שאלה ראובן השכיר ביתו לשמעון לזמן מה כפי משפטי המדינה באופן שאין כל אחד מהם יכול לחזור בו והנה טרם בא שמעון לבית בזמן המוגבל חלתה אשתו חולי מה אשר שערוהו הרופאים דבריי בצד מה ובהגיע תר שמעון לבא אל ביתו רצה ראובן למנוע זה משמעון באומרו שאונס חולי זה אשר חלתה בו אשתו פוטרו מהתנאי שעשו ביניהם כי תבצר ממנו השכירה לאחרים אחר שיצא הוא מביתו כי יראים האנשים מאד מחולי אשר בנקל מתדבק ועוברת מגוף אל גוף ושמעון טוען שאין רשות ביד ראובן מכח התנאי שעשו ביניהם לחזור בו יורנו המורה הדין עם מי ומ"התמ"ש אכי"ר:
תשובה מאמרם במשנה בבא מציעה פרק השואל דף ק"א המשכיר בית לחבירו בימות הגשמים אינו יכול להוציא מן החג ועד הפסח בימות החמה שלשים יום ובכרכים אחד ימות החמה ואחד ימות הגשמים שנים עשר חדש ובחנויות אחד עיירות ו' כרכים שנים עשר חדש רשב"ג אומר חנות של נחתומים ושל צבעים שלש שנים ע"כ במשנה ובגמרא מ"ש ימות הגשמים דכי אגר איניש ביתא בימות הגשמים אגר לכלהו ימות הגשמים ימות החמה נמי דכי אגר איניש ביתא לכלהו ימות החמה אגר אלא בימות הגשמים היינו טעמא דלא שכיח ביתא למיגר אימא סיפא בכרכים אחד ימות החמה ואחד ימות הגשמים שנים עשר חדש ואלו מלו ליה יומי שכירות בימות הגשמים מפיק ליה ואמאי הא לא שכיח ביתא למיגר אמר רב יהודה להודיע קתני והכי קאמר המשכיר בית לחבירו סתם אין יכול להוציאו בימות הגשמים מחג ועד הפסח אלא א"כ הודיעו שלשים יום מעיקרא אנוח נמי הכי כשאמרו שלשים וכשאמרו י"ב חדש לא אמרו אלא להודיעו וכשם שמשכיר צריך להודיע כך שוכר צריך להודיע דאמר ליה אי אודעינן הוה אדחכא ומותיבנא ביה איניש מעליא אמר רב אסי משנכנס יום אחד בימות הגשמים אינו יכול להוציאו בין החג ועד הפסח והאי אנן שלשים יום קאמרינן הכי קאמר אם נכנס יום א' בימות הגשמים מהני שלשים יום אינו יכול להוציאו מן החג ועד הפסח אמר רב הונא ואם בא לרבות בדמים מרבה אמר ליה רב נחמן האי לינקטיה בכובסיה דלשבקיה לגלימא לא צריכא דאיקור בתי פשיטא נפל ליה ביתא א"ל לא עדפתא מינאי זבנה או אורתא או יהביה במתנה אמר ליה לא עדיפת מגברא דאתית מיניה כלליה לבריה חזינן אי הוה אפשר לאודיעיה איבעי ליה לאודיעיה ואי לא א"ל לא עדיפת מינאי ע"כ בגמרא לענינינו:
ופר"שי אינו יכול להוציאו בגמרא מפרש לה לכולהו: ובכרכים שהם מקום השוקים שהכל נמשכים שם לגור שם והבתים אין מצויים לשכור: ובחנויות שהחנוני מקיף הקפות למכירין ושוהין מלשלם לו ימים רבים וכשמביאין לו מעותיו באין על פתח החנות שהקיפו שם ואם הלך למקום אחר אין יודעין אנא ימצאוהו אין יכול להוציאו כל י"ב חדש: חנות של נחתומין מוכרי ככרות ושל צבעים ג' שנים ובגמרא מפרש מפני שהקיפן מרובה לזמן ארוך: גמ' מ"ש ימות הגשמים קס"ד האי בימות הגשמים לימי הגשמים קאמר שפירש לו השכיר לי ביתך לימות הגשמים: בימות החמה נמי לכולה ימות החמה אגר דהא לימות החמה קאמר ליה: אלא בימות הגשמים היינו טעמא משום דלא שכיח ביתא ובשוכר סתם קאמר ואשמיענן דהשוכר סתם שלא פירש זמן הוי שלשים יום הילכך בימות החמה דשכיח ביתא אם בא להוציאו לסוף שלשים מוציא ובימות הגשמים דלא שכיח ביתא אע"ג דלא אגרי אלא לי' יום אינו יכול להוציאו מן החג ועד הפסח וחייב ליתן לו בכל חדש בשכר חדש הראשון: אימא סיפא ובכרכים הוי סתם שכירות י"ב חדש ואי מלו ליה וכו' י"ב חדש בימות הגשמים: להודיע קתני הנך שלשים וי"ב חדש דקתני במתני' להודיע קאמר המשכיר בית לחבירו כלו ימי השכירות בימות הגשמים אינו יכול להוציאו משם דלא שכיחי בתי אלא אם כן הודיען בימות החמה שלשים יום שלא ירחיב לו הזמן משיכלה זמנו והיינו מט"ו באלול צריך להודיעו שלשים יום קודם החג וממילא שמעינן אם כלו לו ימי שכירותו בימו' החמה אינו יכול להוציאו עד שלשים יום משהודיעו וחם בא להוציאו בזמנו צריך להודיעו שלשים יום קודם הזמן ובכרכים צריך להודיעו י"ב חדש קודם יציאתו ואם לא הודיעו לא יצא אלא נותן לו כמשפט הראשון: אם בא בעל הבית להרבות לו בשכר מרבה בדמי משהגיע זמנו אפי' לא הודיעו: האי נקטיה בכובסיה דלישבקיה לגלימיה הוא הרי הוא כאוחז בבצים שלו עד שמניח לו טליתו כלומר כיון שמעלה על דמיו אין לך מוציא גדול מזה כובסין ע"ש שתלויין כדאמרינן כמאן תלינן דוכסא בדיקלא תלאי של תמרים: דאיקור בתי שהפסידו ניכר. נפל ליה ביתיה למשכיר: א"ל לשוכר. לא עדייפא מינאי הואיל והגיע זמנו מוציאו וא"ל הלא אינך בא עלי אלא מחמת שלא הודעתיך ואתה אינך מוציא בית לשכור אף אני לא היה לי להודיעך שלא ידעתי שיפול ביתי ואני איני מוציא בית לשכור ולא טוב שתדור אתה בפנים ואני בחץ: זבניה לאחר מאי משכיר או אורתא או יהביה במתנה: אמר ליה שוכר לזה שקנאה: לא עדיפות מגברא דאתית מיניה מי שמכרה לך כשם שהוא לא יכול היה להוציאני אף אתה אין כחך יותר ממנו: כלליה לבריה השיא את בנו וצריך לו לבית חתנות ע"כ והנה כל הפוסקים פסקו שמשנתנו ששכר סתם אבל אם שכר לזמן קצוב יכול להוציאו והרי לך דברי רבנו הגדול:
ירושלמי תני ללינה אין פחות מיום אחד לשביתא אין פחות משני ימים לנישואין אין פחות משלשים יום ואם השכירו לזמן ידוע והגיע זמנו אפילו בימות הגשמים מוציאו מיד מאי טעמא ידע דזמניה בטבת או בשבט הוא וכמו שהודיעו דמי וכן פסק הרמ"בם בפרק ו' מהלכות שכירות המשכיר בית או חצר או חנות או מרחץ או שאר מקומות עד זמן קצוב הרי זה כופהו לצאת בסוף זמנו ואינו ממתן לו אפי' שעה אחת שכר לו בית סתם ללינה אין פחות מיום אחד לשביתה אין פחות מ"ב ימים לנשואין אין פחות משלשים יום המשכיר בית לחבירו סתם אינו יכול להוציאו עד שיודיעו שלשים יום מקודם כדי לבקש מקום ולא יהיה מושלך בדרך ולבסוף שלשים יצא בד"א כימות החמה אבל בימות הגשמים אינו יכול להוציאו מן החג ועד הפסח קבע לו ל' לפני החג אם נשאר מן ה"ל אפי יום אחד לאחר החג אינו יכול להוציאו עד מוצאי הפסח והוא שיודיעו ל' יום מקודם בד"א בעיירות אבל בכרכים אחד ימות החמה ואחד ימות הגשמים צריך להודיעו י"ב חדש מקודם וכן בחנות בין בכרכים בין בעיירות צריך להודיעו שנים עשר חדש מקודם ע"כ:
והגם שרבנו הגדול הביא דברי הירושלמי חיפשתי בבא בתרא בבא מציעא ולא נודע לי מקום איו ואפשר לזה כיוון הרב מגיד משנה שכתב ירושלמי והובא בהלכות ר"ל שהרב הגדול הביאו בשם הירושלמי גם הרן הביאו בשם הירושלמי גם הרא"ש הביאו בשם הירושלמי וכדי הם עמודי העולם לסמוך עליהם ואפשר שחסר בתלמוד הירושלמי שבידנו או יהיה במקום אחר שלא נודע לנו והנה הרמ"בם ז"ל פסק בחנויות בין בכרכים בין בעיירות י"ב חדש צריך להודיענו מקודם ולא פסק ברשב"ג שכתב במשנה שקדם זכרה בחנות של נחתומים ושל צבעים ג' שנים ומכאן יש ראיה למי שאומרים שכל מקום ששנה רשב"ג במשנתנו הלכה כמותו שדבריהם דחויים שהרי הרמ"בם לא פסק כמותו גם בעל העיטור לא פסק כרש"בג וכן בעל הלכות גדולות כתב דליתא לרש"בג בחנות:
ואחר שביארנו דברי המשנה והגמרא לדעת הפוסקים נבוא למשפט שאלתנו למה שנסתפק החכם השואל שקודם בא שמעון לבית בזמן המוגבל חלתה אשתו חולי מה אשר שערוהו הרופאים דבריי ומפאת זה רצה ראובן למנוע ממנו הבית באומרו כי תבצר ממנו השכירה לאחרים כי יריאים האנשים מאד וכו' על זה אני אשיב שאין כח ביד ראובן לעכב עליו שלא יבוא אל ביתו אשר שכר לזמן קצוב ומה ביד שמעון לעשות אחר שנגזרה גזרה על אשתו מחולי מגפו ובפרט אם הוא מכת מדינה ומזלו של משכיר גרם הגע עצמך שאם המשכיר השכיר לו בית זה ונפל אחר שכשכירו אין המשכיר חייב לבנותו והוא מפורש בגמרא בפרק השואל ה"ד אי דאמר ליה בית זה ונפל אזל ליה ופר שי אזל ליה מזלו של שיכר גרם וכתב הרב המגיד ואינו דומה לחמור זה שאמרנו למעלה לדעת רבנו בששכרו לרכוב ולדעת יתר המפרשים אף בששכרו למשא שאם יש בדמיו לשכור ישכור משום דחמור כשמת לזבוני קאי וליקח אחר מה שאין כן בבית כשנפל שאין דרך למכרו וכן פסק הרמ"בם בפ"ה מהלכו' שכירות גם בנושא שאנחנו בו מזלו של משכיר גרם שחלתה אשת שמעון בחולי המתדבק ועובר מגוף אל גוף והגם שתבצר ממנו השכירות לאחרים אין כח בידו לסלקו מביתו אשר שכר קודם שחלתה אשתו ובאמת שתבצר משמעון שכירות בתים אחר שחלתה אשתו ואין ראוי שיהיה מושלך בדרך וזהו מדרך הגמרא והפוסקים ומוצאו מן הסברה וכל שכן מנהג המדינה שכל מי ששוכר בית מקודם אין בעל הבית יכול לסלקו אפי' יבוא לו מקרא מה בין חולי מפורסם או מגפיי וזה פשוט:
ועדיין חל עלינו לבאר מה שכתב החכם השואל אחר שיצא הוא מביתו שר"ל שאין בית לראובן והוי כמו שנפל בית המשכיר שהיה דר בו הרי זה יש לו להוציא השוכר מביתו ואומר לו אינו בדין שתהיה אתה יושב בביתי עד שתמצא מקום ואני מושלך בדרך שאין אתה בעל זכות בבית זה יותר ממני וכן פסק הרמ"בם בפרק ו' גם זה אינו מהסכמת כל הפוסקים שהרי הרמ"בם ז"ל כתב סתם נפל בית המשכיר שהיה דר בו הרי זה יש לו להוציא השוכר מביתו ואומר לו אינו בדין שתהיה אתה יושב בביתי עד שתמצא מקום ואני מושלך בדרך שאין אתה בעל זכות בבית זה יותר ממני ע"כ משמעות דברי הרב שכשנפל בית המשכיר יכול להוציא השוכר בין אם שכרו סתם בין אם שכרו לזמן ידוע ואין השוכר יכול לעכב אבל הרש"בא ז"ל כתב דוקא בשוכר סתם שכל שעה זמנו ואינו מחוסר אלא לזמן ההודעה אבל בשוכר לזמן ידוע אינו יכול להוציאו תוך זמנו וכן מוכח בירושלמי ודברי הרש"בא הביאם הרב המגיד ולא חלק עליהם ודברי אמת הם ואחר שהחכם השואל כתב בשאלתו שראובן השכיר ביתו לשמעון לזמן מה וכ' אם כן הוא לזמן ידוע ואפי יפול הבית של ראובן ואין לו מקום לדור בו אינו יכול להוציא שמעון משכירות ששכר ביתו אחר ששכרו לזמן קצוב ואפשר שאף הרמ"בם יודה בזה שהרי לא פירש דבריו ויכול להיות שהוא סובב על חלוקת המשכיר בית לחבירו סתם זאת ועוד אחרת שמשפט לשון השאלה שכתב ה"ה אחר שיצא הוא מביתו אינו מורה שאין לו בית לדור בו לפי שנפל ביתו אלא יכול להיות שיצא מביתו ועדיין יש לו בית אחרת קנויה לו או בשכירות וגדולה מזאת אני אומר שאם ראובן השכיר ביתו לשמעון עד זמן קצוב כנושא שאלתנו ושמעון לא נכנס לבית זה והשכירו לוי ובני ביתו של לוי כמנין בני ביתו של שמעון וחלתה אשתו של לוי חולי מגפיי אין ראובן יכול לעכב אחר ששמעון שכר בית זה ויש יכולת בידו להשכירו לאחרים כל זמנו ששכר מראובן וכן פסק הרמ"בם בפרק ה' מהלכות שכירות מכאן אני אומר שהמשכיר בית לחברו עד זמן קצוב ורבה השוכר להשכיר הבית לאחר עד סוף זמנו משכיר לאחרים אם יש בני בית כמנין בני ביתו אבל אם היו ד' לא ישכור לה' שלא אמרו חכמים שאין השוכר רשאי להשכיר אלא מטלטלין שהרי אומר לו אין רצוני שיהיה פיקדוני ביד אחר אבל כקרקע או בספינה שהרי בעלה עמה אין אומר כן וכן אכי אומר אם אומר לו בעל הבית לשוכר למה תטרח ותשכיר ביתי לאחרים אם לא תרצה לעמוד בו צא והניחו ואתה פטור משכירותו אינו יכול להשכירו לאחר שזה באל תמנע טוב מבעליו עד שאתה משכירו לאחר תניח לזה ביתו ויש מי שהורה שאינו יכול להשכירו לאחר כלל ויתן שכרו עד סוף זמנו ולא יראה לי שזה דין אמת וכתב הרב המגיד שדברי הרמ"בם עיקר וטענת מי שחולק חלושה מאד שהרי זה השוכר השני אם הזיק ישלם ואין מצוי הזיק בקרקע שיאמר בו אין רצוני שיהיה פיקדוני ביד אחר כל זה הורונו מן השמים והשם וכפר בעד עד שיבא בשערי מלך הרב הגדול ובעלי ההוראה במדרש עץ חיים ות"ת פה דברי המר והנמהר טרוד בטרדות הזמן בסדר חקת ובשנת:
אשרי לפ"ק
חייא הכהן די לאארה: