שאלה יח דבר ידוע ומפורסם לכל ישראל שאבות העולם חכמי התלמוד זצ"ל במאמרים יקרים וחשובים הכריחונו וחייבונו לכבד את השבת כפי כחנו ויכלתנו בכל מיני מטעמים ומעדנים ולאכול בו שלש סעודות.  ומה שכפי דבריהם נראה שכולם כאחד הסכימו שבשתי סעודות של לילה ושל שחרית חייב האיש לאכול פת בו ונקי ולא לחם נקודים לצאת ידי חובתו אמנם בסעודה השלישית אם לא השיגה ידו די ז"ה יש סברא שפסק שיוצא ידי חובתו בפירות ומגדים בלבד ואינה צריכה פת כלל ולכן פסק מרן בשלחנו הטהור בדבריו הנחמדים בסימן קפ"ח שאם טעה ולא הזכיר רצה בסעודות הראשונות שחייב לחזור לראש ברכת המזון (אם לא שנזכר קודם הטוב והמטיב שאז דיו לבא מן הדין אותה הברכה הנזכרת שם בסימן הנ"ל סעיף ו') אמנם אם בסעודה השלישית שכח מהזכירו לא יחזור. והשתא מבעיא לן אם זה האיש בסעודה השנית שחיובו בפת סעד לבבו וקבע סעודתו בפירות ומיני תרגימא וכיוצא ובסעודה השלישי' שהיה יכול לצאת ידי חובתו בפירות בלבד קבע סעודתו כדין הסעודות הראשונות על כוס יין מלא ולחם משנה בקדושא רבתא ושכח מלהזכיר בברכת המזון רצה מה דינו? חייב לחזור יען עדיין לא יצא ידי חובתו בשתי הסעודות שחייב לעשותן בפת וסעודה זו אף שהיא שלישית במנין כיון שעשאה בפת כסעודה השנית נחשבת וחייב לחזור לראש ברכת המזון או דילמא כיון שסוף סוף זאת אומרת שהיא הסעודה השלישית לא יחוייב לחזור ולברך ואם המחמיר נוטה לומר שכסעודה השנית נחשבת וחייב לחזור עדיין מבעיא לן אם יחוייב לחזור ולעשות סעודה השלישית כסדרה אם לאו. על הכל יורנו המורה לצדקה ומהת"מש:
תשובה טרם אבוא לפסוק הלכה בנושא שאלתנו צריכים אנו לחקור ולחפש אחר החיוב של שלש סעודות הללו ולברר דין הזכרת שבת בברכת המזון שלהם ומשם תצא תורה לדין נושאנו וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
גרסינן בפרק כל כתבי דף קי"ח וז"ל אמר רבי שמעון בן פזי אמר רבי יהושע בן לוי משום בר קפרא כל המקיים שלש סעודות בשבת ניצול משלש פורעניות מחבלו של משית ומדינא של גהינם וממלחמת גוג ומגוג ואר"י יהא חלקי עם מקיימי שלש סעודות בשבת ע"כ וזמן קביעות שלש סעודות הנז"ל מצינו שרז"ל קבעום בלילה ובבקר ואחר תפלת המנחה כדכתב מרן ז"ל בבית יוסף בסימן רע"ד ובסימן רצ"א יעו"ש ושם בסימן רצ"א ס"ק ב' כתב וז"ל זמן סעודה שלישית משיגיע זמן המנחה דהיינו משש שעות ומחצה ולמעלה ואם עשאה קודם לכן לא קיים מצות סעוד' שלישית ע"כ וכן כתבו בעלי התוספות והמרדכי שם וכן כתב הרמב"ם ז"ל והגהות מיימוניות בפרק כ"ט מהלכות שבת ע"ש ובסימן רע"ד כתב הטור ז"ל וז"ל וסעודה זו [דהיינו של הלילה] ושל שחרית אי אפשר לעשותה בלא פת ואפילו למ"ד סעודה שלישית יכול לעשותה בלא פת אלו כיון שהם עיקר סעודת שבת אי אפשר להם בלא פת ע"כ. וכתב הב"י עלה ז"ל כך כתבו התוספות והרא"ש בריש פרק ע"פ גבי הא דאמר אביי כי הוינא בי מר וכולי א"ל טעומו מידי וסמ"ג כתב בסימן כ"ז דבשבת צריך שלש סעודות בפת דבההוא קרא דדרשינן מיניה שלש סעודות בפרק כל כתבי כתיב לחם דכתיב הוא הלחם אשר נתן ה' לכם לאכלה ודין סעודה שלישית יתבאר בסימן רצ"א בס"ד ובסוף סימן רע"ד פסק מרן ז"ל וז"ל סעודה זו [דהיינו הסעודה א' של הלילה] ושל שחרית אי אפשר לעשותה בלא פת ע"כ. וכתב עלה הרב באר היטיב וז"ל אבל סעודה שלישית יכול לעשותה בלא  פת כדאיתא בסימן רצ"א ע"ש וכן כתבו התוספות בפסחים דף ק"א ע"ב דסעודת ערבית ושחרית שהם עיקר כבוד שבת לכולי עלמא בפת דוקא. והרמב"ם ז"ל כתב שגם בסעודה שלישית קובע על היין ובוצע על שתי כיכרות וכן הרא"ש היה בוצע על שתי כיכרות אבל לא היה מברך על היין. ואיתא בירושלמי במכילתא דבסעודה שלישית צריך לפחות ככר אחת שלם משום דביום הששי ירד לכל אחד שני עומרים ומכל עומר עשו שני כיכרות הרי ארבעה לשני עומרים אכל אחד בערב שבת ואחד בליל שבת ואחד בבקר הרי נשאר לו אחד שלם לסעודה שלישית ומרן ז"ל בספרו הקצר בא"ח בסימן רצ"א ס"ק ד וה' פסק דבסעודה השלישית צריך לבצוע על שתי כיכרות כדכתב הטור בשם אביו הרא"ש והרמב"ם ז"ל והגהות מיימוניות והמרדכי בפרק ט"ז דשבת ורבנו ירוחם בח"א והרמב"ן בת' ר"י והמגיד בשם גאון וכן כתב הרד"א וכן פסק רמ"א ז"ל דהגם שנתפשט המנהג להקל לבצוע בסעודת שלישית רק בככר אחד שלם שיש להחמיר ליקח שנים וכו' ע"ש וכן כתב שם הטור ז"ל בשם ר"י והתוספות דמסכת יומא דף ע"ד ודמסכת סוכה דף כ"ו והסמ"ג דצריך לעשות הסעודה שלישית בפת ע"ש. אבל הטור עצמו כתב שם בשם י"א והרא"ש שם בסוכה בשם התוספתא שיכול להשלים הסעודה השלישית במיני תרגימא פירוש במאכל העשוי מחמשת מיני דגן כדאמרינן גבי סוכה לרבי אליעזר שצריך ארבע עשרה סעודות בסוכה ואם השלים במיני תרגימא יצא. ור"י היה אומר כיון דילפינן שלש סעודות משלש פעמים היום דכתיבי גבי מן צריך לעשותה בפת עכ"ד.. ושם גם כן כתבו התוספות שיכול לעשותה בדברים שמלפתים בהם הפת כבשר ודגים אבל לא בפירות והר"ן בפרק י"ז דשבת ובשם יש אומרים ורבנו יונה בפרק ז' דברכות והשבולי הלקט בשם ר"י בר יהודה כתבו דאפילו בפירות יכול לעשותה וגם כן הסברא הנז"ל הביאה מרן ז"ל שם בשלחנו לא שכתב וסברא הראשונה עיקר שצריך לעשותה בפת אלא אם כן הוא שבע ביותר ע"כ ע"ש. ומדברי הב"ח ז"ל מוכיח דאם לא עשאה בפת לא יצא:
והנה מצינו שהרב בעל מ"א ז"ל בסימן רע"ד כתב שאם בסעודת הלילה יש לו קצת אונס דיכול לדחות סעודתו למחר ובלבד שיקדש היום דיכול לקיים שלש סעודות למחר. והטור ז"ל כתב על הסעודה השלישית דאף אם הוא שבע הרבה יכול לקיים אותה בכביצה ומיהו אם אי אפשר  לו כלל לאכול אינו חייב לצער עצמו וכן כתב הרמב"ם ז"ל וז"ל ואם הוא חולה מרוב אכילה או שהוא מתענה פטור משלש סעודות:
נמצינו למדין מכל הנז"ל שחיוב שלש סעודות אלו לכתחילה כולם צריך לעשותם בפת דוקא אלא שבסעודה השלישית הגם שלכתחילה חייב לעשותה גם כן בפת כיון שהרבה מרבוותא סוברין שיכול להשלימה אפילו במיני תרגימא ובמיני פירות אם עשאה בלא פת יצא ידי חובתו והוא הדין לשתי הסעודות הראשונות אם יש לו קצת אונס או שהוא שבע ביותר וקידש קדושת היום ועשאן במיני תרגימא יצא ידי חובתו אף על גב שלא עשאן כתיקונן:
ומעתה אלכה לי לחקור ולדרוש דיני חיוב הזכרת שבת בברכת המזון של כל אחת מאלו השלש סעודות כדי לבא אחר כך לסיומא דהאי דינא והנה מצאתי ראיתי שהטור ז"ל בא"ח סי' קפ"ח והסמ"ג וגם כן מרן בית יוסף ז לכתבו לפסק הלכה וז"ל בשבת אומר רצה והחליצנו ובראש חדש ויום טוב וחולו של מועד אומר יעלה ויבא ואם חל אחד מהם בשבת אומר רצה והחליצנו ואחר כך יעלה ויבא ואינו מזכיר של שבת ביעלה ויבא ולא של יום טוב וחולו של מועד וראש חדש ברצה  והחליצנו ע"כ:
ואיכא למידק דמאי טעמא אינו מזכיר של שבת ביעלה ויבא ולא של יום טוב וחולו של מועד וראש חדש ברנה והחליצנו דמאי שנא ברכת המזון מתפלה דבתפלת יום טוב מזכיר שתיהם בברכה אמצעית ויש לומר דכיון דשבתות וימים טובים החיוב הוא להתפלל שבע ברכות בלבד ואי אפשר להתפלל שמונה לפיכך מתפלל האמצעית שליום טוב דחביבא דאתיא מזמן לזמן ומזכיר בה של שבת ובברכה אחת די לשתיהם אבל בהזכרת ברכת המזון או בהזכרת תפלה ברצה ה' וכו' בשבת וראש חדש או בשבת וחולו של מועד אין צריך ברכה כי אם הזכרה לבד ולפיכך כיון שאין צריך ברכה מזכירין שתיהן כל אחת בפני עצמה ודוק שהוא טעם נכון לעניות דעתי אף על גב שהרב הארוך בסימן תפ"ז ותפ"ח כתב טעם אחר יעו"ש:
ואמרינן שם בגמרא דף מ"ג וכן פסק מרן הבית יוסף בסימן הנזכר ס"ק ו' וז"ל ואם טעה ולא הזכיר של שבת אומר ברוך אתה ה' וכו' שנתן שבתות למנוחה וכו' והוא הדין אם טעה ולא הזכיר של יום טוב אומר ברוך וכו' אשר נתן ימים טובים וכו' ואם חל יום טוב בשבת אומר שנתן שבתות למנוחה וכו' וכל ברכות הללו בשם ומלכות ודוקא שנזכר קודם שהתחיל הטוב והמטיב אבל אם לא נזכר עד שהתחיל הטוב והמטיב צריך לחזור לראש ברכת המזון ואם טעה ולא הזכיר בה של ראש חדש בין ביום בין בלילה אומר ברוך שנתן ר"ח לעמו ישראל לזכרון ואינו חותם בה והוא שנזכר קודם שהתחיל הטוב והמטיב אבל אם לא נזכר עד שהתחיל הטוב והמטיב אינו חוזר משום שאינו חייב לאכול פת כדי שיתחייב לברך ברכת המזון ע"כ. וכן פסקו הרי"ף שם והרמב"ם בפרק ב' ע"ש. עוד כתבו הסמ"ג והכלבו ורבנו ירוחם בנתיב א' ח"ב והביאם מרן ז"ל דחולו של מועד דינו כראש חדש:
והנה הרב המאסף בהגהת הטור אות ט' כתב וז"ל לאמר המאסף לענין חולו של מועד אם טעה ולא אמר יעלה ויבא כתבתי בתשובה חלק א"ח סימן רפ"ב שדין זה לא נתבאר בתלמוד גם הפוסקים לא הזכירוהו שמה שכתב הרמב"ם ז"ל בפרק ב' מהלכות ברכות וכן בחול המועד וחנוכה ופורים שכח ולא הזכיר הענין בברכת המזון אינו חוזר לא קאי אלא אעיקרא דדינא שאם לא אמר יעלה ויבא אינו חוזר אבל שאם נזכר קודם הטוב והמטיב שיאמר ברוך שנתן י"ט כמו שאומר בי"ט לא נתבאר בדברי הפוסקים ויראה ודאי דלא גרע מר"ח וכן הסכים הרב בעל לחם משנה ז"ל וכתב וצריך עיון ואלא מיהו בנוסח הברכה יראה שלא יאמר ברוך שנתן ימים טובים דחול המועד מועד איקרי יום טוב לא איקרי אלא יאמר ברוך שנתן ימים לישראל לששון ולשמחה. ולמאן דחתים בראש חדש יחתום גם כן בחולו של מועד ברוך מקדש ישראל והזמנים ולמאן דלא חתום בראש חדש לא חתים בחולו של מועד ומיהו שמחה יאמר אפילו שאין אומרים כן בראש חדש דחולו של מועד שמחה איתנהו בהם כדכתיב ושמחתם לפני ה' אלהיכם שבעת ימים אלא דבראש חדש גופיה איכא פלוגתא אחרינא לא זכרוהו הפוסקים והוא זה דמדברי כל רבוותא נראה דנהי דבראש חדש אם  לא נזכר עד שאמר הטוב והמטיב אינו חוזר מכל מקום אם נזכר קודם הטוב והמטיב דינו כשבתות וימים טובים לומר ברוך שנתן ראשי חדשים לעמו ישראל לזכרון למר בשם ומלכות ולמר בלא שם ומלכות למר חותם ולמר אינו חותם מפני שסוברים דאין חולק על מה שאמר רב גידל טעה ולא הזכיר של ראש חדש אומר וכו' ואוקמוה בגמרא בשלא התחיל הטוב והמטיב אבל אם התחיל הטוב והמטיב אינו חוזר כל עיקר והיינו הא דאמר רב אידי בר אבין טעה ולא הזכיר ראש חדש בברכת המזון אין מחזירין אותו דהיינו שהתחיל בברכת הטוב והמטיב ומר איירי בחזרה ומר איירי בהוספה ולא פליגי אבל הרז"ה בספר המאור כתב דרב נחמן ורב הונא בשבתות וימים טובים לא פליגי אבל בר"ח פליגי דלרב הונא פתח בהטוב והמטיב אינו חוזר כלל לא פתח בהטוב והמטיב אומר ברוך שנתן וכו' ולרב נחמן לא הדר כלל לא שנא פתח בהטוב והמטיב ל"ש לא פתח בהטוב והמטיב ואף ברוך אשר נתן נמי לא צריך למימר וכרב נחמן קי"ל והוא מסקנא דשמעתתא. ועוד דספק בדבריהם ע"כ. והראב"ד ז"ל בספר השגותיו על ספר המאור והרמב"ן ז"ל בספר המלחמות הקשו עליו בזה וכתבו דאין לשום מחלוקת באמוראים וכן הסכימו הפוסקים עד ששום אחד מהפוסקים לא הזכירו סברת הרז"ה ז"ל זולת הרשב"א ז"ל בחידושיו פ' שלשה שאכלו ודחאה בשתי ידים עכ"ד:
עוד כתב שם הטור בשם אחיו הר"ר יחיאל והביאו גם כן מרן ז"ל בספרו הקצר דסעודה שלישית בשבת דינה כראש חדש שכן כתב וז"ל וכתב אחי הר' יחיאל ז"ל ובסעודה שלישית של שבת צריך עיון אם מחזירין אותו לר"ת דאמר שיוצא במיני תרגימא בלא פת ודאי שאין מחזירין אותו אפילו אם אכל פת דדמי לראש חדש ולדברי המפרשים שצריך פת דילפינן משלשה פעמים דכתיב היום גבי מן שהוא במקום פת לדידהו מחזירין אותו ע"כ. ועל זה כתב הבית יוסף וז"ל כל זה כתבו התוספות והמרדכי והרש"בא בפרק שלשה שאכלו. והגהות מיימוניות כתבו בפרק ב' בשם ראב"יה דכיון דנהוג עלמא להזכיר וגם ביר על דעת להזכיר שויוה עליה כחובה. וכה"ג פסק בה"ג גבי תפלת ערבית אף על פי שהיא רשות כיון שהתחיל להתפלל שויוה עליה כחובה עד כאן. ומדברי ת"ה בסימן ל"ח יתבאר לך דלא קי"ל הכי וסוף דבר העלה שלא לחזור ולברך. ועוד כתב בשם התוספות וז"ל ומיהו אם אכל סעודה רביעית ושכח של שבת לא הדר לרישא דודאי אי לא בעי לא אכיל הך סעודה רביעית כלל ע"כ:
ותימה על מרן ז"ל על מה שהעלה כאן שבראש חודש אין צריך לחזור ולברך דהרי בסימן רצ"א ס"ק ה' פסק דצריך האי סעודה לעשותה בפת והוא הפך מה שכתב כאן וכתב הבית חדש דכאן שלא להחזירו פסק לחומרא דדילמא אין צריך פת אבל בסימן רצ"א דקאי בעשיית סעודה פסק דצריך לעשותה בפת לחומרא והרב מגן דוד בסימן קפ"ח ס"ק ו' כתב ז"ל וסעודה שלישית בשבת דינה כראש חדש וכו' משמע דאינה טעונה פת אלא סגי במיני פירות ואף על גב דבסימן רצ"א מסיק בש"ע דצריך פת מכל מקום כאן נמשך בזה חומרא דלא לימא ברכה לבטלה כשיחזור דשמא אין טעונה פת עכ"ל. והרב מ"א ז"ל שם בס"ק ט"ז כתב וז"ל דינה כראש חדש אף על גב דלכתחילה חייב לאכול פת כמ"ש סימן רצ"א מכל מקום כיון שיש אומרים שאינו חייב לאכול פת ואם כן אינו חיוב לחזור וספק ברכות להקל ואם אכל סעודה רביעית בשבת לא הדר לרישא [תוספות] משמע מלשונם דאם לא פתח בהטוב והמטיב אומר ברוך וכו' כמו בראש חדש ע"כ:
עוד מצינו בגמרא דלפי דעת שמואל אפילו בשאר סעודות של שבת אם שכח ולא הזכיר של שבת בברכת המזון אין מחזירין אותו דלא חילק בין שבת לראש חדש כלל לענין זה שכן כתב הרב המאסף ז"ל שם בהגהת הטור בסימן קפ"ח ס"ק י"ג וז"ל אמר המאסף מדברי רבנו ב"ה וז"ל מוכח דשמואל מחלק בין ברכת המזון שלשבת לברכת המזון של ראש חדש משום דתפלה לא פטר נפשיה ברכת המזון פטר נפשיה והא ליתא דבירושלמי פרק שלשה שאכלו אמרינן היה יושב ואוכל ושכח ולא אמר של שבת רב אמר חוזר ושמואל אמר אינו חוזר ומחוורא דלשמואל בין בשבת בין בראש אינו חוזר. וכשאמר שמואל טעה ולא הזכיר של ראש חדש בברכת המזון אין מחזירין אותו הוא הדין שבח דאין מחזירין אותו אלא משום דבעי למימר דבתפלה מחזירין אותו נקט ראש חדש דהוי רבותא טפי משבת ומ"ש בגמרא אלא מעתה שבתות וימים טובים דלא סגי דלא אכיל הכי נמי אי טעי הדר ואמר אין. לפום טעמיה דרב נחמן שחילק בין תפלה דלא מצי פטר נפשיה לברכת המזון דמצי פטר נפשיה קאמר הכי דלשמואל דאפילו בברכת המזון דשבת אינו חוזר אין זה הטעם אלא טעם אחר יש לו ואנחנו לא נדע והיינו מאי דאמרינן בגמרא עיניה דשמואל לא שמיע לי וכו' ע"כ:
הרי לך בבירור דאפילו בכל שאר הסעודות דאליבא דכ"ע חייב לאכול בהם פת הוכיח דאליבא דשמואל אם שכח ולא הזכיר של שבת דאין מחזירין אותו ואחר שהודיע לנו אלהים את כל זאת והוכחנו שבסעודה השלישית אליבא דכמה רבוותא צריכה לעשותה בפת ושאפילו אכל בה פת אם לא הזכור של שבת בברכת המזון דאין צריך לחזור ושאפילו בשתי סעודות הראשונות אם יש לו איזה אונס או שהוא שבע ביותר ואינו יכול לאכול כלל שיכול לדחותם ויכול להשלימם במיני תרגימא או פירות כשאינו יכול לאכול פת ושאפילו כשאכל בהם פת אליבא דשמואל אינו חייב לחזור וכפי אשר אוקים דבריו הרב בעל כנסת הגדולה ז"ל כדכתיבנא מעתה נבא לפסוק ההלכה לענין דינא בנושא שאלתינו שכפי הנראה לעניות דעתי הוא דכיון שהסעודה השניה הנז"ל דנ"ד אף על פי שלא עשאה כהוגן שאכלה בלא פת דסוף סוף סעודה מיקרי ודין סעודת שבת יש לה וידי חובת סעודת שבת יצא אע"ג שעשאה שלא כתיקונה שכן מנינו שכמה רבוותא חשבוה לסעודה להאי סעודה שלישית שעשאה במיני תרגימא ופירות אף שלא אכל בה פת ולא חייבוהו רז"ל לאכול פת בסעודות הללו אלא משום האי דרשא שהבאתי לעול דאיתא בירושלמי ובמכילתא וכמו שכתב הטור ז"ל בשם אחיו הר"ר יחיאל לפי דברי המפרשי' דמצרכי פת כנז"ל ולעולם אימא לך דלא גרע האי סעודה שניה דנ"ד שעשאה במיני תרגימא ופירות לההיא דכתב הטור ז"ל דכשאינו יכול לאכול כלל דאינו חייב לצער עצמו ולההיא דכתב הרמב"ם ז"ל יעו"ש וכיון שכן מסעודה הזאת השלישית שעשאה בפת כדין סעודה שלישית לבד דיינינן לה ונאמר שעשאה כהלכתא אליבא דכ"ע דמצרכי לאכול בה פת לכתחילה וכיון שדין סעודה שלישית ניתן לה גם כן לענין דין ברכת המזון כדין ברכת המזון של סעודה שלישית דיינינן לה ומהגם שכבר הוכחנו אליבא דשמואל דאפילו בשתי סעודות הראשונות דיינינן להו כראש חדש לענין זה ושאין מחזירין אותו ולכן לכל המרבה אתינן עלה כפו האי פסקא דדינא מהר"ר יחיאל ז"ל שכתב דבריו הרב הטורים אחיו ז"ל דלסברת ר"ת ודעמיה שאמרו דיוצא במיני תרגימא בלא פת אף אם אכל פת [כעין דנ"ד] דודאי שאין מחזירין אותו ולדברי המפרשים שמצריכין פת לדידהו ודאי מחזירין אותו ע"כ אבל למעשה נלע"ד לתפוס סברת הרב מ"א ז"ל דכתיבנא לעיל דאף על גב שלכתחילה חייב לאכול פת כמ"ש מרן הבית יוסף בסימן רצ"א מ"מ כיון שיש אומרים שאינו חייב לאכול פת אם כן אף שאכל פת אינו חייב לחזור דספק ברכות להקל: זהו הנלע"ד להלכה ולמעשה אם יסכים עמי הרב המורה נר"ו:
כ"ד זעירא דמן חברייא הכותב והחותם פה אמשטרדם ער"ח אלול בסדר ובשנת ושמרת ועשית את החקים האלה ליצירה
דוד בלא"א כמוהר"ר רפאל מילדולה זלה"ה
בדפוס אלמנה ויתמי מהמנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ זצ"ל:
דאוינין אויף דיא שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס