שאלה ראובן נתן סך מעות לשמעון להתעסק בהם בכל מיני סחורות שייטב בעיניו ושמעון נתחייב לתת לראובן סך קצוב לשנה בשביל ריוח מעותיו והקרן קיים לעולם דהיינו שקבל שמעון אחריות עליו חוץ מג' דברים דהיינו אחריות הים ושריפה ומשבאים שג' דברים הללו. קבל עליו ראובן וגם נתחייב שמעון שאף שלא ירויח במעות ראובן הסך שנותן לו בשביל ריוח מעותיו שהוא ישלים מממונו עד תשלום הסך הקצוב שקצבו ביניהם נסתפקתי אם יש חשש איסור רבית בדבר זה כיון שנתחייב שמעון ליתן סך הקצוב בכל שנה או דילמא מאחר שראובן קבל עליו אחריות הנז' דכולהו שכיחי לא יש איסור בדבר ואף את"ל שיש איסור בדבר אשאלך עוד ותודיעני אם ראובן הוא ת"ח ולומד בכל יום פרק אחד או ב' בזכות שמעון ושמעון נותן לראובן הסך הקצוב בכל שנה סתם מה דינו יש היתר בדבר מאחר שראובן לומד בזכות שמעון ולא פירש על מה הוא נותן לו שמעון הסך הקצוב בכל שנה שנוכל לומר שהוא בשכר הלימוד א"ד מאחר שמעות ראובן ביד שמעון מן הסתם הוא שעליהם הוא שנותן הסך הנ"ל ויש חשש איסור בדבר ובהיותי נבוך בספיקות הללו אמרתי אלכה לי לארי שבחבורה דגלי עמיקתא ומסתרתא נחית לעומקא דדינא אספקלריא המאירה כשמואל בדיני ה"ה הנעלה כה"ר שמואל הקטן נר"ו כדי שיוצא משפט דין זה ויודיעני ברב חי"נה ורב חס"דא איזו הדרך ישרה שיבור לו האדם כדי להנצל מאיסור רבית ומאת ה' תמ"ש:
תשובה אפריין נימטייה להאי צורבא מרבנן בר אוריין ובר אבהן דמטמרן ליה גליין דחיל חטאין וזויה דמי לבר אלהין שעלה למדרג' עליונה בהיותו הגון לכת ראשונה יפרח כיצחק שיצא לשו"ח ראשונה ה"ה ידיד ונעלה לשם ולתהלה כה"ר יצחק אינריקי' פארו נר"ו עמדתי על ספק ראשון שנסתפק מר בהאי ראובן שנתן מעותיו לשמעון להתעסק בהם וכו' ושמעון נתחייב לתת לו סך קצוב בכל שנה מ"מ ואף אם לא ירויח באלו המעות הסך שקצב ישלים מממונו ורק קבל עליו אחריות ג' דברים דהיינו אחריות הים ושריפה ומשבאים ושאר האחריות קבל עליו שמעון וכו' העיקר אצלי הוא צד האיסור שכ' מר שיש איסור רבית בדבר זה כיון שקצב שמעון ליתן סך קצוב לשנה מ"מ וכו' דצד ההיתר השני שכ' מר א"ד מאחר שראובן קבל עליו האחריות הנז' דכולהו שכיחי לא יש איסור בדבר וכו' אינו נכון שהרי ג"כ שמעון קבל עליו שאר אחריות דשכיחי יותר כגון גניבה ואבידה ואחריות תשלום סחורות הנמכרות וכיוצא וגדולה מזו אסרו ז"ל אף שהושוו שניהם בריות ובהפסד משום סייג רבית דאוריית' וכ"ש היכא שפסק לתת סך קצוב אף אם יפסיד המתעסק שנמצא כפי זה שראובן הנז' יותר קרוב לשכר מההפסד שאסור:
דתנן בפר' איזהו נשך ד' סח' אין מושיבין חנוני למחצית שכר ולא יתן מעות וכו' למחצית שכר אלא א"כ נותן לו שכרו כפועל וכו ואמרינן עלה בד ק"ד בגמר' אמרי נהרדעאי האי עסקא פלגא מלוה ופלגא פיקדון עבוד רבנן מלתא דניחא לתרוויהו וכו' ע"כ:
ופירש רש"י ז"ל אין מושיבין חנוני למחצית שכר לא יאמר בעל הבית לחנוני הרי פירות נמכרין בשוק ד' סאין בסלע ואתה מוכרם בחנות פרוטה פרוטה ומשתכר סאה הילך פירות ושב ומכור תמיד והריוח נחלוק וטעמא דמילתא משום דאמרינן לקמן האי עסקא פלגא מלוה ופלגא פיקדון סתם המקבל פרקמטיא למחצית שכר מקבל עליו אחריות חצי הקרן באונסין וזולא הילכך ההיא פלגא כיון דמחייב באונסין מלוה היא אצלו שהרי שומא היא אצלו במעות כשער השוק ודינו ליטול חצי שכר נמצא מתעסק בחציו של בעל הבית שהוא פיקדון אצלו בשכר המתנת מעות המלוה לפיכך אסור אלא אם כן נותן לו שכר עמלו בחצי ע"כ וכסוגיא זו פסקו ז"ל והראשון הוא הרמ"בם ז"ל שכ' בפרק ו' מה' שלוחי' ושותפין ב' שנושאים ונותנים בממון השותפות אע"פ שהממון של א' מהם הרי זה נקרא שותפות ואם פחתו או הותירו הרי הוא לאמצ' ויש להתנות בשכר או בהפסד כל מה שירצו וכו' אבל אם היה הא' בלבד הוא שנושא ונותן בממון השתוף אע"פ שהממון משל שניהם הרי זו השותפות נקראת עסק וזה הנושא ונותן נקרא מתעסק שהרי הוא לבדו מתעסק במשא ומתן ושותפו שאינו נושא ונותן נקרא בעל המעות ותקנו חכמים שכל הנותן מעות לחבירו להתעסק בהן יהיה חצי הממון בתורת הלואה והרי המתעסק חייב באחריותו אע"פ שאבד באונס וחצי האחר בתורת פיקדון והרי הוא באחריות בעל המעות ואם נגנב או אבד החצי של פיקדון אין המתעסק חייב לשלם ולפיכך יהיה שכר זה החצי אם הרויח של בעל המעות ולפי תקנה זו א"א שיהיה השכר או ההפסד של כל הממון לאמצע בשוה שאם אתה אומר כן נמצא בעל הממון נוטל שכר חצי מעותיו שהם פיקדון ואינו עושה כלום אלא זה המתעסק טורח לו בחצי של פיקדון  מעותי' שהלוהו ונמצא באין לידי אבק רבית והיאך יעשו אם רוצה להיות השכר או ההפסד לאמצע בשוה יתן למתעסק שכרו שבכל יום ויום מימי השותפות כפועל בטל וכו' ואם היה לו עסק אחר כל שהוא להתעסק בו עם מעותיו של זה אינו צריך לעלות לו שכר של כל יום ויום אלא אפי' העלה לו דינר בכל ימי השותפות דיו ואם פחתו או הותירו יהיה לאמצע בשוה ע"כ וכן נמי פסק הטור והר' בית יוסף ז"ל בי"ד סי' קע"ז יע"ש:
הרי לך בהדיא שאף למחצית שכר שהנותן קרוב לשכר כמו להפסד ואסרו ז"ל אם אינו נותן למתעסק שכר טורחו משום דמחז' כרבית כ"ש שיאסר' בנ"ד של מ שראובן זה אינו נותן לשמעון שכר טורחו אלא אף קצץ שמעו' עמו שיתן לו סך קצוב לשנה בין יהיה כאן ריוח או לא דמחלף שפיר ברבית דאורייתא דאי לא הוה מקבל עליה ראובן אחריות כלל הוי רבית דאורייתא שקרוב הוא לשכר ורחוק מן ההפסד וגם כן קצץ דעל הא דתנן שם ד' ע' אין מקבלין צאן ברזל מישראל מפני שהוא רבית וכו' נחלקו בפירושה רש"י והתוספות ז"ל רש"י פי' ברבית של דבריהם שמקבל עליו המתעסק כל האחריות וחולקין השכר ואע"ג דמשנה יתירה היא דהא תנא ליה לעיל אין מושיבין חנוני למחצית שכר משום דמקבלן עליה פלגא בהפסד וכ"ש הכא שקבל עליו כל האחריות נקט לה משום סיפא אבל מקבלין צאן ברזל מן הנכרים וכו' והתוספות ז"ל חלקו על פירושו וכ' שיותר נראה להם פי' ר"ת שפי' דהכא מיירי ברבית דאורייתא שפסק דמים על הצאן וג"כ פסק דמי השבח וקבל עליו לתת בכל שנה דבר קצוב בין אם יהיה שם שבח ובין לא יהיה והיינו רבית קצוצה ותנא ההיא דחנוני שהוא דרבנן והכא קמ"ל דהאי רבית דאורייתא היא כדקתני מפני שהוא רבית בירושלמי כלומ' רבית דאוריית' וכפי רבינו תם משמע דקאמר איזהו צאן ברזל היו לו ק' צאן וא' ליה הרי הן עשויות לך בק' דינרים של זהב והולדות והחלב והגיזות שלך ואם מתו אתה חייב באחריותן ואתה מעלה לי שכר סלע מכל אחת ואחת משלך באחרונה אסור משמע בהדיא ששם הקרן והשבח ע"כ:
והרמ"בם ג"כ ז"ל בסוף פרק' ח' ממלוה פירשה מפני שהוא אבק רבית מדבריה' וכן נמי הטור ז"ל בסי' קע"ו וכ' על דבריו הרב בבית יוסף אין מקבלי' צאן ברזל מישראל וכו' משנה היא בד' ע' ופי' רבינו כפי' רש"י והרמ"בם ז"ל דהיינו שחולקים הריוח וא"כ הוי רבית דרבנן אבל התוספות כ' שר"ת מפרשה ברבית דאורייתא שפסק דמים על הצאן וגם פסק דמי השבח וקבל עליו לתת בכל שנה דבר קצוב בין אם יהיה שם שבח ובין לא יהיה כלומר וקמ"ל דחשבינן להו כאילו יצאו מרשות הבעלים לגמרי כשאר מלוה ומשמע לי שגם רש"י והרמ"בם ז"ל יודו שכל כה"ג שפי' ר"ת רבית דאורייתא הוי דהא איכא קציצה ולר"ת פשיטא דבגוונא שפי' רש"י אסור במכ"ש מאין מושיבין חנוני ע"כ הרי לך בהדיא לדעת הרב בית יוסף שלענין דינא לא פליגי אלא בפירושא דמתני' הוא דפליגי חבל אם שמו הצאן וקבל המתעסק עליו אחריותן וקצץ דמי השבח בין אם יהיה שם שבח ובין לא יהיה כ"ע מודו דהוי רבית דאורייתא וכפי זה אם לא היה ראובן מקבל עליו אחריות אלו ה"ג דברים היה כאן איסור רבית דאורייתא כיון שקצץ ליתן סך קצוב בכל שנה אף שלא יהיה כאן ריוח ומ"מ זכינו לדין שאין ספק בנ"ד שאיסור רבית יש דל"מ שראובן אינו נותן לשמעון שכר טורחו אלא גם בשביל שקבל עליו מקצת אחריות רוצה לקבל סך קצוב בין אם והיה שם ריוח או לאו שדמי לנשך דאורייתא כנוטל שכר המתנת מעותיו והוא יותר קרוב לשכר משמעון שהוא יקבל הסך הקצוב אף שלא יהיה כאן ריוח ושמעון לא ירויח אלא אם יהיה שם ריוח כ"כ יותר ממה שקצב ליתן לראובן בכל שנה ולמיעוט מאיסור רבית דרבנן לא יצאו וגדולה מזו כ' הטור ז"ל בי"ד סי' קע"ז בשם רבינו ישעיה שלא התירו אלא עסקא למחצית שכר בלא קציצה אבל אם קצץ בדבר ידוע אפי' אם כל האחריות על הנותן אסור משום דמחזי כמלוה ברבית גמורה ע"כ וכ' בבית יוסף על זה שמדברי מהר"יק בשורש קי"ט משמע דלא אסר רבינו ישעיה אלא כשהנותן מקבל עליו אחריות דאונסין ולא מקבל עליה אחריות דגניבה ואבידה אבל אם מקבל עליה אחריות גם מגניבה ואבידה מותר לקצוץ ואין נראה לי דכיון דהרב ר' ישעיה לא אסר אלא משום דמחזי כמלוה ברבית אפי' קבל עליה אחריות גם דגניבה ואבידה אכתי מחזי כרבית ע"כ יע"ש ופסק בשולחנו סתם הנותן מעות לעסקא למחצית שכר וקצץ בדבר ידוע אפי' אם כל האחריות על הנותן אסור הרי לך לדברי הכל דהיכא שלא קבל עליו הנותן אחריות דגניבה ואבידה וקצץ בדבר מה שאסור משום דמחזי כמלוה כרבי' ובנ"ד ג"כ לא קבל ראובן עליו אחריות דגניבה ואבידה ואסור אף לדע' מהר"יק ולדעת הרב ב"י אף אם היה מקבל עליו כל האחריות ג"כ היה אסור כיון שקצץ משום דמחזי כמלוה ברבית ודע שאחריו' הים אינו כדאי לצאת מאיסור רבית וה"ה לאינך כמו שכ' הרי"בש ז"ל נראה לי ברור שאסור להלוות לישראל דינר זהב השוה כ' דנרים על אחריות ספינה ההולכת מעבר לים ושיתן לו בשובה כ"ד דנרים לפי שזו הלואה היא וקוצץ לו דבר קצוב והוא רבית ואע"פ שהמלו' מקבל עליו אחריות המעות כל ימי המשך הספינה עד שובה עדיין לא יצא מידי הלואה דהא אמרינן בפר' איזהו נשך זוזי יהיב וזוזי שקיל ולא הדרי בעיניהו וכו' ומה שנוהגים לתת למי שמבטיח ק' לטרין שיש בספינה זו דרך אחרת היא לפי שאין כאן הלואה אלא כעין מכר שמקבל עליו מעות האחר בעד הסך ההוא שנותן לו זה ואפי' אם יקדים לו עתה הכ' לטרין אין חשש בזה ע"כ וכן נמי פסק הרב בסי' קע"ג יע"ש ודברים אלו נכוחים למבין ודאי בזה להפק רצון הח"ה בספק ראשון ולהראות לו שצד האיסור בו הוא העיקר:
ומעתה נבוא לדבר בספק שני שהוא ואף את"ל שיש איסור בדבר אשאלך עוד ותודיעני אם ראובן הוא ת"ח ולומד בכל יום פר' א' או ב' בזכות שמעון ושמעון נותן לו הסך הקצוב בכל שנה סתם מה דינו יש היתר בדבר מאחר שראובן לומד בזכות שמעון ולא פירש על מה הוא נותן לו שמעון הסך הקצוב בכל שנה נוכל לומר שהוא בשכר הלימוד א"ד מאחר שמעותיו של דאובן הם ביד שמעון מן הסתם הוא שעליהם הוא נותן הסך הנ"ל ויש איסור בדבר ע"כ אף שמלשון סך הקצוב נראה דקאי אדלעיל ומלשון צדדי הספק משמע דספק בפני עצמו ראוי לנו לפרשו בפני עצמו וה"ק ראובן ת"ח ונתן מעותיו לשמעון סתם להתעסק בהם וג"כ בכל יום הוא לומד פרק א' או ב' בזכות שמעון ושמעון ג"כ נותן לראובן סך קצוב מה בכל שנה סתם בלי שיתנה מתחילה על זה ומבעיא לן אם נוכל לתלות זה הסך הקצוב שנותן שמעון בשכר הלימו' ויהנה בו ראובן או דילמא מאחר שמעות ראובן הם ביד שמעון מן הסתם הוא שעליהם הוא נותן הסך הנ"ל ואסור לזה נראה שאין כח בידנו היום להתיר ספק זה ולומר בשכר הלימוד הוא נותן מן הסתם כיון שמעות ראובן בידו שאנו רואים מעשים בכל יום שאחד מאלף ירצה ליתן דבר מה כדי שיהיה נהנה משכר הלימוד שאדרבה יש לומר שבשכר המעות שהם בטלות אצלו הוא נותן ואסור ובפרט באיסור רבית שכ' הרמ"בם ז"ל שכל רבית תחילה היא והוא ית' אסרה ומה גם בזמן הזה שאנו רואים כמה התרים והערמות עושים בזה ואחריתם מרה כלענה שכל מה שנהנו מזה הולך לטמיון מלבד העונש הנשאר חוב עליהם ובשלמא אי הוה ידעינן ביה בהאי שמעון שמקדמת דינא היה נותן לראובן הנ"ל סך קצוב בכל שנה בשכר הלימו' או לת"ח אחרים היינו יכולים לומר שאף השתא שמעות ראובן בידו מותר כיון שבלאו הכי ג"כ היה נותן לו והוה מדמינן לדין אומדן דעת' שא' ז"ל אם השיא בת ראשונה ינתן לשנייה כדרך שנתן לראשונה אבל אם זה הפעם ראשון איך נוכל לתלות שנותן בשכר הלימוד ואפש' שאינו נותן זה הסך הקצוב אלא בשביל המעות שבטלות אבלו ולפעמים שלא ירויח כ"כ בהם ויתן יותר ממה שירויח כדי שישארו בידו ויהיה לו בהם נאמנות אבל הסוחרים ואילו מתנים בהדיא לתת דוקא מן הריוח אף אם היו מקבלים עליהם כל האחריות הוה שרי כמו שהביא הרב בסי' קע"ז בשם הר' בעל התרומות כדתנן מתנה שומר חנם להיות כשואל ויותר טוב אם היה עושה כן שמעון זה אם רוצה שיהנה לראובן הנ"ל הלומד בזכותו ותבא עליו ברכה שא' ז"ל לעוש' פרקמטיא לת"ח אבל בסתמא בלי שיפרש לנו כוונתו אין לנו לתלות זה השכר הקצוב אלא בשביל שכר המעות ואף שדברינו בזה הם דברי טעם מ"מ כדי להפיס דעת ה"ה אביא לו ראיה ממה שפסק הרב בשלחן י"ד סי' קע"ו המלוה מעות לבעל הבית וגם חוזר ההלכה עם בנו של בעל הבית ובעל הבית נותן לו ההוצאה אסור אלא אם כן יתן לו הקרן במתנה גמורה שאם ירצה לעכבו הרשות בידו ובסי' קס"ו הביא אלו הדברים הרב בעל המפה ופירשם יותר וז"ל מי שקבל מעות בהלואה מאחד וגם לומד עם בנו אע"ג דהוה נותן לו ההוצאה משום שלומד עם בנו אפ"ה אסור דהוה ליה כהלויני ודור בחצרי חנם שאסור אפי' בחצר דלא קיימא לאגרא ע"כ יע"ש ואף שהוא ז"ל דבר בהלואה כבר בארנו לעיל שר"זל תקנו בסתם עסקא שפלגה מלוה ופלגה פיקדון וכו' ואם ירצה ראובן ליהנות מזה השכר הקצוב שנותן לו שמעו' יעשה כמו שא' הרב ז"ל שיתן לשמעון מעותיו במתנה גמורה וכו' או למיעוט ישאל את פי שמעון שיפרש לו כוונתו ובזה יוכל לצאת ידי שמים והבריות מאיסור רבית שכ"כ חמור והוא ית' יצלנו משגיאה אכי"ר: הנראה לע"ד בזה כתבתי:
נגמר ונשלם בסדר ובשנת ויהי המקריב ביום הראשון את קרבנו ליצירה
נאם עבד ה' שמואל בכה"ר שלמה הקטן יצ"ו סי"ט: