שאלה ח ראובן יש לו שני שטרות על שמעון ולוי יש לו שטר אחד על שמעון ובאו שניהם לגבות משמעון ואין לו לפרוע הכל והנה לוי רוצה ליטול בשוה עם ראובן. וראובן אינו רוצה באמרו שמאחר שיש לו ב' שטרו' ראוי לו ליטול ב' חלקים ולהשקיט מריבות ביניהם באו לשאול לבית מדרשו של שם הדין עם מי אם נוטלים ראובן ולוי בשוה או יטול ראובן ב' חלקים כיון שיש לו ב' שטרות ולוי חלק אחד. החכם המורה יתן לנו התשובה ושכמ"ה:
תשובה קודם כל צריכין אנו לחקור בדברי השאלה שהם סתומים וחתומים: דלא פירש איכות אלו השטרי חובות אם נחתמו ויום אחד או בשטה אחת במקום שכותבין שעות. או אם אחד מהם זמנו קודם לחבירו אפילו בשעה אחת גם לא נתבאר בשאלה מה יש לו לשמעון להגבות לבעלי חובותיו אם מטלטלין או קרקעות וגם בקרקעות אם קנה אותם קודם לוה מהם או קנה אותם אחר שלוה מהאחרון. שכפי השתנות העניין ישתנה הדין ולברר כל אלו החלקים והחילוקים צריכין אנו לשוט בים התלמוד ובאמתחות ספרי הפוסקים ז"ל שמהם תצא תורה ואורה ואחר כך נחוה דעתינו על מה שנשאלנו עליו. ונשאל מהעוזר האמיתי יהיה עזרינו ויצילנו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאות אכ"יר:
במסכת כתובות פרק מי שהיה נשוי (דף צ"ג ע"ב) תנן מי שהיה נשוי ארבע נשים ומת הראשונה קודמת לשנייה ושנייה שלישית ושלישית לרביעית וראשונה נשבעת לשנייה ושנייה לשלישי ושלישי' לרביעית והרביעי' נפרעת שלא בשבועה בן ננס אומר וכי מפני שהיא אחרונה נשכרת אף היא לא תפרע אלא בשבועה היו יוצאות כולן ביום אחד כל הקודמת לחברתה אפילו שעה אחת זכתה וכך היו כותבין בירושלים שעות היד כולן יוצאות בשעה אחת ואין שם אלא ה חולקות בשוה: ובגמרא במאי קמיפלגי אחר שואל כגון שנמצאת אחת מהן שדה שאינה שלו בבטל תוב מאוחר שקדם וגבה קמיפלגי תנא קמא סבר מה שגבה לא גבה ובן ננס סבר מה שגבה גבה אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה דכולי עלמא מה שגבה לא גבה והכא בחיישינן שמא תכסיף קמיפלגי מר סבר חיישינן שמא תכסיף ומר סבר לא חיישינן שמא תכסיף וכו':
ופירש רש"י ז"ל הראשונה נשבעת לשנייה אם שנייה טוענת הואיל ואת באה ליטול תחילה השבעי לי שלא גבית משל בעלי כלום דילמא לא משתייר לי נכסים כשיעור כתובתי ואף שלישית תאמר כן לשנייה ורביעית לשלישית אבל הרביעית נפרעת שלא בשבועה וכגון שהיתומים גדולים וקסבר האי תנא כי אמרו רבנן הבא ליפרע מנכסי יתומים לא יפרע אלא בשבועה ביתומים קטנים אמרו ולא בגדולים: אף היא לא תפרע וכו' ובגמ' מפרש פלוגתייהו במאי: היו כולן יוצאות ביום אחד כלומר יוצאות לפנינו ומלמדות שכולן נכתבו ביום אחד: כל הקודמת שעה אחת בכתובתה: זכתה. אם השעות מפורשות בתוכן כגון באחת כתוב ביום פלוני בשטה ג' ובשנייה בשטה ד' וכן בכולן: גמ' כגון שנמצאת אחת מן השלש שדות שגבו שלש נשים הראשונות: שדה שאינה שלו שנודע שגזלה וסוף שיבואו בעליה ויטלוה ממנה וכשבאה רביעית לגבות כתובתה משדה רביעית באה זו ועומדת לאמר למחר יבא הנגזל ויטול שדהו מידי ונמצאתי קרחת רצוני שתשבעי שלא גבית כתובתיך בחיי הבעל: ובבעל חוב מאוחר שקדם וגבה קמיפלגי תנא קמא סבר מה שגבה לא גבה הלכך למה תשבע אם יבא הנגזל ויטרוף מזי תחזור היא טל הרביעית ותטול ממנה מה שגבתה דהויא לה רביעית בעל חוב מאוחר: ובן ננס סבר מה שגבה גבה. ואין השלישית חוזרת עליה לפיכך יכולה להשביע': דכולי עלמא מה שגבה לא גבה ושבועה דבן ננס טעמא מאי דקסבר חיישינן שמא תכסיף הרביעית הזאת את השדה שהיא גובה דכי חזיא דלא משביעינן לה ידעה דהדרא שלישית עילוה כשיטלו מה שבידה ולא חיישא הך רביעית לאשבוחי לארעא אלא שמטה ואכלה ותנא קמא לא חייש לשמא תכסיף:
העולה לנו מזאת המשנה והסוגיא שכל שטר חוב שקדם לחבירו אפילו שעם אחת זכה לגבות תחילה וכן הוא ההכחת כל הפוסקים ז"ל. עוד יצא לנו מהסוגיא שבעל חוב מאוחר שקדם וגבה לא גבה וכן פסקו כל עמודי ההוראה ז"ל כרב נחמן הראשון שבקדוש' הנשר הגדול הרי"ף ז"ל שאחר שהביא מחלוקת שמואל ורב נחמן כתב ז"ל וקיימא לן הכי דמה שגבה לא גבה והא דגרסינן בערכין פ' אין בערכין בעניין אמר ערכי עלי וחזר ואמר ערכי טלי ולא היה בידו אלא חמש סלעים בטל חוב מאוחר שקדם וגבה מה שגבה גבה קא חזינן לרב שרירא גאון ז"ל דכתב הכי איכא למימר ה"מ בהקדש דאין הקדש מוציא מיד הקרש אבל הדיוט מוציא מיד הדיוט ולפיכך מה שגבה גבה דלית בהון דין קדימה משום דלית להו קלא דאמר רבא נושה עבדו אפותיקי ומכרו בעל חוב גובה ממנו שורו וחמורו אפותיקי ושכרו אין ב"ח גובה ממנו מ"ט האי אית ליה קלא והאי לית ליה קלא:
ואחריו החזיק הרמב"ם ז"ל בפרק י"ז מהל' אישות הלכה א' ז"ל מי שהיה נשוי נשים רבות ומת כל שנשאת בתחילה קודמת ליטול כתובתה ואין אחת נוטלת אלא בשבועה ואין לאחרונה אלא מה ששיירה של לפניה וגם היא נשבעת ונוטלת השאר וכן אם היה עליו שטר חוב אם היה החוב קודם גובה בטל חוב תחילה: ואם הכתובה קדמה גובה האשה בתחילה והנשאר לבעל חוב: וכתב הר' המ' ז"ל מי שהיה וכו' משנה מי שהיה נשוי ארבע נשים ומ"ש רבינו וגם היא נשבעת וכו' הוא כבן ננס שאמר במשנה שאף האחרונה נשבעת ואע"פ שבאה ליגבות ממנו וכגון שהן גרושות כולן נשבעות ט"כ: עוד כתב הרמב"ם ז"ל בפר' כ' מהל' מלוה ולוה הלכ' א' ז"ל מי שיש לו חובות הרבה כל שקדם חובו גובה תחילה בין מן הלוה עצמו בין מן הלקוחות. ואם קדם האחרון וגבה מוציאין מידו שכל שקדם חובו זכה ט"כ: וכתב ה"המ ז"ל מי שיש עליו חובות הרבה וכו' זה פשוט בכמה מקומות ומדברי רבינו נראה שאין חילוק בין מלוה בשטר למלוה על פה אלא כל הקודם זכה וזהו שלא חילק ואין כן דעת קצת הגאונים ז"ל אלא מלוה בשטר מאוחר' קודמת בדין למלוה על פה מוקדמת וכבר דחה הרשב"א ז"ל כל הראיות שהביאו לזה ודעתו כדעת רבינו וכן כתב רבינו האיי בתשובה: ואם קרם האחרון וכו' זה מחלוקת פרק מי שהיה נשוי ומחלוקת ישנה בין הגאונים ז"ל שרב צמח ורב נחשון וקצת גאונים ראשונים ז"ל פסקו מה שגבה גבה ור"ח ורבינו האיי ובהלכות פסקו לא גבה וזה דעת רבינו ז"ל ולזה הסכים הרמב"ן ז"ל ועיקר וכו' ע"כ:
גם הר"אש ז"ל פסק כן בפסקיו במקום הנזכר ועל מה שהקשה הרי"ף ז"ל מההיא דערכין כמו שכתבנו לעיל הוסיף לתרץ עוד בשם ר"ח ז"ל עוד תירץ דהתם במטלטלים לכך מה שגבה גבה דלית להו דין קדימה ומשום דלית להו קלא אבל במקרקעי מה שגבה לא גבה והא דאחר בשילהי המניח (דף ל"ד) קדמו בעלי חובות: וגבו בין חב עד שלא הזיק בין הזיק עד שלא חב לא עשה ולא כלום וקאמר התם בשלמא הזיק עד שלא חב נזקין קדמו אלא חב עד שלא הזיק בטל חוב קדים ותפיש ש"ח בטל חוב מאוחר שקרם וגבה מה שגבה לא גבה ואע"פ דהתם במטלטלין איירי לא קשה מידי דשור המזיק הוי כמקרקעי כדאמרינן התם כיון דנגח תורא נגחנא קרו ליה ועוד דהתם דין הוא מה שגבה לא גבה דאין לניזק מקום ליגבות אלא מגופו של שור דהתם אינו משלם אלא מגופו אבל מטלטלין בעלמא מה שגבה גבה. ורב האיי גאון ורבינו חננאל ורב אלפס ז"ל פסקו כמאן דאמר מה שגבה לא גבה דהילכתא כרב נחמן בדיני ושמואל נמי דאוקי פלוגתיהו בבעל חוב מאוחר שקדם וגבה רבנן סברי מה שגבה לא גבה ויחיד ורבים הלכה כרבים ולדינא דמתניתין הלכה כבן ננס וכו' ע"כ:
רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל גם היא כן פסק בטור א"הע סי' צ"ו ובטור ח"מ סי' ק"ד ז"ל חי שיש עליו בעלי חובות הרבה כל מי שקדם זמן קניין של שטרו קודם היא לגבות אפילו אם הגיע זמן הפרעון של המאוחר קידם כגון שלוה מראובן בניסן וקבע זמן הפרעון לשנה ולוה משמעון באייר וקבע לו בחצי שנה אע"פ שזמן פרעון של אחרון קודם לזמן הראשון ראשון שקדם זמן קנייתו קודם לגבות בין מלוה בעצמו בין מלקוחות ואם קדם המאוחר וגבה קרקע מוציאין מידו ואם מכר' קודם שהספיק הראשון להוציאה מידו אין המוקדם חוזר עליו אפילו אם המעות בידו עדיין אלא חוזר על הלקוחות ששיעבודם בידו ואם מכרם לגוי שאינו יכול להוציאם מידו אז חייב לשלם לו אפילו אין המטות בעין מדינה דגרמי ע"כ: וכן פסק הרב ב"י ז"ל בשלחנו הטהור בסי' הנזכר ס' א':
העולה לנו ממה שכתבנו שמי שיש עליו בעלי חובות הרבה כל מי שקדם זמן שטרו היא קודם לגבות ואם קדם המאוחר וגבה מה שגבה לא גבה ומוציאין מידו ובזה נבא לדון בנ"ד אם באלו שטרי חובות יש קדימת זמן האחד טל חבירו הדבר פשוט שכל שקדם זמנו הוא קודם לגבות ואם קדם המאוחר וגבה לא גבה ומוציאין מידו אבל צריך לדעת דהיינו דוקא כשבאין לגבות משמעון מקרקעי שהיו לו קודם שלוה מהם אבל אם באו לגבות מקרקעי שקנה אחר שלוה מהאחרון או מטלטלין אז אין להם דין קדימה אלא חולקין בשוה כחו שנבאר בג"ה:
גרסינן בבבא בתרא פ' מי שמת (דף קנ"ז) בעי שמואל דאיקני וקנה מהו וכו': ופרשב"ם ז"ל בעי שמואל הכותב לחבירו משעבד אני לך בחובך כל נכסים שאקנה מהו והיינו שכותבין בשטרות דקנאי ודעתיד אני למקני: מהו מי טריף מלקוחות נכסים שקנה הלוה אחר כתיבת השטר ומכרן לאלו: ומסיק תלמודא אם תימצא לומר משתעבד לוה ולוה יחזר וקנה מהו לקמא משתעבד או לבתרא משתעבד אחר רב נחמן הא מילתא איבעיא לן ושלחו מתם ראשון קנה רב הונא אחר יחלוקו אמר רבינא מהדורא קמא דרב אשי אמר לו ראשון קנה מהדורא בתרא דרב אשי אחר לן יחלוקו והלכתא יחלוקו ופרשב"ם ז"ל אם תימצא לומר דאיקני קנה ומכר משתעבד לוה וכתב למלוה שעבדית לך כל נכסיי דקנאי ודאיקני וחזר ולוה מאחר וכתב לו כמו שכתב לו לראשון ואחר כך קנה נכסים ומכרם או הורישם ליורשים ובאו שני הנושים לטרוף אותן הנכסים הדין עם מי לקמא משתעבד שהרי כתוב בשטר מוקדם או לבתרא משתעבד דלא אלים דאיקני לתפוס עד שיבואו הנכסים בעולם וכי קנה הני נכסים אחרי כן כא הדר ביה מקמא ויקנה בתרא: יחלוקו כל אחד לפי מעותיו דבבת אחת נשתעבדו להם שהרי אחר שתי ההלואות קנאה ובאותה העת שקנאה מיד נשתעבדו לשניהן שאין קדימה לאחד מהן: הרי לנו מזאת הסוגיא כפי המסקנא דאם קנה קרקע אחר שלוה מהאחרון שאין בו דין קדימה ויחלקו הנושים בשוה וכן פסקו כל עמודי ההוראה הרי"ף ז"ל במקום הנזכר הרמב"ם ז"ל פרק כ' מהלכות מלוה ולוה הלכה א' אחר שכתב שמי שקדם חובו גובה תחילה כתב ז"ל בחם דברים אמורים בקרקעות שהיו לו בעת שלוה אבל הקרקעות שקנה אחר שלוה מבעלי חובות הרבה. אע"פ שכתב לכל אחד מהן מה שאני עתיד לקנות משועבד לך אין בהן דין קדימה. אלא כולן שוין וכל שקדם וגבה זכה אע"פ שהוא אחרון: וכתב הר' המ' ז"ל זה מבואר פרק מי שמת לוה ולוה ואחר כך קנה יחלוקו וכך נפסקה הלכה שם ומבואר בהלכות ע"כ ולענין מטלטלין כתב הרמב"ם ז"ל שם הלכה ב' ז"ל אין דין קדימה במטלטלין אלא כל שקדם וגבה מהן זכה אף על פי שהוא אחרון: וכתב הר' המ' ז"ל זה מוסכם מכל המפרשים ז"ל ואפילו לדעת הפוסקים בקרקעות מה שגבה לא גבה מודים במטלטלין ומבואר בהלכות במי שהיה נשוי ע"כ: וכן פסק ריב"ה ז"ל בטור ח"מ סי' ק"ד ס' ז' ז"ל והא דבמקרקעי שייך קדימה דוקא שהיו בידו קודם שלוה אבל אם קנאם אחר שלוה מבעלי חובים הרבה אע"פ ששיעבד לכל אחד מהם מה שעתיד לקנות אין בהם קדימה וכל הקודם בהן זכה ואפילו הוא אחרון ע"כ גם הרב ב"י ז"ל כן פסק ב"סי הנזכר ס' ו' ולעניין מטלטלין כתב הטור ז"ל בס' ד' ז"ל במטלטלין אין בהם דין קדימה לפיכך אם קדם המאוחר וגבה אין מוציאין מידו ע"כ וכן פסק הרב ב"י ז"ל בס' ג'. אם כן דבר פשוט הוא אם ראובן ולוי דנ"ד באין לגבות משמעון מקרקעי שקנה אותם אחר שלוה מהם או מטלטלין אע"פ ששטרו של אחד מהם קודם לחבירו אין בהם דין קדימה וכילה שוין ואע"ג ששיעבד לכל אחד מהם מה שעתיד לקנות. ואם קרם המאוחר וגבה מה שגבה גבה ואין מוציאין מידו:
אכתי פש גבן להוציא לאור דין שטרי חובות הרבה שזמנם יום אחד או שטה אחת במקום שכותבין שעות דבר זה מוסכם מכל עמודי ההוראה ז"ל הרמב"ם ז"ל כתב פרק כ' מהל' מל' ול' הלכה ג' שטרות שזמן כולן יום אחד או שטה אחת במקום שכותבין שעות כל שקדם מהן וגבה בין קרקע בין מטלטלין זכה ע"כ וכתב הר"המ ז"ל דעת רבינו ז"ל כדעת ההלכות שאמרו פרק הכותב דעד כאן לא אמר שמואל פרק מי שהיה נשוי בשני שטרות היוצאין ביום אחד שודא דדייני אלא במתנות ומכירות אבל בהודאות והלואות אפילו שמואל מודה לרב דיחלוקו ומתוך כך כתב רבינו כל שקדם וגבה זכה כפי הדרך הנזכר למעלה בשיעבוד דאיקני וכו' ע"כ. גם ריב"ה ז"ל כתב כן בסי' ק"ד ס' י"א ז"ל היו בעלי חובים זמנם שוה ובאין לגבות כאח' וכן בעלי חובות שאחד מהם קדם לחבירו ובאין לגבות מטלטלי שאין בהן דין קרימה או שבאין לגבות ממקרקעי שקנה הלוה אחר שלוה מן האחרון ואין בנכסין כדי שיגבה כל א' וא' חובו חולקין הנכסים ביניהן ע"כ. וכתב הרב ב"י ז"ל בפר' מי שהיה נשוי שלש נשים כתובה של זו חנה ושל זו מאתים ושל זו שלש מאות ואין שם אלא מנה חולקות בשוה היו שם מאתים וכו' היו שם ש' וכו' ופרש"י של זו מנה וכו' ושלשתן נחתמו ביום אחד דאי בתלתא יומי הקודמת בשטר קודמת בגיבוי ותניא בגמ' זו משנת ר' נתן ר' אומר אין אני רואה דבריו של ר' נתן באלו אלא חולקות בשוה וכו' ע"כ. וכן פסק בשלחנו הטהור סי' א':
עוד נשאר לבאר דרך זאת החלוקה כשהדין נותן שיחלקו בשוה דבר זה מחלוקת בין הפוסקים ז"ל הרמב"ם ז"ל כתב שם הלכה ד' ז"ל כיצד חולקין אם כשיתחלק הממון הנמצא על מנינם יגיע לפחות שבהם כשיעור חובו או פחות  חולקים לפי מנינם בשוה ואם יגיע לפחות שבהם יותר על חובו חולקים מכל הממון ביניהם כדי שיגיע לפחות שבהם כשיעור חורו וחוזרים הנשארים מבעלי חובות וחולקין היתר ביניהן כדרך הזאת כיצד היו ג' חובות של זה מנה ושל זה מאתים ושל זה שלש מאות אם היה כל הנמצא שלש מאות נוטלין מאה מאה וכן אם נמצא שם פחות משלש מאות חולקין בשוה. נמצא שם יתר על שלש מאות חולקין שלש מאות בשוה. ויסתלק בעל המאה ושאר הממון חולקין אותו השנים על אותה הדרך כיצד נמצאו שם חמש מאות או פחות חולקין שלש מאות בשוה: ויסתלק האחד וחוזרין וחולקין המאתים או הפחות בשוה ויסתלק השני נמצא שם שש מאות חולקין שלש מאות בשוה ויסתלק בעל המנה וחוזרין וחולקין המאתים בין השנים בשוה ויסתלק בטל המאתים ונותנין המאה הנשארי' לבעל השלש מאות ונמצא בידו שלש מאות בלבד ועל דרך זו חולקין אפילו הן מאה כשיבאו לגבות כאחד ויש מן הגאונים שהורה שחולקין לפי ממונם ע"כ ודרך החלוקה לפי דעת אלו הגאונים ז"ל הוא שחולקין מה שימצא לששה חלקי' ויטול בטל המנה חלק אחד ובטל המאתים שני חלקים ובטל השלש מאות שלשה חלקים. נמצא שכל אחד גבה כפי ממונו ואע"פ שכאן לא הכריע הרמב"ם ז"ל כלום. ממה שכתב פרק י"ז מהלכות אשו' מתבאר שדעתו כדעת ההלכות שארי לא כתב שם דעת אחרת. גם הרא"ש ז"ל סובר כן ודחה סברת הגאונים ז"ל וסתר ראיותיהם יעו"ש בפסקיו. וכזה ראוי להורות כיון שהרי"ף והרמב"ם והרא"ש ומרבית מהאחרונים ז"ל הסכימו לדעת זו כמו כמו שכתב הר' הח' ז"ל וכן פסקו ריב"ה והרב ב"י ז"ל סי' ק"ד ובשלחנו הטהור ס' י' לפי זה אם ש"ח של נ"ד זמנם יום אחד או שעה אחת במקום שכותבין שעות. דבר ברור הוא שחולקין בשוה על הדרך שכתבנו אע"פ שבאין לגבות משמעון מקרקעי שקנה אותם קודם שלוה מהם. ואם קדם אחד מהם וגבה גבה:
ועדיין לא יצאנו ידי חובתינו כראוי. וצריכין אנו לתת לב אל מה שנשאלנו עליו והוא אם יטול ראובן שני חלקים כיון שיש לו שני שטרות או אם יחלוק עם לוי בשוה. וחפשנו באמתחות ספרי הפוסקים ז"ל ראשונים ואחרונים ולא מצאנו על עניין כזה כי אם מעט מזטר כמו שנכתוב לקמן בע"ה. ובתחילה נביא ראייה מדקדוק דברי הרי"ף והר"אש ז"ל גרסינן בכתובות (דף מ"ד) אמר ר"נ שני שטרות היוצאין  בזה אחר זה ביטל שני את הראשון אמר ר"פ ומודה ר"נ דאי אוסיף ביה דיקלא לתוספת כתביה פשיט' ראשון במכר ושני במתנה ליפות כחו הוא דכתב ליה משום דינא דבר מצרא וב"ש ראשון במתנה ושני דאמרינן משום דינא דבעל חוב הוא דכתב כן אלא אי שניהם במכר שניהם במתנה ביטל שני את הראשון מ"ט רפרם אמר איחר אודויי אודי ליה רב אחא אמר אימר אחולי אחליה לשעבודי' מאי בינייהו איכא בינייהו אורועי סהדי ולשלומי פירי ולעסקא: ופרש"י ז"ל שני שטרות. של שדה אחת של מכר או מתנה וכתבן ראובן לשמעון א' בניסן וא' בסיון: ביטל שני את הראשון ואם כתב לו אחריות וטרפוה ממנו אין גובה אלא מזמן שני וכו': דאי מוסיף ביה דיקלא בשטר בתרא: לתוספת כתביה. ולא לבטולי  לקמא אלא דאי מזמן שני אתי למגבי ליקני עיקר  ותוספת ואי ניחא ליה בקמא משום דקדים לא  ליקני תוספת וכו' ע"כ:  והרי"ף ז"ל אחר שהביא מימרא דר"נ ומאי  דאיתמר עלה כתב ז"ל פירו' הא  דאמר ר"נ ביטל שני את הראשון ה"א בשטר  קרקעות ומאי דדמי להו כגון כתובת אשה אבל  בהודאות והלואות גובה תרוייהו כל חד וחד לפום שיעבודא דיליה ולא אמרינן האי שטרא זע קאי שטרא ואע"ג דתרוייהו סכום אחד דגרסינן בג"פ א"ר האי מאן דנקיט תרי שטרי בר חמשין חמשין ואמר שוינהו ניהלי חד בר מאה לא משוינן ליה עבוד רבנן מילתא דניחא ליה ללוה וניחא ליה למלוה ניחא ליה למלוה כי היכי דלא לפגום שטריה וניחא ליה ללוה כדי שלא יכוף לפרעו אלמא גבי תרוייהו ע"כ. גם הרא"ש ז"ל בפסקיו כתב כן. ובעל שלטי הגבורים ז"ל כתב ז"ל היו לראובן שני ש"ח על שמעון מסכום אחד לא ביטל שני את הראשון אלא גובה בשניהם שפעמים שאדם מלוה לחבירו מנה ועושה לו שני שטרות על שני חצאי מנין שאם תשיג ידו לפרוט חצי החוב קורע האחד ומניח השני שלם כמו שביאר ר"י בפסקיו ט"כ: וכן פסק ריב"ה ז"ל בסי' ק"ר ס' י"ב ז"ל מי שהוציא שני ש"ח על אחד שנעשו ביום אחד מסכום אחד הרי גובה שניהם ואין אומרים שניהם נעשו על הלואה אחת וכו' ע"כ וכן פסק הרב ב"י ז"ל בשלחנו הטהור ס' י"ב ולא ידענא למה בביתו ביתה יוסף לא כתב מוצאת דין זה מדברי הרי"ף והרא"ש ז"ל שכתבנו לעיל בסמוך שהוציאו דין זה מהא דאיתא בג"פ דא' רבא האי מאן דנקיט תרי שטרי וכו' ויותר יש לתמוה על הרב ר' משה רבקש ז"ל שתלה הדבר בדעת עצמו שציין שם באו' ס' ז"ל טור סי"ב נלע"ד שלמד דין זה ממימרא דרבא האי מאן דנקיט וכו' ב"ב דף ק"ב ע"א ע"כ איך לא עבר עיניו על דברי הרי"ף והר"אש ז"ל. יהיה איך שיהיה הדין דין אמת:
ובזה נבוא להתיר הספק שנסתפק ה"ה אם ראובן ולוי יחלקו נכסי שמעון איש כאחיו בשוה או יפול ראובן שני חלקים כיון שיש לו שני ש"ח ולוי חלק אחד נלע"ד שדבר פשוט הוא שראובן יטול שני חלקים ממה שכתבנו בשם החכמים השלמים ז"ל שמי שיש לו על חבירו שני ש"ח שגובה שניהם ולא חילקו בין אם יש ב"ח אחרים או לא אלא סתם אמרו גובה שניהם ודאי  שהכל אחד והוא מילתא דמסתברא הגע עצמך אם ימכור ראובן שטר אחד מי מעכב על ידו. וודאי שזה יגבה בו א"כ מה לנו אם השטר בידו או ביד אחר. ולסיומא דמילתא שא נא עיניך סס בעל הדרישה ז"ל בח"מ סי' נ"ג על האי מימרא דפי ג"פ ז"ל ואמר לב"ד שיעשו לו ב' וכו' כתבתי בפי' טעם הדבר בשם הגמ' וע"ל סי' ק"ד דכתבתי והוכחתי שם דכשיש למלוה א' ב' שטרות אפי' אם הכל חוב א' כשבאין ב"ח לחלוק בנכסי לוה נוטל זה של הב' שטרות ב' חלקים וכו' ואין להקשות למה לא אמרו הכ' בגמ' הך טעמא דלהכי אין ב"ד שומעין לו לעשות משטר א' של ק' שתים של נ' נ' שיהיה פסידה לב"ח אחריני שיקח ב' חלקים ואפי' מדעת המל' והל' לא ה"ל לשנות מה"ט משום קנוניא די"ל דמסתמא לא חיישינן שיש לו ב"ח יותר ואין לו לפרוע וכמו שכתבתי בסי' ל"ז ע"ש ע"כ וזה נראה לנו דבר ברור ואין בו ספק: ואף שהרמב"ם ז"ל לא כתב בעניין זה כלום ר"ל שכתבו הרי"ף והרא"ש והטור והב"י ז"ל. דודאי יסבור כמוהם דהוי מילתא דמסתבר דאפושי מחלוקת לא מפשינן ומרוב פשיטותו לא כתבו ודיי לנו בזה:
כללא דמילתא שראובן דנ"ד יטול שני חלקים מנכסי שמעון כיון שיש לו שני ש"ח. ולוי חלק א' אם הש"ח נחתמו ביום אחד או בשעה אחת במקיום שכותבין שעות אפילו שבאו לגבות משמעון מקרקעי שהיו לו קודם שלוה מהם. ואם קדם אחד מהם וגבה גבה. אבל אם יש קדימת זמן באחד מהם על חבירו כל שקדם זמנו קודם לגבות כשבאים לגבות מן הלוה קרקעות שקנה אותם קידם שלוה מהם ואם קדם המאוחר וגבה לא גבה ומוציאין מידו.: אבל אם באו לגבות מקרקעי שקנה אחר שלוה מן האחרון או מטלטלי אז אין להם דין קדימה אלא חולקין בשוה וכשהדין נותן שיחלקו בשוה יהיה כפי שיטת הרי"ף והרמב"ם והר"אש והטור והב"י ומרבית מהאחרונים זכרונם לברכה כמו שכתבנו והרחבנו בו הדיבור: הנלע"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים עמנו מורינו ורבינו שיחיה כסאו יהיה נכון לעד. ונשאל מה' שירפאהו רפואה שלימה ויעמידהו על קו הבריאות בחברת נוות ביתו מב"ת ובניו אכי"ר: נשלם ונגמר ביום כ"ט לחדש חשון. בשנת ובסדר ועתה בני שמע בקולי לאשר אני מצוה אתך ליצירה:
אני הצעיר אברהם בלא"א כמהור"ר דוד פידאנקי מ"כ
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט