שאלה כב יהודה תושב עיר לונדריש. צוה לראובן תושב עיר אמשטרדם. דרך קומיס"יון לקנות לו לשמו. איזה סך של אבנים טובות ומרגליות לערך עשרים אלף פלוריניש וראובן כדי שלא ליכנס בספק אם יישרו בעיני יהודה או לאו. ושלא יהיה לו שום תרעומת. מה עשה. הלך אצל שמעון הסוחר המפורסם של כל מיני מרגליות ואבנים טובות. וכך אמר לו תדע שיש לי קומיס"יון מיהודה תושב עיר לונדר"יש לקנות לו לשמו. סך גדול של אבנים טובות ומרגליות לערך עשרים אלף פלוריני' אבל אין אני רוצה ליכנס בספק. אם אחר מקחי אותם יישרו בעיני יהודה הנ"ל או לאו. כי אין רצוני שיהיה לו שום תרעומת עמדי לכן אם רצונך למכור אותם לי. בתנאי שאם תוך ג' חדשים אני מחזירם לך. שיהיה אז המקח בטל ואתה מוכרח לחזור וללקחם. ואם יעבור אפילו יום אחד לאחר הג' חדשים הנ"ל. כי אניני מחזירם לך אז יהיה המקח קיים. ואהיה אני מוכרח לשלם לך בעדם הסך של עשרים אלף פלוריניש. ושמעון נתרצה בתנאי הנ"ל. ומסר בידו המרגליות וכו' ועשו שטר ביניהם על הדבר הנ"ל. והעמיד לו ראובן לשמעון ערב בעד הדמים ללוי קרובו. אלא שלא קנו מידו. וראובן שלחם ליאודה. וכתב לו תדע שקניתי המרגליות כפי רצונך. אבל כדי שלא יהיה לך שום תרעומת עלי. אם אולי לא יישרו בעיניך לקחתי אותם בתנאי הנ"ל כנז"ל וכו'. ולכן עליך הדבר לגמור או לשלוח לי המעות כדי לשלם לשמעון. או להחזירם לי בזמן קודם כלות הג' חדשים הקצובים. ויהודה תכף שקיבלם בראותו שלא או שוים אפילו ט"ו אלף פלוריניש. ושהיה מוכרח לשלם בעדם ך' אלף פלוריניש. כאשר כתב לו ראובן. החזירם לו ע"י הרץ באופן שהיו יכולים הגיע לעיר אמשטרדם. ט"ו ימים קודם כלות זמן הקבוע הנ"ל אבל אירע שע"י הקרח הנורא שעשה בזמן הנ"ל. שנקרחו כל המימות. נתעכב הרץ ולא הגיע לעיר אמשטרדם. כי אם ח' ימים אחר כלות הג' חדשים הנ"ל. ושמעון אינו רוצה לקבלם. באמרו שכבר עבר זמנו. ותובע הכ' אלף פלוריניש מראובן. וראובן טוען שכיון שיהודה שלחם ע"י הרץ באופן שהיה יכול להגיע ט"ו ימים קודם כלות הזמן הקצוב שמוכרח שמעון ליקח אותם. ושהעיכוב הנ"ל נקרא אונס גמור. ושהרי הוא כמו שהחזירם לו בזמנו ג"כ לוי הערב טוען שאפילו לא יהיה העיכוב הנ"ל נחשב לאונס שאע"פי כן לא יכול לתבוע מראובן כלום. בהיות שהמקח הנ"ל בטלה מעיקרא. בהיותה אסמכתא דלא קניא. והיכא דלא מצי לתבוע מהלוקח. ג"כ מהערב לא יכול לתבוע. ומכ"ש שלא קנו מידו ושמעון טוען שהוא לא ידע בכל אלה. כי אם מה שכתוב בשטרו. שאם יעבור אפילו יום אחד. אחר כלות הג' חדשים. שנתחייבו לשלם לו הכ' אלף פלוריניש וכו'. וכדי שלא להרבות בקטטות באו כולם לבית מדרשו של שם. לשאול מה הדין נותן בנדון כזה כדי שלא לסור ימין ושמאל מכל מה שיגזור דין תורתינו הקדושה. ומאת ה' תהיה משכורתו שלמה נס"ו:
תשובה לכאורה היה נראה שהדין עם שמעון והמקח קיים שהרי על מה דאיתא בריש כתובות אמר רבא ולענין גטין אינו כן אלמא קסבר רבא אין אונס בגטין ואיכא דאמרי אמר רבא וכן לענין גטין אלמא קסבר רבא יש אונס בגטין כתבו התוס' וא' ר"י דשלשה ענייני אונס הם דאונס דלא שכיח כלל כגון דנפל עליו הבית או שהכישו נחש אפי' ללישנא קמא דרבא יש אונס ואונס דשכיח כגון ההוא דפסקיה מברא אפי' לא"ד אינו אונס דאיבעי ליה לאתנויי. אבל אונס דשכיח ולא שכיח בהא פליגי תרי לישני דרבא והלכתא כלישנא קמא דרבא. ומצינו להרמ"בם ז"ל בפ"ט מה' גרושין שגם הוא פסק כן וז"ל התנה עליה שיהיה גט אם לא בא עד שלשים יום למדינה זו והיה בא בדרך בתוך שלשים יום וחלה או עכבו נהר ולא בא עד אחר שלשים יום הרי זה גט אפי' עומד וצווח הרי אני אנוס. שאין אונס בגטין הנה דאפילו באונס דשכיח ולא שכיח כגון חולי לא מהני וזה כלישנא קמא דרבא אלא שלא נתבאר בדבריו אונס דלא שכיח כלל ואמנם הה"מ כתבו וז"ל וכתבו מקצת המפרשים ז"ל שאע"פי שאין טענת אונס בגטין הני מילי באונס דשכיח כגון עכבו נהר אי נמי כגון שכיח ולא שכיח כגון חולי או מיתה כדרך הארץ אבל אונסא דלא שכיח כלל כגון נפל עליו הבית או אכלו ארי אפי' בגטין הוי טענת אונס דלא עדיפא גטין מהמתנה בפירוש בדיני ממונות כל אונס שיולד שהאונס שאינו מצוי אינו בכלל ולזה הסכימו הרמ"בן והרש"בא ז"ל. וגם הר"ן ז"ל עמ"ש הרי"ף ז"ל ושמעינן חינה דהלכתא אין אונס בגטין כתב ושלשה מיני אונס הם אונסא דשכיח טובא ושכיח ולא שכיח ולא שכיח כלל אונסא דשכיח אפי' בממון לא הוי אונס מדהוה ליה לאתנויי ולא אתני ואונס דלא שכיח כלל אפי' בגטין טוענין ביה טענת אונס כדאמרי' בפ' מי שאחזו אכלו חרי אין לנו וכו'. אבל באונס דשכיח ולא שכיח הוא דאיכא פלוגתא בין ממון לגטין דבממון טוענין ביה טענת אונס אבל בגטין לא עכ"ל. ומאחר שלמדנו מן האמור דיש ג' מיני אונסין השתא נחזי אנן אונס של קרישת המים דנדון דידן באיזה מין מאלו נכלל. מלתא דפשיטא היא שאינו בכלל אונס דאינו שכיח כלל ואף לא בכלל דשכיח ולא שכיח אלא הוי בכלל אונס דשכיח וכיון דבאונס דשכיח אין טענת אונס אפילו לענין ממון אין טענתו של ראובן טענה:
אלא שבהגהות מימוניות כתב שבספר המקצועות פסק דאונס בידי אדם לא הוי אונס בידי שמים הוי אונס וכן פסקו בשתי ישיבות ע"כ וכן כתב המרדכי בפ' כל הגט וז"ל (ריב"ם פסק דאפילו בידי שמים אין אונס בגטין) ובס' המקצועות פסק דאונס בידי אדם לא הוי אונס בידי שמים הוי אונס ויש מביאין ראיה דיש אונס. בגטין בידי שמים מדאמרינן בפ' מי שאחזו שלחו מתם אכלו ארי אנו אין לנו ופירש רבינו חננאל דתירוצא הוא דנשכו נחש דבריתא הוי כמו אכלו ארי שהוא בידי שמים ולא קשה רישא לסיפא דרבא אית ליה התם בכתובות כלישנא בתרא טענת דאונס בגיטין והך דהכא ולישנא קמא דרבא מיירי בידי אדם ותרתי לישנא לא קשיא אבל ר"שי פירש אכלו ארי אין לנו וסיפא דמשבשתא היא וכן פסק האלפס ור"ח אבל בתשובת הגאון ראיתי לחומרא דיש אונס כלישנא בתרא עכ"ל וכתב מהרי"ק ז"ל בבית יוסף פי' קמ"ד על דברי המרדכי וז"ל ולפי זה דפסקיה מברא הוי אונס דבידי אדם שלא נזדמן לו ספינה לעבור כחו שהיו נוהגין ומש"ה אמרינן בסוף פ' כל הגט דאינו אונס אבל אם לא היו רגילין לעבו' בספינה אלא בנהר יעברו ברגל ועכשיו גדל הנהר דאינו יכול לעבור נראה דמקרי עכבה בידי שמים וכתוב עוד במרדכי אבל בתשובת הגאון וכו' ודבריו צריכין עיון דהא משמע מדבריו דלבעל המקצועות הלכה כלישנא קמא וקשיא לי דהא כי אמר רבא כלישנא קמא דאין אנס אחלה אמרה וחלה הינו אונס דבידי שמים ובעל המקצועות כתב דבידי שמים יש אונס וא"כ ע"כ סבירא ליה דהלכה כלישנא בתרא עכ"ל ובודאי כי ע"פ הדברים האלה שכתבתי משמע שבנדון דידן שהעיכוב היה מחמת קרישת המים דהוי אונס בידי שמים שהדין עם ראובן שאינו רוצה לישאר עם המרגליות באמרו דאונס גמור היה מה שהגיעו ליד שמעון אחר זמן הקבוע. אלא דיש לדחות דע"כ לא אמרי הני רבוואתא דאונס דבידי שמים הוי אונס אלא באונס דלא שכיח כלל כגון אכלו ארי או נשכו נחש אבל באונס דשכיח עם היות שאינו שכיח הרבה כגון חולי וכיוצא אפי' בידי שמים לא הוי אונס וכמו שנראה מדברי המרדכי וא"כ אחרי המחילה הראויה נוראות נפלאתי מעוצם חכמתו של מהרי"ק ז"ל שכתב שדברי המרדכי צריכין לו עיון ומכח קושיתו הכריח דס"ל לבעל המקצועות דהלכה כלישנא בתרא דלעולם ס"ל דהלכה כלישנא קמא וכדמשמע מדברי המרדכי והא דכתב דבידי שמים יש אונס הינו אונס דלא שכיח כלל וכי אמר רבא בלישנ' קמא דאין אונס היינו אונס אונס דשכיח ולא שכיח ואפי' הוא בידי שמים וכיון דכן בנ"ד שהוא אונס דשכיח אע"פי שהוא בידי שמים אין כאן טענת אונס מדלא התנה:
אבל כד מעייננן עוד בזכו' ראובן היה נראה דאפי' אונס דשכיח טובא סגי בעלמא ולא דמי להא דעכבו נהר דהוי גט משום דההיא לא הוי מטעמא דשכיח טובא ואיבעי ליה לאתנויי אלא משים דאין אונס בגיטין והעד הנאמן ע"ז מה דאיתא בפ' כל גט ההוא דאמר אי לא אתינא עד תלתין יומין ליהוי גיטא אתא ופסקיה חברא אחר להו חזו דאתאי חזו דאתאי אמר שמואל לא שמיה מתייא. ההוא דאמר להו אי לא פייסנא לה עד תלתין יומין ליהוי גיטא אזל פייסה ולא איפייסא אמר רב יוסף חי יהיב לה תרקבא דדינרי ולא איפייסא אלמא אין אונס בגטין. ובפ' השולח נמי ההוא דאמר להו אי לא נסיבנא לריש ירחא דאדר ליהוי גיטא כי מטא ריש ירחא דאדר אמר להו אנא לריש ירחא דניסן אמרי. למאי ניחוש לה אי משום אונס אין אונס בגטין אי משום גלויי דעתא פלוגתא דאביי ורבא והטעם הוא כדמסיק בריש כתובות ללישנא קמא אלא רבא סברא דנפשיה קאמר משום צנועות ומשום פרוצות. משום צנועות דאי אמרת לא ליהוי גט זימנין דלא אניס ושברה דאניס ומתעגנא ויתבה. ומשום פרוצות דא אמרת לא ליהוי גיטא זימנין דאניס ואמרה לא אניס ואזלא ומינסבא ונמצא גט בטל. וזה יראה דעת הרי"ף וגם דעת הרמ"בם שהעתקתי לשונו לעיל דלאו מטעמא דשכיח או אינו שכיח הוא דהוי גט אלא מהאי טעמא דאין אונס בגטין. איברא הוא דמפשטא דשמעתא דמייתי הש"ס פד דנדרים יראה דמשום אונס דשכיח לא חשיב אונס דאיתא התם עלה דההיא עובדא דההוא גברא דאתפיס זכוותא בבי דינא ואמר אי לא אתינא עד תלתין יומין ליבטלון הני זכוותא אתניס ולא אתא אמר רב הונא בטלי זכוותיה א"ל רבא אנוס הוא ואנוס רחמנ' פטריה דכתיב ולנערה לא תעשה דבר וכי תימא קטלא שאני והתנן נדרי אונסין הדירו חבירו שיאכל אצלו וחלה וכו' ומקשה בש"ס עליה דרבא מ"ש מההו' דאמר להו אי לא אתינא מכאן עד תלתין יומין ליהוי גיטא אתא ופסקיה חברא א"ל חזו דאתאי חזו דאתאי ואמ' שמואל לא שמיה מתייא ואמאי והא מינס אניסי ומשני דילמ' אינסא דמגילייא שאני ומברא מבלי אונסיה וא"כ להך שינוייא ע"כ צריכנן למימר דמשום דשכיח לא הוי אונס לאו מלתא היא דהא כתב מהר"שך ז"ל דאיכא לדחויי ולומר דלקושטא דמלתא ומסקנת הש"ס אפי' אונסא דשכיח סגי לפטור בנדרי אונסין ואע"ג דלא אתני וכן בעלמא כי ההוא גוונא דההוא גברא דאתפיס וכוותיה ומאי דמשני הש"ס עלה דההיא קושייא דמקשי לרבא מההוא דאמר להו אי לא אתינא מכאן ועד תלתין יומין ליהוי גיטא וכו' נראה דהמתרץ תירץ לפי סברת המקשה ולדבריו קאמר דקושטא דמילתא טעמא דההיא דגטין דקאמר דאע"ג דפסקיה מברא דהוי גט ולא שמא מתייא היינו משום דאין אונס בגטין כדמסיק הש"ס בפ"ק דכתובות דרבא סברא דנפשיה קאמר דאין אונס בגיטין משום צנועות ומשום פרוצות והלכתא כוותיה דרבא וא"כ לפי מסקנת רבא טעמא דההיא דפסקיה מברא הוי משום דאין אונס בגטין ולא מטעמא דהוי אונסא דשכיח ואיבעי ליה לאתנויי. והוא מהרש"ך הביא ראייה על זה מדברי הר"ן דגבי מאי דמשני בגמרא ודילמא אונסא דמגלייא שאני כתב וזה לשונו והוא הדין דהוה מצי לשנויי דהכא היינו טעמא משום דאין אונס בגיטין משום צנועות ומשום פרוצות כדאיתא בפרק קמא דכתובות אלא דלפום טעמא דמקשי דסבירא ליה דיש טענת אונס בגיטין משני לה וגם מתשובת הרא"ש כלל ח' על ראובן ששידך בתו לשמעון ונשבע לו שיתן לו עמה חמשת אלפים זהובים לסוף ששה חדשים והיה לו לראובן ממון רב בחובות וטל סמך שיגבה מחובותיו נדר ועתה נתקלקלו החובות ושאלו אם נקרא עובר על שבועתו וחייב מלקות או אם הוא אנוס האדם בשבועה פרט לאנוס. והשיב אם אין לראובן ממה לפרוע לא מחובותיו ולא מקרקעות וחפצים חוץ מבית דירתו וכלי תשמישו אז הוא פטור משבועתו ואין עובר עליה כל זמן שאין לו חמה לפרוע דאין לך אונס גדול מזה כי היה לו ממון רב בשעה שנשבע ועתה הפסידו ואנוס גמור הוא ואינו חייב למכור דירתו וכלי תשמישו וכו' וכתב מהר"שך על זה ובודאי עניות הוי מילתא דשכיחא טפי מעשירות וכדאמרינן בפרק כל הגט וכו' ואם איתא דסבירא ליה להרא"ש ז"ל דבאונסא דשכיח אמרינן הוה ליה לאתנויי ואי לא אתני איהו דאפסיד אנפשיה אם כן אמאי כתב דראובן ששידך בתו ונדר לתת אותו סך שנדר שאין מחייבין אותו למכור ביתו וכלי תשמישו כיון דאנוס הוא דאדעתא דהכי לא נשבע דנהי דאין מחייבי אותו לגנוב ולגזול לקיים שבועתו מכל מקום למה לא יתחייב למכור את ביתו וכלי תשמישו כיון דלא אתני מעיקרא אם כן נראה דיש להוכיח בלי ספק מזאת התשובה דסבירא ליה להר"אש דאונסא דשכיח סגי ולא אמרינן הוה ליה לאתנויי: וגם הביא ראייה מדברי רש"י שהרי בשלהי ההיא שמעתא דההוא גברא דאתפיס זכוותא וכו' דמסיק גמרא שם והלכתא אסמכתא קנייא והוא דלא אניס פירש רש"י באונסא דמוכחא לאינשי כההי' דלעיל דפסקיה מברא וכתב מהרש"ך בלי ספק מדבריו אלו יש להוכיח דסבירא ליה דקושטא דמילתא למסקנא דגמרא הוא דאונסא דשכיח סגי ואע"ג דלא אתני דאי לא תימ' הכי היכי קאמר דמאי דקאמר גמרא הוא דלא אניס דהיינו כי אך אונסא דפסקיה מברא וכו' באופן דיראה לומר וללמד מה שכתבתי דלפי מסקנא דגמרא דקיימא לן דאין אונס בגיטין לא צריכנן למימר דבאונסא דמתניתין דנדרי או באונסין דעלמא בעינן אונס דלא שכיח אלא אונסא דשכיח סגי וכל הנהו תירוצי דתריצו בגמרא בנדרים ובכתובות דמשמע מנייהו דאונס דשכיח אבעי ליה לאתנויי הוו דיחוייא בעלמא ולמסקנא דמלתא לא קיימי עכ"ל ואם כן הכא בנ"ד אפילו אם היה אונס דשכיח איכא טענת אונס לפי דבריו. אלא שאין דברי מהרש"ך עומדין בפני כל הפוסקים שכולם פה אחד אמרו דבאונס דשכיח ליכא טענת אונס אפילו בעלמא וראייותיו אינם ראייות באמת וכבר הקשה עליהן בטוב טעם ודעת מה"רא ששון בספרו תורת אמת בסימן ס"א זיל קרי אבל מכל מקום נראה דכיון שאירע אונס. המקח בטל יפן השכל הישר גוזר שלא היה בדעת ראובן אלא על תנאי שיעבור הזמן הקבוע בלי שום אונס וכההיא עובדא דאיתא בפרק ב' דקדושין ההוא גברא דזבנינהו לנכסיה אדעתא למיסק לארץ ישראל לסוף לא סליק אמר רב אשי אי בעי סליק איכא דאמרי אי בעי לא סליק מאי בנייהו איכא בנייהו דאתיליד אונסא באורחא ופירש רש"י אי בעי סליק ובדידיה קיימא מילתא ולא בטלה זביניה אי בעי לא סליק בתמיה מי אנסו. דאתיליד ליה אונסא באורחא שמע שהיו ליסטים בדרך ללישנא קמא לא הדרינן זביניה דהכי קאמר דאי בעי למטרח ולההדורי בתר שיירתא הוה סליק וללישנא בתרא דקא מתמה אתמוהי משמע שלא היה לו שום עיכוב אבל אם היה לו צד עיכוב הדרי זביניה עכ"ל. ופסק ריב"ה בחושן משפט ס' ר"ז כלישנא בתרא וזה לשונו ואם יארע לו סכנה בדרך שאני רשאי לילך שם אלא בחבורה. המכר בטל שלא היה בדעתו אלא על תנאי שיוכל לילך שם בלא שום אונס וכיון שאינו יכול לילך בלי חבורה הוי אונס ע"כ והכא נמי כיון שאינו יכיל לילך מחמת הקרח אלא צריך שיתעכב הוי אונס. ואפילו נאמר דאיכא לספוקי בדעת המתנה יש ללמוד זכות עליו מטעם אוקי ממונא בחזקת מריה ולא נוציא הדמים מראובן שהוא מוחזק בהן כי עדיין לא פרע דמי המרגליות ואמנם אין אנו צריכין טעם זה דהכא המקח בטל מכמה טעמים אחרים אם מפני שהיה לו לומר יהיו שלי מעכשיו ובקנין שיקנו מידו ואם מפני שקנה מה שלא היה שוה אפילו ט"ו אלף בכ' אלף ונתאנה אפי' ביותר מרביעית ואם מפני שאין הרץ מתעכב כי אם מחמת רוח נגדיי ועיכוב זה אינו אלא לזמן קצר ואף אם לאחר שהפליג הרץ מן הים הרוח משתנה אינו יכול להניח מליגע כפי מה שהורה הנסיון בזמן של חמישים וששה שעות חוץ כשעושה איד ענני' ניבלינה בלעז אבל כבר יקרה שראשי הפאקיטיש והיו מתעכבים לתועלת עצמן או בצווי המלכות איזה זמן ומפני כך יכולים לאבד הרוח רצוניי ואז הם מוכרחים להמתין בשבילו וכמו ג"כ בחורף כשיודעים שהנחלים ריביראש בלעז נקרשו מצד אחד ומצד האחר לוקחי' תואנה להתעכב אבל כל זה אינו שכיח וכיון דכן הוא צדקו דברי ראובן שטוען דעיכוב זה אונס גמור הוא וכבר כתבנו דבאונס שאינו שכיח כולי עלמא מודו דאיכא טענת אונס ופשיטא דשמעון חייב לחזור ולקבל מרגליותיו זה הוא מה שיראה לע"ד אם יראה בעיני מעלת מורינו ורבנו שלם ה' יאריך ימיו על ממלכתו אמן באמשטרדם כ"ג אדר משנת התקל:
משה בן לאדוני אבי דוד רודריגש לופיש נ"ע: