמב"ן ז"ל ולא מתורת רגל לבד וכו' עד ומדין אבלות אסורים בכלן כמו בחול וכו' עד ואסור בשמחת מרעות וכו' ומדברי א"א הרא"ש ז"ל יראה שאינו אסור כלל מתורת אבלות אלא דברים האסורים לו מתורת רגל אם כו שמחת מרעות שמותר לו מתורת רגל נראה דמותר לו מתורת אבלות ואפילו לדעת הרמב"ן אפשר לחלק ולומר דהיינו הקובר את מתו קודם הרגל משום דהוי בתוך שלשים אבל בנדון דידן דהוי אחר שלשים דקיל טפי אפשר שאפילו הרמב"ן יודה ואף על גב דנראה דתוך שלשים בקרובים לענין הכנסה לשמחה שוה לשנים עשר חדש של אביו ואמו מכל מקום כבר הוכחתי דקילי טפי לכולי עלמא שהרי בתוך שלשים אי אפשר לישא אשה ואחר שלשים אפילו של אביו ואמו מותר:
עוד אפשר לומר דדוקא שמחת מרעות דלא הוי שמחת מצוה אסיר אבל הא דידן יודה דמותר וכל שכן אם נרצה לצרף הטעם הראשון דהתם אין ספק כלל:
הכלל העולה מכל דכתיבנא ומכל מה שאמרנו הוא שאלו האחים יכולים הם להכנס ולאכול בשמחת החתן שהיא מצוה גדולה וכל אחד מהטעמים שכתבנו מספיק לעניות דעתי כל שכן כאשר נצרף כלם וכל שכן בהצטרף קלות הדבר בעצמו הנראה לעניות דעתי כתבתי להלכה ולא למעשה אם יסכים עמי הרב המופלג שירבה שנים דשנים ורעננים עם משפחתו הרמתה אכי"ר:
באמשטרדם ראש חדש אדר ראשון בסדר ובשנת לא תהיה משכלה ועקרה בארצך את מספר ימיך אמלא לפ"ג
הצעיר שלמה מינדיס קויטיניו סי"ט
בבית ובדפוס אלמנה ויתמי מהמנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עז זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס