שאלה סח ראובן היה לו אכסדרה פינה לחורבת שמעון מן הצד וראובן בא לבנות כותל באותה אכסדרה ולבנות שם בית ועושה כותל בצד חורבת שמעון ופתח שם חלונות באותה כותל ומזיק שם בראיה לבית שמעון ושמעון מוחה בידו דאינו דומה ראיה ממקום פרוץ להיזק ראיה דחלון דהיזק ראיה ממקום פרוץ רואין אותו כשהוא רואה ומכסיף מחבריה והיזק ראיה דחלון שהוא בתוך הבית לא מכסיף מחבריה ועוד שכשהוא במקום פרוץ אם יבא בעל החורבה לבנות חורבתו אינו צריך להרחיק אבל כשהוא חלון ומזיק לחבירו כשיחזיקו בחלון אם ירצה לבנות החורבה צריך להרחיק ארבע אחות יורנו המורה הדין עם מי ושכ"מה:
תשובה לבא אל שערי אורה לפסוק פסק דין הנ"ל כפי דין תורה הקדושה יש לנו לחקור אם יש ממשות בטענות שמעון הנ"ל או לא לכן נלך בטיב טענתו הראשונה. והנה קודם נבא לדבר עליה יש לנו להקדים מחלוקת גדול יש אם היזק ראיה שמו היזק או אין שמו היזק ולבא אל נכון הא לכם האי סוגיא דפרק השותפים ד' ב' ע"ב ובשביל שדברי הגמ' המה ארוכים לא אביאם לפני הקורא אבל הרואה אותה במקומה יראה שכפי לישנא קמא יש ללמוד דהיזק ראיה לאו שמיה היזק. אבל כפי לישנא בתרא יש לגזור דהיזק ראיה שמים היזק ועכשיו נשאר לנו לבקש איזה מן השתי לשונות קחה להלכתא:
והנה בעלי התוספות ז"ל כתבו שם בד"ה סברוה וכו' שכלישנא בתרא נתקיימה הלכתא וגם שכן פסק ר"ת ז"ל ועיי"ש:
והר"אש ז"ל כתב ז"ל רב אלפס ז"ל הביא לישנא בתרא דחשיב ליה עיקר משום דפריך פירכא טובא אלישנא קמא ואע"ג דשני ליה שינויי דחיקי נינהו. ועוד דר' יוחנן ורב אשי איירי לשנויי האי לישנא בתרא ובכל דוכתא קי"ל דהיזק ראיה שמיה היזק עכ"ל:
ואני הצעיר ראיתי הרב אלפסי במקומו ומצאתי כתוב בו השתי לשונות איברא שהלישנא קמא היה בתוך עגולים כזה ( ) וכתובה בשם הג"ה ובדפוס רב אלפס של אמשטרדם נכתב בצדו כל זה אינו מן ההלכות:
והנה רוב הפוסקים כולם סוברים דהיזק ראיה שמיה היזק כאשר יכול המעיין למצוא בהם. לכן אין להאריך בזה רק לגזור לנו לקיים ההלכה כלישנא בתרא דודאי שיש להם להנזכרים לעיל על מה שיסמוכו לקיים הלישנא בתרא להלכה דכך משמע מסוגיות אחרות הכתובות בתלמוד ועכשו נלך לעניינינו ונכתוב משנה א' וגמרא שעליה מצאתיה בפ' חזקת הבתים ד' נ"ט ע"ב וז"ל משנה לא יפתח אדם חלונותיו לחצר השותפין לקח בית וכו': ופי' רש"בם לא יפתח אדם חלונותיו וכו'. שיש לו בשותפות משום היזק ראיה וכ"ש לחצר חבירו כדמפרש בגמרא: עכ"ד המשנה הצריך לנו: והא לכם לשון הגמ'. מאי אירייא לחצר השותפין אפי' לחצר חבירו נמי לא ל"מ קאמר ל"ח לחצר חבירו דלא אבל לחצר השותפין דא"ל סוף סוף הא קא בעית איצטנועי מינאי בחצר קמ"ל דא"ל עד האידנא בחצר הוה בטינא איצטנועי מינך השתא אפי' בבית נמי בטינא איצטנועי מינך: רש"בם. מאי אירייא לחצר השותפין. הרבים דלא יפתח דמשמט מפני שהן רבים חיישינן שלא יעשה להן היזק ראיה אפילו יחיד ראיה נמי אסור להזיקו והלכך אפי' לחצר חבירו נמי לא: אבל לחצר השותפין איכא למימר דשרי לפתוח דבלאו הכי בעי איצטנועי מחבירו בחצר שזה יכול לראותו דרך פתח ביתו הפתוח לחצר ולא מזקי ליה חלונות מידי קמ"ל מתניתין דקתני לא ופתח דא"ל האי לבטל החלונות עד האידנא כי הוה משתמשנא בחצר הוה בעינא לאיצטנועי מינך שלא תראני דרך פתח ביתך ואי הוינא בבית לא הוה בטינא לאיצטנועי מינך שהרי לא היו עושין פתח נגד פתח כדקתני מתני' אבל השתא אפילו בבית בעינא לאיצטנועי מינך כדי שלא תראני דרך חלונותיך שהן גבוהות א"כ עד האידנא כי הוית בחצר בטינא לאיצטנועי מינך השתא אפי' כשאת בבית בטינא לאיצטנועי מינך: עכ"ל. והנה התוספות ז"ל כתבו בד"ה בבית וכו' וז"ל פי' כשאתה בבית אבל פירוש אחר שפ"ה כשאני בבית אינו נראה לרש"בא דהשתא נמי לא בעי לאיצטנועי בתשמיש הבית דהא סאי חלון דפתח אינו לא כנגד הפתח ולא כנגד החלון דהא תנן בסמוך אין פותחין חלון כנגד החלון כו' עכ"ל: והרי"ף ז"ל הביא לשון הגמ' הנ"ל בלא הפרש ופי' הכתוב בצדו בשם רש"י כתוב שם בהאי דבור דא"ל לבעל החלונות וכו'. עד האידנא כשהיית בחצר בעינא לאיצטנועי מינך השתא אפי' כשאתה בבית בטינא לאיצטנועי מינך שלא תראני דרך חלונותיך: עכ"ל. ראה שגם שם לא כתב בשם רש"י כי אם פי' שני הנ"ל של רש"בם ז"ל וכפי סברת התוספות הנ"ל:
אבל הרב נמוקי יוסף ז"ל תפש פירוש ראשון של רש"בם ז"ל דכך כתב אפי' בבית וכו' בעינא לאיצטנועי מפני החלונות שתוכל לראות ממש בתוך בית עכ"ל:
הנה מן המשנה והסוגיא הנ"ל יצא לנו למוד בנ"ד דהא מצינו דאין לפתוח חלונות לרשות חבירו היכא דמזיקו בהיזק ראיה גם למדנו מהנ"ל דאין הפרש לבא לפתוח מחדש חלונות במקום שהיה סתום מקודם לבא לעשות אותם במקום שפתוח לו לרשות חבירו דכן משמע לשון הגמ' הנ"ל שכתוב שה שיכול לומר לשותפו עד האידנא בחצר וכו' השתא אפי' בבית וכו' ומכאן למדנו לבעלמא כשאין שותפי' שכל שכן הוא שטענה כזאת טענה היא ויש לניזק למחות בחבירו העושה חלונות פתוחות לרשותו ואף שמקודם היתה לו באותו הצד פתח פתוח לרשותו: ולכאורה נראה לנו דאין הפרש בין חלונות הנעשות בצד שהיה שם כבר איזה פתח פתוח לעושה אותם בצד שמקודם היה פרוץ כולו ובכולם כיון שהניזק טוען שמוסיף לו הנזק בראיה יכול למחות בו: א"כ בנ"ד כיון ששמעון טוען שמקדמת דנא כשהיה מקום פרוץ רואים את ראובן כשהוא עומד בצד הפרוץ באכסדרה לצד חורבת שמעון דמש"ה מכסיף מחברי' ובודאי שלא יהי' עומד שם זמן רב להשקיף מה ששמעון עושה בתוך ביתו אבל שכשיהי' אותו המקום סתום והוא עושה שם חלונות אז יכול לעמוד שם תמיד דלא מכסיף משמעון כיון שאין רואהו א"כ ודאי שהיזק ראובן קרוי מוסיף בנזקו וכיון שיש לנו ללמוד מכל הנ"ל שהיזק ראי' שמי' היזק וגם שאסור לפתוח חלונות לרשות חבירו כדכתבנו נמצינו למדים שטענת שמעון טענה טובה היא ויכול למחות:
אבל גם יש לנו לצאת בזכות ראובן של נ"ד ולומר שאין מן הנ"ל כל כך ראיה בזכות שמעון דהא אינו דוחה נ"ד לדין השנוי שם בפ' חזקת הבתים הנ"ל דשם זה הפותח החלונות אף שפותחן באותו צד שהי' לו כבר פתח לחצר חבירו אבל מ"מ עכשיו באותו חלון שעושה מחדש מוסיף מקום פרוץ לרשות חבירו ומש"ה מוחה בו חבירו כיון שעושה פירצה במקום סתום ומוסיף בה נזק ראייתו אבל בנ"ד הוא איפכא לפי שבכאן ראובן הנ"ל ממעיט בפירצתו ולכן יש לנו לומר דאינו יכול למחות שמעון הנ"ל בכח טענתו הראשונה ויכול ראובן לומר דדוקא נקרא מוסיף נזקיה כשמוסיף פירצה אבל כשממעיט הפירצה לא מתקרי מוסיף נזקיה אף שיש טענת הנ"ל משום כיסופא כנז' בשאלה והראי' ע"ז דהא יש משנה שלימה שם ד' ס' בזכות ראובן הנ"ל וכך לשונה לא יפתח אדם לחצר השותפין פתח כנגד פתח וחלון כנגד חלון היה קטן לא יעשנו גדול אחד לא יעשנו שנים ע"כ. גמ'. היה קטן לא יעשנו גדול. סבר רמי בר אמי למימר בר ד' לא לישוויה בר ח' דקא שקיל תמניא בחצר אבל  בר תרתי לישוייה בר ארבעה שפיר דמי א"ל רבא מצי א"ל בפיתחא זוטרא מצינו לאיצטנועי מינך בפיתחא רבה לא מצינא לאיצטנועי מינך עכ"ל:
ראה מכאן שאם טענת שמעון של נ"ד הית' טענה טובה יותר חידוש היה לתנא ללמוד לנו שאם היתה גדולה לא יעשנה קטנה דאף דכפי הסברא אם יעשנו קטנה ממעיט בנזקו משום סתימתו הנה מוסיף הוא בנזקו דעד עכשו מכסיף מחבירו שרואה אותה כשעומד שם ועכשו כשעושה אותה קטנה לא מכסיף כיון שחבירו אינו רואה אותו כשעומד שם אך כיון שהתנא לא הביא זה החידוש וגם אינו שנוי בגמ' אלא דוקא כתב שקטנה לא יעשנה גדולה וכו' יש לנו לומר שאין ממשות בטענת שמעון הנ"ל ובודאי דמשום האי טעטה לחוד אין יכול למחות בבנין ראובן הנ"ל של נ"ד:
אבל איברא דאף שנאמר שכפי דיוק דהאי משנה הנ"ל מותר לעשות מגדולה קטנה ואז יש לצאת בזכות ראובן הנ"ל הנה כבר פרח מטה אהרן ויצא פרח ויצץ ציץ לעשות הפרש גדול בין טענת חלון גדול שעשהו קטן ובין סותם מקום פרוץ ועושה בו חלונות דזה שעשה מן הגדול קטן כמו שיכול להסתיר גופו ענשו בצד החלון הקטן כדי שלא יראהו חבירו כך בתחילה כשהיתה גדולה היה יכול ג"כ להסתיר גופו בצד כותל החלון אף שהיא גדולה ולכך אין חבירו יכול לעכב עליו כשעושה אותה קטנה ומפני זה הטעם אינה שנויה זאת החלוקה לא במשנה ולא בגמ' אבל זה אינו סותר לטענת שמעון של נ"ד דהא במקום הפרוץ בכל מקום שיעמוד שם ראובן הנה חבירו רואהו ועכשיו שסתם אותו מקום ועשה בו חלונות יכול להסתיר גופו בצד כותל החלון אשר משם שמעון אינו רואהו ולפ"ז נחזור לומר דמן המשנה הנ"ל של חלונות קטן וגדול אין ראיה לנ"ד כיון ששם לא היה יכול התנא לשנות כי אם קטן לא יעשנו גדול להודיע לנו שלא נאמר כיון שעכשיו חבירו רואה אותו יותר כשהוא עומד שם ממה שהיה מקודם א"כ היה מותר להרחיבו לכך כתב קטן לא יעשנו גדול:
ברם עדיין נוכל לומר שאע"פ שהרב פרח ז"ל משוה חלון קטן וגדול בענין הצדדין מ"מ עינים ראו ולא זר דיש הפרש גדול בין מסתיר עצמו בצד חלון גדול למסתיר עצמו בצד חלון קטן שזה אף שמסתיר עצמו בצד חבירו רואהו בשביל גודל מקום הפתוח בחלון וזה אין חבירו רואהו דוק:
לכן כיון שבזאת הטענה הראשונה יש בו צדדין לכאן ולכאן אין לטרוח עוד בה לפי שכבר יש לנו טענה שניה בנ"ד שהיא נראית עקרית כיון שבא בשאלה בלשון ועוד והיא ששמעון טוען שכשהיתה המקום פרוץ אם היה רוצה לבנות חורבתו אינו צריך להרחיק ד' אמות ועכשו אם ראובן יחזיק בחלונות כשהוא רוצה לבנות חורבתו צריך להרחיק ד' אמות:
וקודם אבוא לדבר על זאת הטענה השניה צריך חקירה אף שגמרנו לעיל שהזיק ראיה שמיה היזק צריך לידע אם הוא מן הנזקין שיש להן חזקה או לא לכן הא לכם לשון הגמרא בפ' חזקת הבתים ד' נ"ט ע"ב וז"ל א"ר מעשה באדם אחד שפתח חלוניו לחצר השותפין ובא לפני ר' ישמעאל בר ר' יוסי אחר לו החזקת בני החזקת ובא לפני ר' חייא אמר יגעת ופתחת יגע וסתום ע"כ: רש"בם שפתח חלונותיו. והיה טוען שעשה ברשות בני חצר: החזקת. סבר לה לאלתר הויא חזקה דכיון דבפנינו החזיק ושחק אם איתא דשלא ברשות עשה היה לו למחות והיינו דאמרן בפירקין לעיל ד' מ"א כמאן כר' יהודא וכר' ישמעאל וכר' יוסי דאמרי כל בפניו לאלתר הויא חזקה ואין הלכת כן: לך יגע וסתום. דלא הויא חזקה עד שלשה שנים עכ"ל:
הנה מן האי עובדא כפי סתמיות דברי התלמוד אין ללמוד לנו למוד גמור דהא ר' חייא סובר שאין להזיק ראי' חזקה ולפיכך פסק לך וסתום ור' ישמעאל סובר שיש להיזק ראיה חזקה שכך פסק החזקת בני החזקת והנה בתלמוד לא גלה לנו מי משניהם פסק אליבא דהלכתא. והנם הרי"ף ז"ל הביא האי עובדא וגמר דהלכתא כר' חייא ובאמת שכפי פי' רש"בם ז"ל הנ"ל יש לנו לומר דבין ר' חייא ובין ר' ישמעאל כולם סוברים שיש חזקה להזיק ראי' רק הפרש הפסק דין היה שר' ישמעאל סובר שלאלתר היא חזקה בנזק זה ור"ח סובר שזה הנזק שוה לשאר חזקות שצריך ג' שנים להקרא חזקה וכאן האי עובדא היתה בשעת מעשה:
אבל אין לנו לומר כן אם נראה לשון הרב נמוקי יוסף ז"ל הכתוב שם בהאי עובדא דכך לשונו שם על דברי ר"ח דפדלא שאל ר' חייא אם החזיק האי גברא שני חזקה או לא הביא הרי"ף ז"ל דהיזק ראי' דחלון אין לו חזקה לעולם עכ"ל:
ויש לי עדות על מ"ש הרב נ"י ז"ל בלמוד שעשה בסברת הרי"ף ז"ל בלשון אחר שמצאתי בפי' הרב ן' מגיש תלמידו על בבא בתרא כתוב שם וז"ל וחזינא לרבינו סרב ז"ל דכתב בתשובת שאלה דחלון נמי היכא דאית ביה היזק ראיה לית ליה חזקה וקא מייתי ראי' מדין שותפין שרצו לעשות מחיצה בחצר דאע"ג דאחזוק דדיירי הכי כי קא תבע ליה חד מנייהו למפלוג ולמבני כותל לאמצע כייפינן ליה לחבריה למיפלג ולמבני בהדיה משו' דהיזק ראיה שמיה היזק ללישנא בתרא דאמרינן מאי מחיצה פלוגתא וכיון דרצו בונין את הכותל בעל כרחן ואנן הא בררינן דלא דמי דין חלון לדין הני שותפין ועוד דהא תנינן בהדי חלון המצרי אין לו חזקה ולצורי יש לו חזקה וכדבעינן לפרושי לקמן בסוף פ' חזקת הבתים עכ"ל: ראה איך כתוב כאן בבירור דרבו סובר דאין חזקה להזיק ראיה: וגם מסוף דבריו הנ"ל תראה דהוא ז"ל אינו מסכים עם רבו אלא סובר דגם בנזק זה יש חזקה דוק ותשכח: ראה שכפי זה שכתבנו שהרי"ף ז"ל סובר שלהיזק ראיה אין חזקה היה לנו לילך אחריו כיון שבתלמוד שלנו לא נתקיימה במחלוקת של עובדא הנ"ל הלכה כמי אלא דוקא הוא ז"ל כתב שהלכה כר"ח אבל עם כל זה לא נוכל לפסוק כמותו בשביל טעמו הנ"ל כיון שתלמידו הנ"ל אינו סובר כמוהו אלא שגם בנזק זה יש בו חזקה:
גם הרמב"ם תלמיד של הרב אב"ן מג"יש ז"ל הלך אחר שיטת רבו וכתב בפירושו במשנ' המתחלת הזיז טפח וכו' וז"ל וכבר בארנו כי מעקרי דיננו היזק ראיה שמיה היזק ומעיקרינו ג"כ יש חזקה לנזקין זולתי העשן והאבק וכיוצא בהן והריח הנבאש ובכלל הנזקין שיש להן חזקה היזק ראיה ואין צריך בחזק' לנזקין שלש שנים והוא מה שאמרנו אין דין חזקה בנזקין וג"כ לא הויא חזקה בהם לאלתר אלא כשיעמוד אותו הנזק כדי שיוכל לומר לאותו שהוזק כבר נתפייסת כיון שלא מחית עליו עכ"ל:
והנה גם פסק כן בספרו הגדול יד החזקה חלק ד' בפ"ה מהל' שכנים הלכה וי"ו שמדבר בפותח חלון לחצר השותפין. גם בפ"ז סוף הלכה ה' שמדבר בפותח חלון לחצר חבירו ועיין שם ופקח עיניך וראה שמשום הכי כתב שיעקב דוקא בשעת שיבקש חבירו לפתוח החלון קודם שיחזיק בה:
ואל תטעה אם המצא ימצא כתוב בשם הרמב"ם ז"ל שהוא כותב שאין להיזק ראיה חזקה דהא לא כתב הוא ז"ל זה אלא דוקא בחזקת מקום פתוח בלא מחיצה בחצר השותפין אבל בכל מקום שהיזק ראיה יבא מפני פתיחת חלון ודאי שיש לו חזקה והעד ע"ז מ"ש הוא ז"ל שם בפ"ב הלכה י"ד וסוף דבר עיין מ"ש ופסק שם בפ"ז הלכה וי"ו ואז אין לך לפקפק שהוא ז"ל סובר שיש חזקה להיזק ראיה:
גם הרא"ש ז"ל כתב בהאי עובדא דלעיל דהלכה כר"ח וגם הוא ז"ל סובר דיש להיזק ראיה חזקה דהא כן משמע דבריו בפסקיו בפ' לא יחפור בדף קפ"ג ע"ב דשם כתב וז"ל הלכך חלון הפתוח לחצר חבירו והוא במקום גבוה ובא חבירו לבנות תחתיו ולעשות על הבנין גג של רעפים ואותו הבנין מונעו מלהסתכל בחצר יכול למחות בידו מלעשות הבנין והגג כי יאמר לו היום או למחר תסתור הבנין שלך ותכופני לסתום חלוני כי תאמר אין לך חזקה כי היה פתוח על גג ואני לא אוכל למצוא עדים שהחזקתי בו ג' שני' בעוד שהייתי יכול להסתכל בחצריך ט"כ:
גם ר' יעקב בנו ז"ל העיד על אביו הרא"ש ז"ל שהוא מן הסוברים שיש חזקה להיזק ראיה חלון ע"יי עליו בסי' קנ"ד ובסי' קנ"ה: ועיין בב"י ז"ל בסימנים הנ"ל ותראה שהרב הביא כל התשובות שכתב הרשב"א ז"ל על ענין זה וגם כל מה שהגיע ידו יד רמה להעתיק כל הסברות החלוקות בעינין זאת הניזק אם יש לו חזקה או לא ואע"פ שמכל מה שמביא שם מצינו שרבו האומרים שאין לנזק זה חזקה אפ"ה הוא ז"ל בשולחנו הטהור פסק ע"פ הסוברים שיש בו חזקה כאשר תראה בסי' קנ"ד סעי' ו' ז' ח': גם שם תראה שהרב דרכי משה ז"ל כן סובר דכך משמע לשונו שכתב שם בהגהותיו:
לפיכך אנחנו חייבים להודות שיש בזה סיוע גדול לקיים פי' רשב"ם הנ"ל על האי מעשה הנ"ל ולומר שבין ר' ישמעאל ובין ר"ח סוברים שיש חזקה להיזק ראיה רק שחלוקים בזמן חזקה אם היא לאלתר או עד לאחר שלש שנים. ובודאי דהרא"ש ז"ל שפסק דהלכה כר"מ סובר שחזקת נזק זה צריך שלש שנים והפוסקים הסוברים דחזקה זו היא לאלתר אומרים דעובדא דלעיל אין הלכה כר"ח אלא כר"י ואף שהרי"ף ז"ל לא כן פסק אינן מקפידים בכך מכיון שהרי"ף ז"ל לפי שיטתיה אזל ולפיכך היה צריך דוקא לפסוק כר"ח אבל המה שדעת אחרים עמם שנותני' חזקה גם להיזק זה יש מי שפסק כמר ויש מי שפסק כמר כל אחד כפי סברתו בגבול זמן החזקה:
וכבר אני שומע קול גביני כרוז למעיין במ"ש עד כאן שקשה לו למה לא הבאתי ראי' לדברי דלעיל ממשנת חלון מצרי וחלון צורי שמשם נראה שטעם שלצורי יש חזקה היינו משום קביעותא בהיזק הראיה ולמצרי אין חזקה משום דהיזקו לאו בקביעות ברם ידיע להוי שלא נעלם ממני המשנה הזאת אבל אם הייתי מביא אותה היה לי להאריך בכל הפירושים שנתנו הפוסקים ז"ל בהבנת אותה המשנה והם מינים ממינים שונים ותלוים הם במחלוקת ר' זירא ור' אילעא הכתוב בגמרא על אותה משנה אי קאי מחלוקתם על חלון מצרי או על חלון צורי וכפ"ז תשתנה תכלית היוצא מהאי משנה ולפי שנ"ד בלא זה יש לי להשיבו משכתי ידי מלהאריך במה שאינו נוגע כל כך לעניני:
אבל הנוגע לנו הוא שתדע דהמחלוקת הזה השנוי לעיל אם יש לנזק זה חזקה או לו עומד דיש סוברים דנזק זה של ראי' הוא בקוטרא וכבית הכסא ויש סוברים דכיון שאינו תדיר אינו דומה להם:
הלא למראה עינינו הוא שכפי הסוברים שהיזק ראי' שמיה היזק ויש לה חזקה כיון שאינו תדיר א"כ בנ"ד כיון שטענת שמעון הוא משום שלא יחזיק ראובן ואז אין יכול לעכב עליו וגם לא לבנות בחורבתו בלא הרחקה ודאי שטענתו טענה היא ויכול למחות בראובן הנ"ל:
אך כפי הסוברים שאין חזקה לנזק זה אין טענתו השני' זאת טענה דיאמר לו ראובן כיון שעכשו לעת כזאת אין אתה בונה מה שאתה טוען על חזקתי משום הרחקה מי אמר לך דכך הסכימו כל הפוסקים יכול להיות הדין כמ"ד דאין חזקה לנזק ראיה וא"כ בכל עוד שאין אתה עושה הבנין מה לך בתועלת שיש לי עתה ואם משום הזמן שאתה רוצה לבנות תבנה אז בלא הרחקה דהא הרבה פוסקים סוברים דאין לי חזקה בחלונותיי ואני מסכים עמהם מעכשיו אף שאם אתה בונה הפסדתי את מעותיי בהוצאות שעשיתי בבנין החלונות:
לכן דבר ידוע לנו כדי להוציא משפט נ"ד לאמיתו והוא ללכת לחפש איך נפסקה הלכה למעשה בנדון זה בספרי הפוסקים ז"ל:
על כן הא לכם מ"ש הרב פרח מטה אהרן ז"ל בשאלה של נ"ד שנשאלה לו כאשר תראה בספרו בסי' פ"א חלק א' והוא ז"ל האריך שם בדבריו כמנהגו הטוב אבל בסוף דבריו כתב נ"מ בנ"ד דמעיקרא היה מקום פרוץ ולא היה צריך שמעון להרחיק מכנגדו ועכשו שעושה חלון צריך להרחיק ודאי כטענה זו יכול למחות ואפילו לאותה התשובה המיוחסת שכתבנו יודה בנדון זה דהתם לא שייך האי טעמא נמצא דבנ"ד כ"ט מודו דיכול למחות בו וכן כתב הרב מ"ט בסי' קנ"ד סעי' קטן ט"ו דאם היה מקום פרוץ אינו יכול לבנות כותל ולפתוח חלון ועיי' מ"ש באותה תשובה על דבריו וכן כתב מהרש"ך בח"א סי' ק"ט ד' ר"ד בסוף התשובה גם כל שעושה פתח חדש ויש לעכב בידו משום דמרבה היזק ראיה מאנשי ביתו כו' יע"ש הנלע"ד עכ"ל הרב פרח ז"ל:
עוד כתב הרב הנ"ל בתשו' אחרת על ענין התלוי בחזקה של היזק ראיה והעיד הוא ז"ל שבסאלוניקי נוהגים לפסוק הלכה שיש חזקה בהיזק ראיה גם כתב שכך פסקו למעשה הרבנים הגדולים מוהרשד"ם בח"ה סי' רמ"ב ומהרש"ך סי' צ"ח ושכן כתב הרב מהרש"ג ובאו דבריו בספר שי למורא ד' קל"ו וגם הרב מהר"ש יונה עצמו כן פסק בסוף סי' ל"ו יעיי"ש עכ"ל:
לכן נ"ל שכיון שהרב הגדול הנ"ל פסק בנ"ד בזכות שמעון וגם כל הני רברבתא הנזכרים בספר הנ"ל הסכימו בפסקים של נדון שלהם על דבר התלוי בחזקה להיזק ראיה להחזיק החזקה ההיא וכפי כל הני רבוותא שגם אני זכרתי זכרם לעיל הנה יש לנו לגזור גם אנחנו שיש כח ואל ביד שמעון של נ"ד למחות בראובן קודם שיחזיק בנזקו דאז ודאי יחסר לו הכח ההוא ויהיה צריך כשרוצה לבנות חורבתו להרחיק השיעור המוגבל לפיכך גם אני סובר שמצוה לחת לו עצם טובה שימחה עכשו בפתיחת החלונות בשטת המעשה ואם יהיה שכבר פתח   אות' נ"ל שיכול לכוף אותו לסותמם שאף שכבר עשה מעשה לא החזיק עדין לפי שלא עברו עליו שני החזקה דהא רוב הפוסקים מסכימים דחזקה של היזק ראיה אינה לאלתר כאשר תמצא המעיין בהם אשר ע"כ גם בזה אני הולך אחריהם:
הנה מהודענא לרבותיי שאין הפרש בדין זה בין חורבה לחצר לענין חזקת חלונות אלא לכל דבר הן שוים ומשום קוצר הזמן לא דברתי בפרט זה ועוד שיש לי אילן גדול לחסות תחת כנפיו הוא הרב פטיש החזק הנ"ל שנ"ד נשאל ג"כ לו כאשר ציינתי לעיל וכיון שכיוונתי בפסק דין של נ"ד הנ"ל לדעתו דעת עליון אין לי להאריך עוד זה הנלע"ד להלכה למעשה אם יסכים עמי דעת כהן עליון הרב המורה נר"ו:
נשלם היום יום ה' לסדר פקודי כ"ו לחדש אדר שנת קוה אל ה' ושמור דרכו וירוממך לרשת ארץ וגו': לפרת קטן ליצירה:
כה דברי הצעיר יוסף ן' לא"א כמוהר"ר משה אלואריש זצ"ל: