שאלה ל ראובן עשה שידוכין לבתו עם שמעון שהיה דר בעיר אחרת. ועשו התנאים ביניהם ואחד מהם היה שתבא המשודכת לעירו להזדווג לו ולעשות הנישואין והוצאות הדרך יהיו על שמעון המשודך ובבוא' עם אביה לעירו ראה אותה ולא מצאה חן בעיניו מפני שהיתה לה מום מהמומין הפוסלים בנשים ולא רצה לכונסה שהיה מקחו מקח טעות וכראות אביה בושתה נתרצה לילך עם בתו ולחזור לעירו אבל תובע ממנו הוצאות הדרך כפי תנאו והמשודך טוען שאינו חייב לשלם אפילו פרוטה אחת כיון שהיה לו לפרש מום בתה שהיה יודע בו ואין לו עליו אפילו תרעומת ועתה לשאול הגיע אם חייב המשודך בהוצאות או לא על הכל יבא דברך ומהת"מש:
תשובה עיקרא דהאי מלתא איתא בפרק המדיר דף ע"ב ע"ב המקדש את האשה על מנת שאין עליה נדרים ונמצאו עליה נדרים אינה מקודשת כנסה סתם ונמצאו עליה נדרים תצא שלא בכתובה על מנת שאין בה מומין ונמצאו בה מומין אינה מקודשת כנסה סתם ונמצאו  בה מומין תצא שלא בכתובה כל המומין הפוסלים בכהנים פוסלין בנשים ע"כ:
ואמרינן שם בגמרא קדשה וכנסה סתם תצא שלא בכתובה ודייק כתובה הוא דלא בעי הא גיטא בעי ומאי שנא כתובה דלא בעי דאמר אי אפשי באשה נדרנית אי הכי גיטא נמי לא תבעי אמר רבה צריכה גט מדבריהם וכן אמר רב חסדא צריכה גט מדבריהם רבא אמר תנא ספוקי מספקא ליה גבי ממונא לקולא גבי איסורא לחומרא עד כאן לשון הגמרא:
ופירש רש"י דאמר אי אפשי ואע"ג דלא אתני כמאן דאתני דמי:
וכמו שהדין לעניין נדרים כך הדין לעניין מומין כי במתניתין שם ובגמרא מדמה אותם להדדי ולכן כשקדשה סתם בלא תנאי ונמצאו בה תצא שלא בכתובה:
וכן מבואר בהדיא בדברי הרמב"ם פ"ז מהלכות אשות הלכה ז' וז"ל הרי את מקודשת לי בזה על מנת שאין בך מומין ונמצא בה אחד מן המומין הפוסלים בנשים אינה מקודשת ובהלכה ח' כתב המקדש אשם סתם ונמצא עליה אחד מן המומין הפוסלים בנשים או נמצא עליה אחד משלשה נדרי' הרי זו מקודשת מספק ע"כ:
וכתב הרב המגיד וז"ל המקדש אשה סתם ונמצא בה בגמר' טל משנתינו דתצא שלא בכתובה אמרו כתובה הוא דלא בעיא הא גיטא בעיא והקשו מאי שנא כתובה דלא דאמר אי אפשי באשה נדרנית אי הכי גיטא נמי לא תבעי אמר רבה צריכה גט מדבריהם וכן אמר רב חסדא צריכה גט מדבריהם רבה אמר תנא ספוקי מספקא ליה וגבי ממונא לקולא וגבי אסורא לחומרא והובאה סוגיא זו בהלכות והיא הלכה ואפי' לדעת רב דאמר קדשה  על תנאי וכנסה סתם צריכה גט ופסק רבנו כרבא דהוא בתרא דאמר תנא ספוקי מספקא ליה ע"כ:
והכסף משנה כתב וז"ל כתב הר"ן קדש סתם ולא כנס ולא בטל לא אשכחן בגמר' מידי אלא שהרמב"ם כתב בפ"ז הרי זו מקודשת מספק ונ"ל שחשש הרב דילמא כי אמרינן קדשה סתם וכנסה סתם דבעיא גיטא ה"ה לקדש סתם בלבד דכי נקטינן לה בכנסה סתם לרבותא דאין לה כתובה עבדינן אבל אה"נ דבקדש סתם בלחוד צריכא גט ולפיכך החמיר וכתב הרי זו מקודש' מספק עכ"ל:
וכן פסק הטור והרב עצמו בש"ע א"ה סי' ל"ט וז"ל המקדש את האשה על מנת שאין בה מומין ונמצאו בה א' מן המומין הפוסלין בנשים אינה מקודשת נמצא בה מום אחר חוץ מאותם המומין אף על פי שאמר מקפיד אני אפילו על זה הרי זו מקודשת:
ועוד בסעיף ה' כתב המקדש אשה סתם ונמצא עליה אחד מן המומין הפוסלים בנשים או נמצא עליה אחד מהנדרים שדרך בני אדם להקפיד עליהם הרי זו מקודשת מספק עכ"ל:
וכן בדין הכתובה פסק בשלחנו הטהור סימן קי"ז סעיף ד' הכונס אשה סתם ונמצא בה מום ממומי הנשים שנתבארו בסימן ל"ט ולא ידע הבעל במום זה תצא בלא כתובה לא עיקר ולא תוספת עד כאן:
נמצאנו למדין מכל אלה אם כנסה סתם אפילו נתקדשה תצא שלא בכתובה מפני מום הפוסל בכהנים משום דממונא לקולא כל שכן הכא בנ"ד דלא היה קידושים כי אם התנאים שעשו ביניהם כנראה מלשון ה"ה שכתב שתבא המשודכת להזדווג לו א"כ היאך נוציא ממון המשודך על ההוצאו' היכא דאיכא במשודכת מום מן המומין הפוסלים בנשים:
ואף שלא נתפרש בדברי ה"ה אם היו אלו המומין שבגלוי או מומין שבסתר לפי שידוע שיש חילוק ביניהן כמו שפסק הרב בשלחנו א"ה סימן קי"ו אחר הדין הנזכר באם כנסה סתם ונמצא בה מומין כתב אם יש מרחץ בעיר והיו לו קרובים שם אינו יכול לומר לא ידעתי מומין אלו ואפילו מומין שבסתר מפני שהוא בודק על ידי קרובותיו וחזקתו ששמע ונתרצה ואם אין שם מרחץ או שלא היו לו שם קרובים טוען במומין שבסתר אבל במומין שבגלוי אינו יכול לטעון שחזקתו ששמע ונתפייס במה דברים אמורי' במקום שמנהג הנשים להלך בשוק ופניהם גלויות אבל במקום שאין דרך הבנות לצאת לשוק כלל ואם תצא למרחץ תצא מתנכרה הרי זה טוען אפילו במומין שבגלוי ואם יש שם מרחץ אם יש לו קרובה אינו יכול לטעון שבודאי הכל רואין אותה ערומה במרחץ ואם דרכן להתחבא במרחץ יכול לטעון אף מומין שבגלוי עד כאן:
וידוע שכל אלה הדברים לא שייך בנדון דידן כי כלם מיירי כשניהם בעיר אחת דאמרינן ראה או ידע על ידי קרובותיו ונתפייס לא כשנתרחק המקו' ביניה' ואינם בעיר אחת דאמרינן אין אדם מתפייס במומין ובודאי נתאנה המשודך מאביה:
זאת ועוד אחרת שאפילו לא היו בה מומין אלו בבית אביה ונולדו אחר כך אפילו אחר האירוסין כל זמן שהיא בבית אביה עליו והביא ראי' שאחר כך נולדו ונסתחפה שדהו ואם אין לו להביא ראיה אינו חייב בכתובה כדאמרינן:
ואם לעניין ההונאה מצינו בדיני הונאה בש"ע ח"מ סימן רל"ב סעיף ג' המוכר לחברו קרקע או עבד או בהמה או שאר מטלטלים ונמצא במקח מום שלא ידע בו הלוקח מחזירו אפילו לאחר כמה שנים שזה מקח טעות הוא:
ועוד שם בסעיף כ"א הלוקח מקח מחברו והודיעו שהוא מוליכו למדינה פלונית למוכרו שם ואחר שהוליכו לשם נמצא בו מום אינו יכול לומר החזר לו מקחי לכאן אלא מחזיר לו הדמים והמוכר מטפל להביא ממכרו או למוכרו שם ואפילו אבד או נגנב אחרי שהודיעו הרי הוא ברשות מוכר ואם חיה המוכר יודע בממכרו שהיה בו מום חיוב בהוצאה שהוציא הלוקח להביא אותו למקום פלוני עד כאן:
כן בנדון דידן שאביה ידע במום בתו ושתק ולא הזכירו שבודאי שבא להנות המשודך ואין לו לתבוע ההוצאות של הדרך ואין לו עליו אפילו תרעומת' ואף על גב דאמרינן אין אדם רואה חובה לעצמו דוקא לעצמו ולענינים אחרים לא לעניין תנאים ומקח וממכר להוציא ממון שלא כדין שהוא בחזקת מרוה:
ואם נאמר עדיין יכולין אנו לומר ולטעון שכיון שנתקשר עמה בתנאי ההוצאות אמרינן מסתמא דרש וחקר אחרי' היטב על תוארה ושלמות גופה מהני דאזלי מהכא להתם וסבר וקבל ועתה לבש בו רוח אחרת ורוצה לחזור בו לזה צריך עדים וראיה ברורה מאביה שידע במום ונתפייס שאז יהי' חייב בכתובה אחר הקידושין ובהוצאות אחר השידוכין לא כשהוא חששא בעלמא ואין הוכחה ברורה לדבר להוציא הממון מחזקתו וספק ממונא לקולא:
וכיון שהשיב' נזרקה בי וחשכו הרואות בארובו' אמרתי אין כאן מקום להאריך והעלתי מכל הנו מילי דכתיבנא לפטור המשודך מההוצאות שתובע אבי המשודכת ואינו חויב לשלם כלום אם  לא על צד החסד והרחמים אם אין משגת בידו ויש יכולת ביד המשודך לעשותו בדרך צדקה וילך אביה עס בתת לביתו וחן השמים ירוחמו זה כתבתי להלכה ולא למעשה עד יסכים עמי רב כהנא היושב  על כסא ההוראה כי לו נאה ויאה ומהאל צור מחסה אוחילה יצילנו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאות אכי"ר:
נאם הצעיר יוסף פיזא יצ"ו
נשלם ונגמר ערב חג שבועות בשנת אני מלאה הלכתי וריקם השיבני ה' לפ"ק
בדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס