שאלה מו ראובן שהיה עתיד נכסין לא היה לו כי אם בת יחידה ובשעת פטירתו עשה צואתו והניח כל נכסיו מקרקעי ומטלטלי וכל מה דאית ליה לאותה הבת בתורת ירושה וציוה ואמר שאם תמות בתו הנ"ל בין קודם שתנשא לבעל ובין לאחר שתנשא לבעל ולא יניח זש"ק שכל נכסיו הנז' ל יזכה בהם ההקדש של ת"ת מעה"ק צפת תו"בב לסיפוק הת"ח הלומדים בו ואחר מיתת ראובן הנז"ל מכרה הבת הנ"ל מקצת הקרקעות מעיזבון אביו הנ"ל ולא היו ימים מועטים שמתה הבת הנז"ל קודם שתנשא לבעל בלי זש"ק ובלתי עשות שום צוואה מבעיא לן השתא מה הדין נותן טל כל נכסי עזבון ראובן הנז"ל בין מהקרקעות הנ"ל אשר כבר מכרה הבת בחייה ובין משאר הנכסים אשר לא מכרה ועודם קיימים אם נאמר שאין בדברי ראובן כלום מדרב אחא בריה דרב עילא דאמר אם הראשון ראוי ליורשו אין בדבריו כלום דירושה אין לה הפסק ויזכו בכל הנכסים יורשי הבת הנ"ל או נאמר הקדש שאני דאמירה לגבוה כמסירה להדיוט ויזכה בהם ההקדש של הת"ת הנ"ל ומה גם דקי"ל לפי סברת ר"ח והרי"ף ז"ל. שכל האומר נכסי לך ואחריך מעכשיו לפלוני אין לראשון אלא אכילת פירות ואם ירד הראשון ומכר הב' מוציא מיד הלוקות ואפילו להרשב" ז"ל דע"כ לא קאמר הרשב"ג ז"ל דאין לב' אלא מה ששייר ראשון משום דכל האומר אחריך לאו כאומר מעכשיו דמי אבל באומר מעכשיו מודה רשב"ג דהב' מוציא מיד הלקוחות ובנ"ד אע"ג דלא כתב מעכשיו בשטר צואת ראובן הנ"ל כתוב בה זמן וקי"ל כר' יוסי דאמר זמנו של שטר מוכיח עליו והו"ל הזמן הכתוב בשטר הצואה הנ"ל כמו אם היה כתוב בו מעכשיו ולכן יהיה כח ביד הגזבר של ההקדש הנ"ל להוציא אפילו הקרקעות אשר מכר הבת הנ"ל בחייה מיד הלקוחות ויזכה ההקדש של ת"ת הנ"ל בכל נכסי עיזבון ראובן הנז"ל יורנו המורה מה הדין נותן בנדון הלז ושכמ"ה:
תשובה תניא פרק יש נוחלין נכסי לך ואחריך לפלוני וירד ראשון ומכר ואכל השני מוציא מיד הלקחות דברי רבי רשב"ג אומר אין לשני אלא מה ששייר ראשון ואיפסיקא הלשא בגמרא כרשב"ג ושם אמתניתין דהמחלק נכסיו לבניו על פיו גרסינן דשלח רב אחא בריה דרב עוירא לדברי ר"י בן ברוקא נכסי לך ואחריך לפלוני וראשון ראוי ליורשו אין לשני במקום ראשון כלום שאין לשון מתנה אלא לשון ירושה וירושה אין לה הפסק ובפ' הנזכר פרכינן והא אפסקה. ומתרצינן הוא סבר יש לה הפסק ורחמנא אמר אין לה הפסק ע"כ ופירשו הגאונים ז"ל שאף על פי שנתן למי שראוי ליורשו בלשון מתנה בפירוש הרי דינו כירושה ואין לה הפסק וזה דעת הרי"ף והרמ"בם ז"ל הילכך בנ"ד שציוה ראובן הש"מ שאם תמות בתו בלא זש"ק שכל נכסיו יזכה בהם ההקדש של ת"ת וכו' וסבר להפסיק הירושה לאו כלום הוא שאפילו לשון מתנה בפירוש ליורש הוא כלשון ירושה ואין לה הפסק וכ"ש הכא שהניח כל נכסיו לבתו בתורת ירושה ואף לדעת האחרונים שחולקים בשאמר לשון מתנה בפירוש לומר שיש לה הפסק בנ"ד מודו דכיון שלא הניח לה נכסיו אלא בתורת ירושה דודאי אין לה הפסק וכתבו זכרונם לברכה שאפילו היה השני ראוי ליורשו גם כן אינו כלום ולא זכה שני וזה לשון הר"ן וכ"ת בראוי ליורשו ורבי יהודה ב"ב היא והא שלח רב אחא בר עוא מהא שמעינן דהא דרב אחא בר עוא לאו דוקא באומר נכסי לראובן בני ואחריו לאחר שאינו יורשו של נותן אלא אפילו באומר נכסי לראובן בני ואחריו לשמעון בני מכיון שהחזיק ראובן בנכסיו הוה ליה יורש שהתורה נתנה רשות לאב להנחיל לכל מי שירצה וכיון שמחזיק בהן מכח ירושתו אף על פי שהוא בא להפסיקה ולתתה לבנו האחר אינו רשאי שהרי הוא כמצוה על הנכסים שאינן שלו דהא כי בעינן לאוקומי בריתא דנכסי לך בראוי ליורשו בין בשני בין בשלישי בעינן למימר הכי דאם איתא דלא בעינן לאוקומי בראוי ליורשו אלא שני בלבד אכתי תקשי לך שלישי אמאי קנה דכשתי שדות ושני בני אדם הוא אלא ודאי תרויהו בעינן לאוקומי בראויין ליירש ואפילו הכי מקשינן מדרב אחא בר עוא ש"מ הא דרב אחא אפילו בששניהם ראויים ליירש הוא וכתב הרש"בא שאפילו באומר ואחריך מעכשיו לפלוני אין בדבריו כלום שכל שזכה בו הראשון ירושה היא ואין לה הפסק דאל"תה רב הונא דאית ליה באומר אחריך כאומר מעכשיו דמי פליג אדרב אחא בר עוא דאמר אחריך לפלוני אם ראשון ראוי ליורשו לא אמר כלום ואם איתא מאי מותיב מינה הכא לכולהו דילמא הני נמי כרב הונא ס"ל באומר אחריך דכאומר מעכשיו דמי ומתוקמא בריתא בראוי ליורשו ולקמן נמי דהוה סבר רב עיליש דשני נמי שקיל וכו' אלא ודאי שמעינן דבראשון ראוי ליורשו אפילו באומר מעכשיו אמר רב אחא בר טוא אלו דברי הרבז"ל ונראה לי שזה אפשר לדברי האומר דמאי דאמרינן דנכסי לך ואחריך לפלוני דאם קדם הראשון ומכר דאין לשני אלא מה ששייר ראשון אפילו באומר מעכשיו הוא אבל לדברי האומר דבאומר מעכשיו אם מכר ראשון שני מוציא מיד הלקוחות לא אמרינן דירושה אין לה הפסק עכ"ל ור"ל דדין ירושה שאין לה הפסק ומכירה שווין ולמאן דס"ל דאפילו באומר דלשני יהיה מעכשיו זבין ראשון זביני זביני ה"ה נמי דאם ראשון ראוי ליורשו אעפ"י שאמר ואחריך מעכשיו לפלוני כיון דהראשון ראוי ליורשו מפקיע מעכשיו דהשני ונשאר ביד הראשון ולמ"ד דבאומר מעכשיו זביני לאו זביני ה"ה נמי דאעפ"י שאמר למי שראוי ליורשו ואחריך מעכשיו לפלוני יש לה הפסק וקנה שני ואין נראה כן בטור ח"מ סי' רמח שהרי לענין מכירה חילק בין אם אמר ואחריך מעכשיו לסתם ואלו לענין הפסקת ירושה לא חלק משמע דאפילו אמר מעכשיו אינו יכול להפסיק וכתב נמוקי יוסף בס"פ י"נ וז"ל כתב הרשב"א דאפילו חל קנין שני מחיים כגון שנתן לו בקנין וא"ל מעכשיו נכסי קנויים לך בקנין זה אפ"ה אין לו לשני כלום כיון שהראשון ראוי לירש ירושה אין לה הפסק ומצא סיוע לדבריו בהלכות הר"י נשיא אלברגילוני עכ"ל וז"ל הרשב"א בתשו' סי' תס"ד אפילו אמר ואחריו מעכשיו לפלוני לא אמר כלום כדמוכח בהדיא בגמרא עכ"ל וכיון דירושה אין לה הפסק ואפי' אם השני גם כן ראוי ליורשו מן הטעם שכתב הר"ן ז"ל ואפילו אמר מעכשיו לא זכה השני ונשאר ביד הראשון כ"ש בנ"ד שציוה ואמר שאם תמות בתו בלא זרע שיזכה בכל הנכסים מי שאינו ראוי ליורשה דודאי אין בדבריו כלום ולא יזכו בנכסים אלא יורשי הבת:
אבל בתשובה אחרת להרשב"א ז"ל (והיא בתשובות להרמב"ן סי' מ"ה) מצאתי שכתב שנשאל על הנותן מתנה לבתו ואמר לה נכסים אלו שלך על מנת שלא ירשם הבעל אלא יחזרו לי או ליורשי מהו ואת"ל שיש חש בלשון ע"מ אם אמר לה ואחריך מעכשיו ליורשי וקנו מידו ליורשיו אם תמות בתו בלא ולד של קיימא מהו והשיב אם כתב השיור במעכשיו וכ"ש במעכשיו ובקנין הדברים פשוטים בעיני שאין כאן מקום לדברי רב עוירא שאין ירושה זו מופסקת אלא מעכשיו ניתנו הנכסים ליורשים אלו אלא שתלה מתנתו להם בדבר ולומר לכשתמות הבת מעכשיו יהיו הנכסים נתונים ליורשי וזה ברור גם בהלכות הר"ם כתוב כן מפורש שם עכ"ל הרי דאפילו אמר למי שראוי ליורשו ואחריך מעכשיו לפלוני קנה השני והכא נמי נימא דכוותיה הא לא קשיא שאין דברי הרב אמורים אלא כשהשני גם כן ראוי ליורשו. מה שאין כן הכא בנ"ד אבל אי קשיא הא קשיא דכתב רבינו יעקב בטור ח"מ סי' רמ"ח זה לשונו ואם אמר ואחריך ליורשי והיה לו בת ומתה בחיי המקבל והניח זרע זרעה עומד במקומה ליטול כשימות המקבל אבל אם אין לה זרע אין שאר יורשיה כגון אחי אביה או בני אחי אביה עומדים במקומה ליטול וכו' ע"כ וכן כתב המרדכי בפרק י"נ בשם ר"א מרעגינשפורג וכן נראה מדברי הרמב"ם בפרק י"ב מהלכות זכייה שכתב בההיא עובדא דההוא דאמר להו נכסי לסבתא ובתרה לירתא וכו' דאין הבעל יורש אותן נכסים מפני שהן ראויין לאשתו ולא זכתה בהן האשה אלא אחר שמתה אבל אם הניח הבת בן או בת היו יורשין הנכסים שמשמע יורשין ואפילו יורשי יורשין עכ"ל ואי איתא דס"ל אפילו אחי אביה או בני אחי אביה לאיזה צורך כתב דאם הניח הבת זרע דיורשין משמע אפילו יורשי יורשין אפילו לא הניח הבת זרע נמי וה"ל למיכתב בסתם דאין הבעל יורש נכסי' אלו וכו' אלא יורשי הבת יורשין אותן וכיון שכן נראה דכ"ש בנ"ד שלא אמר לה ואחריך ליורשי דאם מתה בלא זרע אין יורשיה כגון אחי אביה ובני אחי אביה יורשין נכסיה אלא ההקדש נוטלין אות' אמנם לאו כ"ש הוא דהתם משום שלא זכתה הבת מחיים אינם של יורשיה אבל בנ"ד שמחיים זכתה הבת בנכסיו הרי הן של יורשי' ואפילו אמר לה שאחריה יהיו להקדש מעכשיו אין בדבריו כלום דכיון שזכתה בהם ירושה היא ואין לה הפסק והוה ליה כמצוה על נכסים שאינ' שלו הילכך יורשיה זוכים בהם ולא הקדש:
וליכא למימר שאני הקדש דאמירה לגבוה כמסירה להדיוט ויזכה בהם ההקדש הנ"ל שהרי אפילו בהקדש כתב הריב"ש בתשובת שאלה שלא זכה גבי יורש ואף שניתן לו בלשון מתנה דכתב בסי' קס"ז שנשאל על שכיב מרע שצוה מחמת מיתה והיה לו בן ושתי בנות ונתן לבן  בתורת ירושה ספרים יעודים מספרי הקדש שהיו לו ושאר כל מטלטליו ונכסיו הניח בתורת מתנה  בין הבן ושתי הבנות שיחלקום בשוה חלק כחלק ושאם ימות אחד מהם שירשו הנשארים מהם בחיים בשוה ואם ימותו שנים מהם ירש הנשאר בחיים הכל ואם ח"ו ימות שלשתן יהיו הנכנסים מחצתן להקדש בית הכנסת הידועה לבן ומחצתן ליורש היותר קרוב ותוך חדש למיתתו מתו הבן ושתי בנות ובא משבילייא יורש קרוב ושואל כל הנכסים מחמת ירושה והשיב אין ספק שהסופרים המיוחדים שנתן המוריש לבנו בתורת ירושה  בכללם זוכה זה היורש הקרוב ואין להקדש חלק בהם דכיון שהבן היה ראוי ליורשו ירושה אין לה הפסק ובשאר הנכסים שנתן לבן ולבנות בתורת מתנה יש לספק בחלק הבן כי יש מן הגאונים ז"ל והריא"ף ז"ל מכללם אומרים שאפילו נתן בלשון מתנה כיון שהוא ראוי ליורשו הרי הוא כאלו אמר בלשון ירושה וירושה אין לה הפסק אבל רש"י והר"ז הלוי ז"ל ואחרים סוברים דכל שאמר בלשון מתנה יש לה הפסק ולא אמרו שהוא כירושה אלא באומר נכסי לך שזה הלשון בראוי ליורשו הוי לשון ירושה ולא לשון מתנה ואף על פי שלא אמרו שאין זה לשון מתנה דהוי משמע דקאי אלישנא דנכסי לך לשון קצר הוא אבל אם אמר בפירוש לשון מתנה יש לה הפסק אפילו בראוי ליורשו וכיון שיש בזה מחלוקת בין הראשונים ז"ל חלק הבן בנכסים בחזקת היורש הבא לירש הוא ואין להקדש בחלק ההוא כלום שאין מוציאין מחזקת היורש טל הספק כדי לתת להקדש דומיא דש"מ שהקדיש או חלק כל נכסיו לעניים ועמד דסלקא בחיקו ופסק הרמב"ם בפרק ט' שאם עמד חוזר לפי שהנכסים בחזקתן וגם בחלק הבנות אם מתו קודם לבן הנה זכה בהן הבן מכח צואת אביו והרי הוא ראוי ליורשו וחזר הדין לומר גם בזה ירושה אין לה הפסק כמו בחלקו אף על פי שמתחלה זכו הבנות בלשון מתנה ולא היו ראויות ליורשו ואף אם מת הבן ראשון וזכו הבנות בחלקו הלא זכו בם מכח הלשון של ירושה והנה הן ראויות לירש אותו ולכן יש לומר בחלק הבן שזכו בו הבנות ירושה אין לה הפסק וכן אם מתה הבת האחת קודם האחרת יש לומר כן באותו חלק שירשה מאחותה שאין לה הפסק אמנם אם אחת מן הבנות מתה באחרונה בזה יש לומר שבחלקה שזכתה מכח מתנת האב בצואתו ולא היתה ראויה ליורשו שזהו שליש הנכסים מסולקים הספרים המיוחדים לבן בזה אין ספק שבאותו שליש זוכה ההקדש במחיצתו שהרי אין מקום לומר בזה ירושה אין לה הפסק ומה שכתב הרמ"בם ז"ל פרק י"ב זה לשונו שכיב במרע שאמר נכסי לך ואחריך לפלוני והיה הראשון ראוי ליורשו ופירש ואמר לא ירושה אני נותן לך שאין לה הפסק אלא במתנה והרי הפסקתיה השני קנה זה ששייר הראשון ע"כ איני רואה בצואה זו זה הלשון גם שאין טעמו ברור וכבר השיג עליו הרא"בד ז"ל וכן נראה דעת הרש"בא ז"ל בתשובה שלא מצא דרך לשכיב מרע להפסיק הירושה מן הראוי ליורשו מאחר שזכה בה גם בגמרא נראה הפך סברת הרמ"בם ז"ל בזה דאמרינן התם א"ל רבא לרב נחמן והא אפסקיה אמר ליה הוא סבר יש לה הפסק ורחמנא אמר אין לה הפסק עכ"ל הרי בפירוש דעת הריב"ש ז"ל שאפילו באומר לשון מתנה ליורש ואחריו להקדש שלא קנה ההקדש ושאפילו להרמ"בם ז"ל שאומר שאם פירש ואמר לא ירושה אני נותן לך שאין לה הפסק אלא במתנה והרי הפסקתיה שיש לה הפסק היינו דוקא כשכותב בפירוש זה הלשון ואם לאו לא קנה אפילו יאמר לשון מתנה ואחריו להקדש וכ"ש בנ"ד שהניח כל נכסיו לבתו בתורת ירושה שלא יש דרך להפסיקה כאשר יש במתנה שמה שציוה ואמר שאם תמות בתו בלא זש"ק שכל נכסיו יזכה בהם ההקדש של ת"ת וכו' שלא אמר כלום ולא זכה ההקדש תדע דכתב הרש"בא שנשאל על ראובן שלא היה לו כי אם בת ובשעת פטירתו נתן כל נכסיו לבת בתורת ירושה והתנה שאם תמות הבת יחזרו הנכסים להקדש והשיב שזכתה הבת בכל הנכסים ומה שרצה להפסיק ולתת להקדש לא אמר כלום והאריך להוכיח כן להוציא מדברי מי שחלק עליו בזה ובתשובה אחרת כתב היה חלוק עלי מי שכנגדי לענין הקדש ועמדו דברינו לפני חכמי צרפת והודו לדברי עכ"ל בסימן תש"ד ופשיטה שלפי הטעם שכתבנו דירושה אין לה הפסק וכשהוא בא להפסיקה ולתתה לאחרים הוי כמצוה על נכסים שאינם שלו שאין חלוק בין הקדש להקדש לענין זה הכלל העולה מכל מה שכתבתי הוא שכל אשר כבר מכרה הבת בחייה הרי הוא מכור וכל שאר הנכסים אשר לא מכרה ועודם קיימים הרי הם של יורשיה ואין להקדש כלום הנראה לעניות דעתי כתבתי להלכה ולמעשה אם יראה בעיני מורינו ורבנו שלם ה' יאריך ימיו ושנותיו:
באמשטרדם י"ב לחדש ניסן משנת התקל"ח
משה בן לא"א דוד רודריגש לופש מ"כ
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט