שאלה נב ביצה גמורה שנמצאת באווז דהיינו שהיה לו חלמון וחלבון אלא שהקליפה עדיין היתה רכה שלא היתה קשה כמו שנמכרת בשוק ונמלח אותה ביצה עם האווז ואחר שנמלח הסירו הקליפה מן הביצה והשליכו אותה ביצה במאכל חלב ולא היה ששים באותה מאכל כנגד הביצה מה הדין נותן אם יכולים לאכול אותו מאכל או לא יורנו המורה ומהתמ"ש:
תשובה פשוט הוא שיכולים לאכלו דליכא למיחש למידי לא משום בשר עוף בחלב ולא משום דם בחלב לא משום בשר עוף בחלב דתניא בפ"ק דביצה השוחט תרנגולת ומצא בה ביצים גמורות מותרות לאכלן בחלב רבי יעקב אומ' אם היו מעורו' בגידין אסורו' ופסק הרמב"ם בפ"ט מהמ"א כת"ק והא דכתב בפ"ג יראה לי שביצי עוף טמא התלויות באשכול שעדין לא פירשו ונגמרו האוכל אותן לוקה כאוכל בני מעים שלהם ע"כ דמשמע לכאורה מלשון זה שפסק כרבי יעקב ליתא שסמך אמ"ש בפ"ט דבגמר הביצה תלייא מילתא והכא ה"ק ביצי עוף התלויות באשכול שעדיין לא פירשו ועדיין לא נגמרו האוכל אותן לוקה הא אם נגמרו אף שעדיין לא פירשו אינו לוקה והיינו כת"ק:
וכן פסק הרי"ף בפרק כל הבשר כת"ק לפי שכתב שם סתם ואם מצא בה ביצים מעורות מותרות לאכלן בחלב ולא חילק בין מעורות שאינן מעורות אכן בפרק קמא דביצה הרי הרי"ף שבידנו איתיה דצריך שלא יהיו מעורות בגידין אבל מעורות בגידין אסור לאכלן ו והיינו כרבי יעקב שמחלק בין מעורות לשאינן מעורות. ויש לתמוה היאך פסק הכא הרי"ף כרבי יעקב דמחלק בכך ופליג עם ת"ק דהוה ליה רבי יעקב יחיד לגבי ת"ק ונמצא פוסק כיחיד לגבי רבים והרי התם גבי אפרוח שנולד בי"ט פסק כת"ק ולא רצה לפסוק כרבי אליעזר בן יעקב דפליג עליה אעפ"י דמשנת רבי אליעזר בין יעקב קב ונקי לא רצה לדחות דברי רבים מלפני דברי ראב"י שהוא יחיד והיאך הכא יפסוק כרבי יעקב שהוא יחידא לגבי ת"ק שהוא רבים:
וכמו כן דברי הר"ן תמוהים דבפ"ק דביצה כתב דביצים גמורות שיש להם חלבון וחלמון אעפ"י שעדיין מעורות בגידין מותרות לאכלן בחלב ובפרק כל הבשר כתב הר"ן דכשהן מעורות אסור על כן אני אומר כי זה שמצאנו בפ"ק דביצה בהרי"ף ובפרק כל הבשר בהר"ן דפסקו כרבי יעקב ודאי שלא יצאו מפיהם הדברים האלה אך נוספו מאיזה חכם אחרון שכתב בגליון האלפסי שלו את דבריו הנזכרים ובא רעהו בעל הדפוס והכניסן בעצם הספר לטוהר:
תדע כי ראיתי להרב עזריה מן האדומים בספרו מאור עינים בח"ג המתואר אמרי בינה בפרק י"ט אשר מדבר בו על ספר סדר עולם שנוספו בו דברים מאיזה אחרון ושכן ספרים זולתו חלו בהם ידים כתב שם וז"ל וכמו כן בספרי הדינים והפוסקים שלנו איננו רק טוב להיות נזהר בדבריהם והלכה זו ראיתי כיום למעשה כי במדרש הישיבה הנכבדת אשר הקימו עם ה' אלה הספרדים פה פיר"רה והנועדים שמה יקראו נשיא אחד ליום בחזרת חלילה הר"ר אבעליון איש מודינה אשר עלתה לו בגורל הלכת שלש על שלש הידועה פ"ב דשבת בכלל דבריו אשר בחכמה ובתבונה העמיק הרחיב בפרושה הראה בעדות נאמנה של אלפסים כתובים בעט סופר איך נוסח האלפסי בדפוס בהלכה ההיא נוספו בו דברים הרבה על מה שכתב בטל הספר עכ"ל ואין ספק אצלי כי זה עצמו קרה גם כאן באלו המקומות אשר הזכרתי לעיל שהרי בפ"ק דביצה פסקו הר"ן והרא"ש כת"ק ולא הזכירו דעת הרי"ף שפסק כר"י ובת"ה פסק הרשב"א כרבנן וכתב וכן פסקו כל הפוסקים והרי"ף לאו קטיל קני באגמא הוי דלא חש ליה ודבר ידוע הוא שהוא מגדולי הפוסקים וכולי יומי שמעתתייהו דהרי"ף בפומיה דהרשב"א: ובפרק ט' מהמ"א כתב גם הרב המגיד שהיא ברייתא שנזכרה בהלכות וק"ל כת"ק ולא כתב שההלכות פסקו כר"י ומכ"ש השתא דהרי"ף בפרק כל הבשר והר"ן בפ"ק דביצה שניהם כאחד פסקו כרבנן. כי ודאי דאף בשאר המקומות אשר הזכרתי פסקו כוותייהו:
וכאשר דין הוא לפסוק כת"ק חדא דיחיד ורבים הלכה כרבים ובפרט במידי דאיסוריה דרבנן דבשר עוף בחלב מדרבנן ועוד דבריש ביצה מייתינן ברייתא סתמית השוחט את התרנגולת ומצא בה ביצים גמורות מותרות לאכלן בי"ט אלמא לכל מילי בגמורות תלייא מילתא. ועוד דאהא דקאמר רב התם ביצה עם יציאתה נגמרת שאלינן מאי עם יציאתה נגמרת אילימא עם יציאתה נגמרת ומותרת לאכלה בחלב הא במעי אמה אסורה לאכלה בחלב והתניא השוחט את התרנגולת ומצא בה ביצי' גמורות מותרות לאכלם בחלב ואם איתא דהלכה כר"י הול"ל וע"כ לא קאסר ר"י אלא במעורות אבל בשאינם מעורות מותרות אף שהן במעי אמן דהכי אורחיה דש"ס וכדאיתא התם דף ד' ע"כ לא פליגי רבנן עליה דראב"י וכו' אלא ודאי כדאמרן:
רק כי אי אפשר לברר מדברי הרי"ף והרמב"ם ז"ל מאי ניהו גמורות ורש"י ז"ל פירש ביצים גמורות ואפילו בלא קליפה לבנה אלא שהחלמון לבדו גמור ואעפ"י שמעור' עדיין בגידין שריא מדפליג רבי יעקב ע"כ והרא"ש הביא לשון רש"י וסיים והיינו שלל של ביצים כשמחוברות באשכול ובלבד שנגמר החלמון אבל אותם שלא נגמר החלמון שלהם אסורים ע"כ:
ולפי זה אעפ"י שעודם מחוברים באשכול אם נראה בהם שנגמר החלמון לגמרי כלומר שגדל כבר כל מה שדרכו ליגדל מיקרו גמורות ומותר לאכלן בחלב ומה גם בנ"ד שנגמר אף החלבון:
איברא הוא שהמרדכי כתב בשם רשב"ם שביצים גמורות היינו שנגמר לגמרי עם קליפתו החיצונה אבל אם לא נתקשה הקליפה החיצונה כדרך הנמכרת בשוק דין בשר עליה לכל דבר ע"כ וכן פסק בספר התרומה וקצת מהאחרונים נמשכו אחריהם:
אמנם דבר זה אינו מחוור וכמו שכתב הרב בעל פרי חדש יען צ"ל לפי שיטה זו דהא דאמרינן בגמרא מאן תנא מן השלל של ביצים טהור דלא כרבי יעקב היינו לומר דכרבנן פשיטה דלא אתיא אלא אפילו כרבי יעקב לא אתיא ובלישנא בתרא דדחי אביי ממאי דאשכול מהנך דתליא באשכול דילמא אשכול גופיה וכו' צ"ל דדחי דלא אתיא לא כרבי יעקב ולא כרבנן וגם צריך לפרש לשיטה זו דרבי יעקב מיקל טפי דאלו רבנן בעו גמורות לגמרי ופליג רבי יעקב ואמר אם היו מעורות בגידין דוקא אסורות אבל אם אינן מעורות בגידין מותרות וכמה דוחקים יש לשיטה זו חדא דלישנא דרבי יעקב דקאמר אם היו מעורות כו' משמע דקאי לביצים דקמיירי ת"ק ואם ת"ק גמורות לגמרי קאמר אי אפשר דלהוו מעורות בגידין ועוד אי רבי יעקב אתא לאקולי הו"לל כל שאינן מעורות בגידין מותרות:
ועוד אין זה שיטת הש"ס לדחות דלא ליתי הברייתא כשום תנא לכן נראה שאין לנו לפרש בפירוש גמורות אלא או כרש"י והרא"ש דהיינו שנגמר החלמון כאשר כתבנו למעלה או כהרש"בא והר"ן שכתבו אי זו היא ביצה גמורה כל שיש לה חלבון וחלמון אע"פ שמעורות בגידין אין לה אלא חלמון עדיין היא בשר וכגוף העוף ואסור לאכלה בחלב:
ולכאורה יראא כפירוש רש"י דהא גמורות סתמא קתני משמע דכל שנגמר החלמון סגי להתיר ועוד דאי איתא דגמורות בחלבון וחלמון קאמר כיצד הן מעורות. דמעורות משמע דלגמרי הן מעורות כמו כל שאר השלל של ביצים המחובר באשכול וזהו שהאריך הרא"ש בבאורו לפרש"י שכתב והיינו שלל של ביצים וכו' לומר שהוא מחובר יפה באשכול כמו כל שאר השלל שמחובר יפה באשכול שהוא בשר השדרה שהביצים אדוקים שם לאפוקי מעורה מעט כמו שצריך לפרש לדעת הרשב"א:
ברם כד דייקינן שפיר דעת הרשב"א עיקר חדא דהא גמורות קתרי ואם אין לה אלא חלמון איננה נקראת בשם גמורה ועוד דסתם חלמון מעורה בגידין ואם איתא דגמורות דקאמר ת"ק היינו בחלמון לא הו"לל רבי יעקב אם היו מעורות בגידין דהא סתמייהו הכי הוו והו"לל כיון שמעורות בגידין אסורות אלא משמע דגמורות דקאמר ת"ק היינו חלמון וחלבון וסתמייהו אינם מעורות בגידין ולהכי קאמר רבי יעקב אם היו מעורות בגידין אסורות הילכך כדעת הרשב"א והר"ן ז"ל עיקר שאם נגמרה הביצה דהיינו שיש לה חלמון וחלבון הרי היא כמובדלת לעצמה ותו לא הוי ירך האם אף שהיא מעורה עדיין בגידין ואם אין לה אלא חלמון אף שאינו מעורה בגידין ירך האם הויא ואסור לאכלה בחלב וכן פסק מר"ן בש"ע סי' פ"ז סעיף ה' וכיון שבנ"ד היה לה חלמון וחלבון שנקראת גמורה ומותר לאכלה בחלב פשיטה שמפאת זה יכולים לאכול אותו מאכל:
וגם ליכא למיחש משום דם בחלב דאף על גב שנמלח אותה ביצה עם האווז ונאסרה מפני שעל ידי המליחה בלעה מדמו כיון שהסירו הקליפה מן הביצה קודם שהשליכו אותה ביצה במאכל החלב הותרה בכך דהא בשר שחוטה שמלחו עם בשר טרפה אף על גב דאסור מן התורה סגי ליה בקליפה וכן בשר עופות שמלחן עם דגים יחד סגי לדגים בקליפה ואף על גב דיש אוסרים כל הדגים אם אינן ס' נגד העופות כבר כתב הרב בעל ההג"ה דהיינו לדידהו דמשערין במליחה בס' אבל לדידן דלא משערינן במליחה בס' אסורים כדי קליפה וגבי דג טמא שמלחו עם דג טהור כתב הר"ן משמע דבקליפה סגי דבכל איסור שעל ידי מליחה סגי ליה בקליפה וכן דעת הרא"ה ע"כ:
ואף על גב דהרמב"ם כתב בפ' ע"ו מהמ"א בשר נבלה מליח שנבלל עמו בשר שחוטה הרי זה נאסר מפני שתמצית הנבלה נבלעות בגוף בשר השחוטה ואי אפשר לעמוד כאן לא על הטעם ולא על השיעור וכן בשר דג טמא מליח שנבלל עמו דג תפל טהור נאסר מפני צירו אבל אם היה המליח טהור והתפל דג טמא לא נאסר המליח שהתפל בולע מן המליח עכ"ל ונראה מדין זה שהוא סובר שדבר הנאסר על ידי מליחה נבלע האיסור בכל גופו ואינו ניתר בקליפה יש לדחות שלא אמר כן הרמב"ם אלא בנבלה ודג טמא ודכוותייהו אבל בדם לא משום דדם מישרג שריג ואינו מפעפע ולפיכך אינו אוסר אלא כדי קליפה:
ובבית יוסף בסוף סי' ק"ה כתוב בשם התוספות והרא"ש דבר זה לשונו ותדע דבכל מקום שאנו אוסרים כדי קליפה אמאי אותה קליפה אינה חוזרת ואוסרת ובענין זה יאסר הכל אלא היינו טעמא לפי שאין טעם האיסור עובר כלל יותר מכדי קליפה הילכך גם הנאסר אינו אוסר וכו' זיל קרי שם ואם כן כיון דבנ"ד אחר שנמלח אותה ביצה עם האווז הסירו הקליפה מן הביצה שהיא השיעור שנאסרה כאשר אמרנו ואח"כ השליכו אותה ביצה במאכל החלב. נמצא שביצה מותרת השליכו במאכל ומה בכך שלא היה ששים באותו מאכל כנגד הביצה:
וכן דעת הרב בעל פרי חדש להדיא שאינה נאסרת אלא כדי קליפה שהרי על מה שכתב הרב בעל ההג"ה בש"ע י"ד סי' ע"ה וז"ל בצים הנמצאים בעופות לאחר שחיטה אם לא נגמר החלבון אלא החלמון בלבד צריך מליחה כשאר בשר ומותר למלחן עם בשר ואם נגמר אף החלבון אפי' הקליפה קשה לגמרי שכמוה נמכרת בשוק נוהגין למלחן אלא שאין למלחן עם שאר בשר מיהו בדיעבד אין לחוש עכ"ל כתב הרב בעל פרי חדש וז"ל אם לא נגמר החלבון וכו' ומותר למלחן עם בשר בזה יפה כיון שהרי הר"ן ורבינו ירוחם והרשב"א בת"ה והעיד שם במשמרת הבית שכן הסכימו רבותינו הצרפתים דכל שהן חשובין כבשר לענין בשר בחלב ה"ה לענין דם שצריכין מליחה וכו' והכי ק"ל לענין בשר בחלב שאם אין להם אלא חלמון אסור לבשלם בחלב ומינה לענין מליחה שמותר למולחן עם בשר אבל מ"ש שאם נגמר אף החלבון שבדיעבד אין לחוש בזה לא כיון יפה דהא ק"ל שאם יש להם חלבון וחלמון אע"פ שמעורין בגידין מותרים לאכלם בחלב ומינה שאינן בשר לענין מליחה וכו' וכיון דכן פשיטה שבולעין דם ונאסרים וכו' ואף שיש להם קליפה קשה אין טעם להתירן לדידהו דמשערין במליחה בס' שאף ע"י הקליפה איכא פליטה ובליעה וכו' ומיהו לדידן דלא משערינן במליחה בס' אם יש להם חלבון צריך להזהיר לבני הבית שלא ימלחום עם בשר ובדיעבד נאסרים הביצים כדי קליפה ולפיכך אם יש להם קליפה רכה או קשה יסיר הקליפה והשאר מותר עכ"ל:
הרי לן ברור דכיון שהסירו אותה קליפה רכה מן הביצה קודם שהשליכו הביצה במאכל החלב המאכל מותר כדכתיבנא זהו מה שנראה לעניות דעתי ואמר לי לבי להלכה ולא למעשה עד שיסכים עמדי מעלת מורנו ורבינו שלם ה' יאריך ימיו ושנותיו אמן:
משה בן לא"א דוד רודרגש לופס נ"ע
נשלם ונגמר ביום ג' טבת שנת תקל"ט לפ"ק
בבית ובדפוס כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל