שאלה ראובן בהיותו מדבר עם שמעון בענייני מיני סחורות וטיב משא ומתן באו לכלל פרק חזקת הבתים ומכירתם עד שראובן נתן לבו למכור ביתו שהוא דר בו אם ישיג סך מה אשר ישר בעיניו ושמעון ששמע דבריו השיב שאם חפץ למכור הבית ואת כל אשר לו בתוכו ממטלטלין ונכסים שיתן עד עשרת אלפים זהובים אך לא נגמר המכר ולא נש ם הקנין כי גם בזה לא בחר ראובן באופן שהלך שמעון לדרכו ופגע באהובו לוי ואחרי דרישת שלומו וטובתו כנהוג נשאל מאתו אם יש חדוש בעולם ולספר לו דבר חדש הגיד לו את כל אשר קרהו ואת פרשת הכסף אשר אמר לתת בעד ביתו של ראובן עם כל מה שבתוכו וששמח מאד כי לא הודה ראובן על דבריו וחפש במאמרו כי מעכשיו נתחרט מזה בחרטה גמורה וכשמוע לוי דברי שמעון במהירות ובנחיצה רבה ר' לו אבל ראובן ובבהלה גדולה גזר אומר אתן בעד ביתך העשרת אלפים זהובים אשר התנדב לך שמעון אם תרצה הרי פה מעות מזומנים ונתפייס ראובן על הדבר בעת ההיא ובעונה הזאת ובהיותם מקיימין שטר המכירה נפל חריבה גדולה ביניהם ונתרבה להבה ואש הקטטה בם זה אומר בכה וזה אומר בכה לוי טוען שקנה ממנו הבית עם כל אשר בתוכו שכן על דעת שמעון הוא סמך וראובן טוען שהבית סתם מכר לו ולא כל אשר בתוכו כי לא פירש לו השתא מיבעיא לן הדין עם מי ואיך יהיה משפט הבית הזה ומעשהו ומהתמ"ש:
תשובה בבבא בתרא פ' החוכר את הבית דף ס"ה תנן המוכר את הבית מכר את הדלת אבל לו את המפתח מכר את המכתשת קבוע אבל לא את המיטלטלת מכר את האצטרובול אבל לא את הקלת ולא את התנור ולא את הכירים ובזמן שאחר לו הוא וכל מה שבתוכו הרי כלן מכורין ע"כ לשון המשנה:
ופיר"שי ז"ל המוכר את הבית סתם מכר כולו כללא דמלתא כל תשמישי בית הקבועין מכורין בכלל בית והמטלטלין אינם מכורין הרי כלן מכורין. כל הנך תשמישין המטלטלין אבל שאר מיני תשמישתא לא מזדבני ואע"ג דאמר כל מה שבתוכו אני מוכר לך שלא ריבה בלשון זה אלא תשמישין המיוחדין לבית זה שאין רגילין להשאילן מפני כבידן והיינו טעמא דלא זבין שאר מיני תשמישתא דלא בטילי לגבי בית אי נמי אינו רובה להתרחק מן השכונה שלו וידור בבית אחר וצריכין לו המטלטלין אבל גבי חצר תנן לקמן דאם אומר כל מה שבתוכו הרי כל מטלטלין מכורין דהיינו כל מאני תשמישתא דאקרו מטלטלי לבד מחיטי ושערי דכיון דמסתלק מכל השכונה מכר את כלן דטורח הוא לו להוציא כליו משם אי נמי לגבי חצר שהוא דבר גדול בטילי וגבי מוכר את העיר תנן דאם אמר כל מה שבתוכה מכר את הכל אפי' בהמה ועבדים דהוו מטלטלי דניידי וכ"ש חיטי ושערי דכיון דמסתלק מכל העיר מכל וכל רוצה להסתלק דטורח הוא לו להוציא המטלטלין לעיר אחרת אי נמי בטילין לגבי העיר כללא דמלתא כל מכר הגדול מחבירו ריבה למכור יותר הגדול לפי גדלו והקטון לפי קטנו עכ"ל:
הרי לך בהדיא לפי דעת רש"י ז"ל דהמוכר את הבית סתם לא מכר אלא תשמישי בית הקבועין אבל המיטלטלין אינן מכורין ואם אמר הוא וכל מה שבתוכו אני מוכר לך לא מכר אלא תשמישין המיוחדין לבית זה שאין רגילין להשאילן מפני כבידן אבל שאר מיני תשמישתא לא מכר משום דלא בטילי לגבי הבית או מפני שידור בבית אחר וצריכין לו המטלטלין:
וכן כתב הרמב"ם ז"ל בהלכות מכירה פרק כ"ה סעיף ה' וז"ל המוכר את הבית מכר את התנור ואת הכירים ואת מלבנות הפתחים המחוברין בטיט ואת הדלת ואת המנעול אבל לא את המפתח וכו':
וכתב הרב המגיד וז"ל המוכר את הבית מכר את התנור וכו' גרסת הרב אינה כגרסת ספרינו שאנו גורסין במשנא ובברייתא לא מכר התנור והכירים וכן כתב ר"י ז"ל הכי גרסינן לא את התנור ולא את הכיריים דכל הנך מטלטלין הן ומ"מ נראה לי שאף המחבר לא אמרה אלא במחוברין דאי במטלטלין לא עדיפי ממפתח עכ"ל:
הרי לך לדעת הרב המגיד לפי מה שכתב הרמב"ם דאפי' תנור וכירים אע"פ שהם לצורך תשמישו כיון דהוו מטלטלין לא מכר כ"ש שאר המטלטלין דלא הוו אלא לנוי דלא מכר כשאמר סתם בית זה אני חוכר לך ולא פירש הוא כל מה שבתוכו:
וכן פסק הרב ב"י בש"ע חשן משפט סי' רי"ד סעיף וז"ל החוכר את הבית מכר כל דברים הקבועים כגון דלת ונגר ומנעול והאצטרובול ומכתשת הקבועה והתנור והרחים והכיריים אם הם קבועים וכו' ולא מכר את המפתח אפילו הוא קבוע בדלת ולא מכתשת המטלטלת ולא את הקלת ולא את מלבנות כרעי המטה וכו' אע"פ שהם מחוברים בטיט מפני שהם לנוי ואם א"ל הוא וכל מה שבתוכו כל אלו מכורין עכ"ל ובפי' רט"ו כתב וז"ל המוכר את החצר מכר בורות שיחין ומערות שבתוכה וכו' ולא מכר את המטלטלין שבתוכה שאינן נמכרין בכלל הבית ובזמן שא"ל היא וכל מה שבתוכה הרי כל תשמישי הבית אע"פ שמטלטלין מכורין בר בחיטי ושערי עכ"ל:
ומעתה נבא לשאלתנו על ראובן ששאל לשמעון בענייני מיני סחורות וטיב משא ומתן ובאו לכלל פרק חזקת הבתים ומכירתם עד שראובן נתן לה למכור ביתו שהוא דר בו אם ישיג סך מהאשר ישר בעיניו ושמעון ששמע דבריו השיב שאם חפץ למכור הבית ואת כל אשר בתוכו ממטלטלין ונכסים שיתן עד עשרת אלפים זהובים אך לא נגמרה המכר כי בזה לא בחר ראובן באופן שהלך שמעון לדרכו ופגע באהובו לוי ודשו"ת כנהוג נשאל מאתו אם יש חרוש בעולם ולספר לו דבר חדש הגיד לו את כל אשר קרהו וכו' וכשמוע לוי דברי שמעון במהירות ובנחיצה רבה רץ לו אצל ראובן ובחפזון ובבהלה גדולת גזר אומר אתן בעד ביתך עשרת אלפים זהובים אשר התנדב לך שמעון אם תרצה הרי פה מעות מזומנים ונתפייס ראובן על הדבר ובהיותם מקיימין שטר המכירה נפל מריבה גדולה ביניהם וכו':
לפי דעתי הדין עם ראובן שהבית סתם אמר לו ולא כל אשר בתוכו כיון דלוי לא פירש דבריו וזה מכמה טעמי:
חדא דאיך יעלה על הדעת שראובן מכר ללוי הבית ואת כל אשר בתוכו ממטלטלין ונכסים בעשרת אלפים זהובים כיון ששמעון שהוא היה הראשון שהתנדב זה הסך עצמו כשרצה לקנות הבית עם כל המטלטלין והנכסים לא רצה ראובן למכור והניחו לילך ולא תפש דברו ואיך יעלה תל דעת לוי כיון שהוא לא התנדב יותר ממה שהתנדב שמעון שראובן תפש דברו ומכר לו ביתו עם כל המטלטלין והנכסים וכי דמו סומק טפי דבשלמא אם עבר איזה זמן בנתים היינו יכולים לומר דראובן נצטרך למעות וניחם על שלא מכרה לשמעון ומכרה עכשיו ללוי אבל באותו היום ובאותה שעה עצמה לא יתכן שראובן חזר בו ומכר ביתו עם כל מה שבתוכו ללוי בלא שום צורך באותו סך עצמו שהתנדב שמעון ולא רצה ליתנה לו שדעתו לא היה אלא למכור רבית ולא המטלטלין:
ועוד כיון שלוי אמר סתם אתן בעד ביתך הסך הנז' הפשרת אלפים ולא פירש דבריו לומר עם כל מה שבתוכו לא קנה אלא הבית עם התשמישים הקבועים אבל לא המטלטלין כמו שהוכחנו לעיל מכל דברי הפוסקים ז ל שכלם פסקו כסתם משנה דהמוכר את הבית סתם לא מכר את המטלטלין אלא כשפירש דבריו ואמר הוא וכל מה שבתוכו ובנידון דידן שלוי לא אחר עם כל מה שבתוכו אלא סתם אתן בעד ביתך העשרת אלפים בודאי הגמור דלא קנה המטלטלין והנכסים ואע"פ שאמר כמו שהתנדב לך שמעון כוונתו על סך המעות ולא על המטלטלין והנכסים שבתוכה שהיה לו לפרש:
ועוד דלא מיבעיא לפי דינא דגמרא וסברת כל הפוסקים ז"ל הדין עם ראובן דכיון שמכר סתם לא מכר המטלטלין והנכסים שבתוכה אלא אפי' לפי מנהג המדינה הדין עם ראובן שהרי לוי אמר אתן בעד ביתך סתם העשרת אלפים זהובים ומנהג התגרים כשמוכרים או קונים בית סתם לא מכרו אלא הבית ריקנית ולא מכרו המטלטלין והנכסים שבתוכה אלא א"כ המוכר פרש שהוא מוכר הבית עם המטלטלין אזי הקונה קנה הבית עם כל מה שבתוכו משום דבית סתם אינה המטלטלין בכלל דבית לחוד ומטלטלין לחוד והוא עיקר גדול שבכל משא ומתן הולכין אחר לשון בני אדם של אותו המקום ואחר המנהג. וכמו שכתב הרמב"ם בם בסוף פרק כ"ו מהלכות מכירה וז"ל אין כל אלה הדברים וכיוצא בהן מעניינים אמורים אלא במקום שאין שם מנהג ולא שמות ידועים לכל דבר ודבר בפני עצמו אבל במקום שנהגו שהמוכר כך מכר כך הרי זה מכור וסומכין על המנהג וכן מקום שאין קורין אלא בית לבית לבדו וכו' בכל הולכין אחר השמות הערוכות בפי הכל וזה עיקר גדול בכל דברי משא ומתן הולכין אחר לשון בני אדם באותו המקום ואחר המנהג אבל מקום שאין ידוע בו מנהג ולא שמות אמיוחדין אלא שקורין כך ויש שקורין כך עושים כמו שפירשו חכמים וכן פסק הרב ב"י בחשן המשפט סי' ר"ה ע"ש:
הכלל העולה דלפי דעת הפוסקים שהבאתי דבריהם לעיל ולפי מנהג המדינה זכה ראובן בדינו ולא מכר ללוי אלא הבית לחוד לא המטלטלין ולא את הנכסים כיון שלוי לא פירש אתן בעד ביתך עם כל שבתוכה הנלע"ד כתבתי להלכה ולא למעשה עד אשר יסכים עמי הרב היושב על כסא ההוראה שהק"בה ירפאהו רפואה שלימה ולמכאוביו יעלה לו ארוכה ויתמידהו במלכותו עד ביאת משיחנו יראו עינינו וישמח לבנו אכי"ר:
בסדר ובשנת הנה אנכי שולח מלאך לפניך לשמרך בדרך וגו' לפ"ק:
הצעיר אברהם פירננדיס יצ"ה: