שאלה אשה דוה פסקה דמה ולבשה בגדי טהרה וספרה לה ז' נקיים ובדק' עצמה בכל יום שחרית וסמוך לבין השמשות כדין וכהלכה ומצאה עצמה טהורה וביום השביעי בעת לכתה לטבול פתע פתאום קפץ עליה חולי וצוו לה הרופאים שלא תטבול מפני שהמים קשים לה ולא טבלה והתמיד עליה אותו חולי חדש ימים ובמשך אותו זמן לא השגיחה עוד על בדיקתה והיתה לובשת בכל שבוע חלוק לבן ומכובס משום כבוד שבת ואחר שנתרפאת בדקה החלוק שעליה ומצאתו נקי מדם והשתא מבעיא לן אם תוכל לטבול על סמך ספירתה ראשונה כיון שלא ראתה דם ולא כתם בנתיים: או דילמא כיון שהחליפה החלוק ואורח בזמנו הוא בא טמאה היא דשמא שפעה דם ולאו אדעתה ונבלע בבגדים שהחליפ': ואת"ל טמאה היא עדיין תבעי לך אם חלוקה הראשון נשאר עדיין עליה דאם איתא שראתה דם היה נמצא בו: וא"ת שיש לפקפק כיון שעברו עליה כ"כ ימים עדיין צריכן אנו למודעי אם החלוק הראשון נשאר עדיין עליה ולא עברו יותר משבועיים דאיכא למימר לא הגיע זמן וסתה עדיין וטהורה היא ותטבול מיד על הכל תבא דעתו הרחבה ושכמה:
תשובה כדי להגיע אל המכוון שהוא לעמוד על הני ג' ספיק' דאיתילדו חד מגו חד דבדיק לן בהו רב לבא עד תכונתם צריכין אנו למודעי אי בעינן הטביל' שתהיה סמוך לו' נקיים בדוקא או לא שנא שכיוצא בזה תהיה לנו ג"כ מימרת רבי זירא שבנות ישראל החמירו על עצמן שאפילו רואות טיפת דם כחרדל יושבות עליו ז' נקיים שנתפשט' הלכ' זו בינינו אף על הכתם שאין לה במה לתלותו וכו' ונתחיל תחילה במאי דסליק דהיינו הספק האחרון שהחלוק הראשון נשאר עדיין עליה ולא עברו יותר משבועים דאיכא למימ' לא הגיע זמן וסתה עדיין וטהורה היא ותטבול מיד וכו' דליכא הכא אלא שהנקיים רחוקים מן הטבילה ואינם סמוכים לה שהרי עתה היא בטהרתה שבדקה עצמה ומנא טהורה וגם החלוק שעליה נקי בלא כתם: ובתר הכי בספק הב' נכנס וכו' במחלוקת הראשונים דהיינו תנאים ואמוראים אי וסתות הוו דאורייתא או דרבנן מינה נבא לנ"ד דהוו ספיקא וכו' דאי דאורייתא נינהו הא קי"ל ספיקא באורייתא לחומרא ואי דרבנן נינהו הוה ליה ספיקא בדרבנן ולקולא ועל ראשון ראשון אשיב תניא בפרק בנות כותיים ד' לז' רבי מרינוס א' אין לידה סותרת בזיבא איבעיא להו מהו שתעלה אביי א' אינה סותרת ואינה עולה רבא א' אינה סותרת ועולה א רבא מנא אמינא לה דתניא ואחר תטהר אחר אחר לכולן שלא תהא טומאה מפסקת בניהם אי אמרת בשלמא עולה היינו דלא מפסקת טומאה אלא אי אמרת אינה עולה אפסיק ליה לידה וכו':
ופירש רש"י ז"ל מהו שתעלה אם ילדה ובימי לידתה לא ראתה מהו שיעל' לנקיים ולא תצטריך לספור אחריהם: אביי א' אינה סותרת אם היית' זבה ופסקה והתחילה לספור וילדה אינה סותרת וימי לידתה אפי' אינה רואה בהן אין משלימין לספירתה אלא משלמת אחריהם אם טהרה ע"כ:
ואע"ג דהאי בעיא לא איפשיטה הכא בסוף פרק בא סימן איבעיא ואיפשיטה כרבא דאיבעיא להו ימי לידה שאין רואה בהם מהו שיעלו לספירת זיבתה א' רב כהנא ת"ש ראתה שנים ולשלישי הפילה ואינה יודעת מה הפילה הרי זו ספק זיבה ספק לידה ומביאה קרבן ואינו נאכל וימי לידתה שאין רואה בהן עולין לה לספירת זיבתה אמר רב פפא שאני התם כיון דאיכא למימר יולדת וכר היא וכו' וכל הני ז' יתירי דקא יהבינן לה סלקי לה לספירת זיבתה א"ל רב הונא בריה דרב יהושע לרב פפא ביולדת וכר איכא לספוקי ביולדת נקבה ליכא לספוקי אלא לאו ש"מ עולין לה ש"מ ע"כ:
ופירש רש"י ז"ל ימי לידתה כגון ילדה בזוב ופסקה מיד ע"כ: וכתב הרא"ש תניא רבי מרינוס וכו ופסק בעל הלכות ברבא כדקי"ל בכל מקום הלכה כרבא בר מי"על קג"ם וכן פסק רב סעדיה וכן בשאלתות דרב אחאי וכן פסקו ר"ח ורב אלפס ורש"י ז"ל כתב בתשובה דאביי ורבא אליבא דרבי מרינוס פליגי ולפי דבריו אינהו מצו סברי כמסקנא דסוף בא סימן דעולין וכן פי' רש"י בכל מקום דל' דיע"ל קג"ם הוא לחי העומד מאליו אבל רבינו תם פי' דהלכה כאביי יומי לידה היינו ל' דיע"ל קג"ם והתוס' דחו כל ראיותיו ודברי הגאונים עיקר: הילכך נשי דידן שהחמירו לישב ו' נקיים על כל ראיותיהם כולם יולדות בזוב הן וצריכין שבע' נקיים וימי לידה אם לא ראתה בהן עולין לה לו' נקיים ויולדת נקבה שהיו ימי השבוע ראשון נקיים וראתה בשבוע שניה אינה סותרת אע"פ שדם לידה סותר אפילו לרבא דדוקא ימי נדה שאינה רואה בהן הוא דקא עולין הכא אינה סותרת כיון שראתה אחר ספירת ז' נקיים אע"פ שהדם טמא וכו' והאידנא אין נפקותא בפסק וה דעל כל ראיה שתראה צריכה שתשב ז נקיים אבל בפסק ראשון יש נפקותא דיולדת בזוב אפילו ראתה בשבוע ב' טובלת אחר י"ד אפילו לא פסקה דקי"ל מעין א' הוא התורה טמאתו והתור' טהרתו ומותרת לבעל' במקום שנהגו לבעול על דם טוהר ע"כ ואנן לא קי"ל הכי אלא כמו שאכתוב לקמן בס"ד:
והרמ"בם ז"ל ג"כ כ' בפרק ז' מה' א"ב כיצד דין יולדת בזוב וכו' ואם ילדה זכר אפילו פסק דם הלידה ביום הלידה סופרת ז' נקיים וטובלת ואם ילדה נקבה וספרה ו' נקיים וכו' אם שלמו ימי הספירה בתוך הי"ד הרי זו אסורא לבעלה עד ליל ט"ו שכל הי"ד היא כנדה ולמה אין מצריכין את היולדת כזוב לספירת ז' אחר ו' של זכר ואחר י"ד של נקבה מפני שימי לידתה שאין רואה בהן עולין לה לספירת ז' כמו שיתבאר וכ' ה"ה שזה יצא לרבינו מסוגיא זו שקדם לנו זכרה ופסק כרבא וכו' ע"ש ע"כ אבל במה שכתבו הרמב"ם והרא"ש שיולדת נקבה שלא ראתה בשבוע א' אע"פ שהיתה בשבוע ב' עולין לה וכו' לא קי"ל הכי שאין אנו נוהגים היתר בזה כלל אלא בעינן שאחר הנקיים לא תראה כלל אפילו דם טוהר וכו':
ולענין נ"ד מאחר שאנו רואים הני רבוות' ז"ל שפסקו כרבא שאפי' זבה שז' נקיים שלה הם דאורייתא ימי לידה שאינה רואה בהם עולים לה למנין ז' נקיים ואע"פ שפסקה טבילה ביניהם ה"ה לדידן שקבלנו עלינו שנשותנו בספק זבות וג"כ הלכת' פסוקה של ר' זירא דא' בנות ישראל החמירו על עצמן שאפילו רואות טיפת דם כחרדל יושבות עליו ז' נקיים שדי לנו שנחמיר בהם כשל תורה וכשם שבדאורייתא לא בעינן טבילה סמוך לנקיים ה"ה בכל פעם שאירע שאין הטביל' סמוך לנקיי' לא מעכבא אבל במה שא' רבא אין לידה סותרת לא הכי שגם בזה החמירו על עצמן כמו שכתב הרמב"ם בפרק י"א וז"ל כל זה שאמר בנדה ויולדת דין תורה אבל בימי חכמי הגמר' נסתפק הדבר הרבה בראיית הדמים ונתקלקלו הוסתות לפי שלא היה כח בכל הנשים למנות ימי נדה וימי זיבה לפיכך החמירו חכמים בדבר זה וגזרו שיהיו כל ימי האשה כימי זיבתה ויהיה כל דם שתראה ספק דם זיבות: וכן החמירו בנות ישראל על עצמן חומרא יתירה על וה ונהגו כולן בכל תקים שיש ישראל שכל בת ישראל שרואה דם אפילו לא ראתה אלא טיפת דם כחרדל בלבד ופסק הדם סופרת לה ז' נקיים ואפי' ראתה בעת נדתה: וכן כל היולדת כזמן הזה הרי היא כיולדת בזוב וצריכה ז' נקיים כמו שבארנו ע"כ: ולאו דוקא ראתה דהא קי"ל א"א לפתיחת הקבר בלא דם כמו שהאריך הטור בסי' קצ"ד וז"ל והאידנא כל היולדות חשובות יולדות בזוב דקי"ל א"א לפתיחת חת הקבר בלא דם הילכך צריכות ו' נקיים וכו' ואפילו ילדה נקבה ולא ראתה ז' ימים ראשונים ועלו לה לספירת ז' ימי זיבה וראתה כו השניים אינה סותרת וטובלת לאחר י"ד ואפי' לא פסקה וכו' והרמ"בן כ' שסותרת וצריכה ז' נקיים משתפסוק וא"א הרא"ש ז"ל כ' כסברא ראשונה וכ' עוד הרמב"ן שאע"פ שמן התורה מותר לבעול על דם טוהר כל הרואה טיפת דם אפילו בתוך ימי טוהר תשב ז' נקיים והרי הוא בכלל חומר שהחמירו בנות ישראל על עצמן ואע"פ שבמקצת מקומות נוהגין קולא בדם טוהר כבר הסכימו אמא והחרימו על מי שיעש' כן עכ"ד יע"ש:
כלל העול' מכל זה לנ"ד דהיינו לספק הג' שאשה זו בחזק טהור' היא ותטבול מיד כיון שבדקה עצמה השתא ומצאת טהורה וג"כ החלוק נשאר עדיין עליה ולא עברו יותר משבועים דאיכא למימ' לא הגיע זמן וסתה עדיין וכו' דלמאי ניחוש לה דאי משום דלא הויה טבילה סמוך לז' נקיים מיד הא קא חזינן דאף בזבה שנקיים דידה דאורייתא הקלו בכך וה"ה לנשי דידן ואם משו' דלא בדק' ביני ביני לא איכפ' לן כיון שמין התורה אין אשה טמאה אלא עד שתרגיש כדא' בד' נח' א' שמואל בדקה קרקע עולם וישבה עליו ומצאה עליו דם טהורה שנאמר דם יהיה זיבה בבשרה עד שתרגיש וכתמים אינם אלא מדרבנן ולכך תולה היא ככל מה שיכולה לתלות כדתנן ותולה היא וכו' ומעשה באשה אחת שבאתה לפני ר"ע וא"ל ר' ראיתי כתם א"ל שמא מכה היתה ביך א"ל הן וכו' וטהרה ר"ע ראה תלמידיו מסתכלין זה בזה א"ל מה הדבר קשה בעיניכם שלא א' חכמים את הדבר להחמיר אלא להקל שנאמר ואשה כי תהיה וכה דם יהיה זובה בכשרה דם ולא כתם והקשו והתניא לא א חכמים את הדבר להקל אלא להחמיר א' רבינא לא להקל על ד"ת אלא להחמיר על ד"ת וכתמים עצמן דרבנן ע"כ ובנ"ד אפילו כחם לא מנאה בחלוקה ואין כאן ספק כלל:
ואל תשיבני מדין כלה שתבעוה וכו' שהביא הרב בסימן קצ"ב תבעוה לינשא ונתפייסה צריכה לספור ז' נקיים וכו ואם ספר' ודחו הנישואין מחמ' איזו סיבה אע"פ שספר' כבר תחזור ותספור כשיתפשרו פעם שניה וכו' דשאני דם חימוד דאיכא למימר השתא נמי חמידה וראתה טיפת דם ונעלם מעיניה מש"כ באש' שנשואה בבר כמה שנים הלא תראה שכ' מר"י קולון בשורש קנט' וז"ל כלה שנדחו נשואיה יום או יומים או יותר האם צריכ' לחזור ולספור ז' נקיים מיום אותה תביעה וכו' ולע"ד נראה כדברי האוסרים ומצריכין אותה לחזור ולספור ואע"פ שבדקה עצמה תמיד וכן משמע מלשון המרדכי וכו וטעמא לפי הנראה לע"ד דכיון דמחמדא כדא' בגמרא בכל שעתא ושעתא איכא למיחש דילמא השתא חזיא ולאו אדעתה כיון שדחו הנשואין ולא דמי לשאר סופרת ו' נקיים דהתם לא הוחזקו להיות רואות ככל שעה ושעה אבל הא דאחמודי מחמדה וכו' משתבעוה לינשא עד שתבעל איכא למיחש טובא הילכך בעינן דיהבא אדעתה ומסקא טובא ע"כ יע"ש:
והשתא נדבר בספק הב' שנשאר עדיין חלוקה הראשון עליה ועברו כ"כ ימים דאיכא למיחש דילמא אורח בזמנו בא ואבד הדם וכו' בזה צריכין אנו לברר תחילה אי וסתות דאורייתא או לא שמדברי הרב בלשון השאלה משמע דבאשה שוסתה קבוע עסקינן דקתני ואורח בזמנו הוא בא וכו' וזו בבר עברו עליה מן האורח הראשון ו' נקיים וחדש אתר שאם היא מסתם נשים כבר הגיע אורח שלה דהא בעי תלמודא בפ"ק דנדה דף ט' וכמה עונה אמר ר"ל משום ר' יהודה נשיאה עונה בנונית ל יום ורבא אמר רב חסדא כ' יום ולא פליגי מר קחשיב ימי טומאה וימי טהרה ומר לא חשיב ימי טומאה ע"כ:
ופירש רש"י ימי טומאה וימי טהרה מראייה ועד ראייה ל' יום ימי טומאה י' ז לנדה ו' לזיבה וכ' ימי טהרה ע"כ: ולענין וסתות אמרינן בפרק כל היד דף י"ו בעו מיניה מרב נחמן וסתות דאורייתא או דרבנן וכו': א"ל מדאמר הונא חברין משמיה דרב אשה שיש לה וסת והגיע שעת וסתה ולא בדקה ולבסוף ראתה חוששת לוסתה וחוששת לראייתה אלמא וסתות דאורייתא וא"ד הכי קאמר ליה טעמא דראתה הא לא ראתה אין חוששין אלמא וסתות דרבנן איתמר אשה שיש לה וסת והגיע שעת וסתה ולא בדקה ולבסוף בדקה אמר רב בדקה ומצאה טמאה טמאה טהורה טהורה ושמואל אמר אפילו בדקה ומצאה טהורה נמי טמאה מפני שאורח בזמנו הוא בא לימא בוסתות קמיפלגי דמר סבר וסתות דאורייתא ומר סבר וסתות דרבנן וכו אמ' רב נחמן בוסתות גופייהו קמיפלגי מר סבר וסתות דאורייתא ומר סבר וסתות דרבנן אמר רב ששת כתנאי רבי אליעזר אומר טמאה נדה ורבי יהושע אומר תבדק וכו' לימא הני תנאי בהא נמי פליגי דתניא הרואה דם מחמת מכה אפילו בתוך ימי נדתה טהורה דברי רשב"ג רבי אליעזר א' יש לה וסת חוששת לוסתה מאי לאו בהא קמיפלגי דמר סבר וסתות דאורייתא ומר סבר וסתות דרבנן אמר רבינא לא דכ"ע וסתות דרבנן והכא במקור מקומו טמא קמיפלגי רשב"ג סכר אשה טהורה ודם טמא דקאתי דרך מקור וא"ל רבי אליעזר אי חיישת לוסת אשה נמי טמאה ואי לא חיישת לוסת מקור מקומו טהור ע"כ בגמרא:
ופירש רש"י ז"ל וסתות דאורייתא או דרבנן הא דקי"ל דבעיא בדיקה בשעת וסתה דאורייתא היא דאם לא בדקה טמאה ואפילו בדקה אחר זמן ומצאה טהורה דאורח בזמנו הוא בא ודם חזאי ונפל לקרקע: או דרבנן הוא דאצרכוה בדיקה ואם לא בדקה טהורה: ולבסוף ראתה אבדיקה ראשונה שבדקה עצמה לאחר ומן ומצאה טמאה חוששת לוסתה וחוששת לראייתה אם ומן וסתה קודם מעת לעת של ראייתה מטמאינן טהרות דמוסתה ואילך דילמא בזמנו בא ואם מעת לעת של ראייתה קודם לוסתה דלא שהתה משעת וסתה עד ראייתה מעת לעת אזלינן בתר ראייה וטמאה מעת לעת וקס"ד דה"ה נמי אם בדקה ומצאה טהורה דחוששת לוסתה והא דנקט ראתה משום דבעי למימר חוששת לראייתה: טעמא דראתה דכיון דבבדיקה ראשונה מצאה טמאה אם בדקה נמי בשעת וסתה הות משכחא וכו': הרואה דם מחמת מכה שיש לה במעיה אפילו בתוך ימי נדתה כלומר בימים שהיא לימודה לראות דהיינו שעת עונתה או שעת וסתה טהורה דתלינן במכה אם יש לה וסת חוששת לוסתה כלומר כשאין לה וסת קבוע מודינא שאע"פ שעברה עונתה תולה במכה אכל אם יש לה וסת קבוע וראתה ביום וסתה אפילו מחמת מכה חיישינן שמא טיפת נדה מעורבת בו: מקומו טמא וכל דם הבא דרך שם ואפילו אינו דם נדה הויא אב הטומאה לטמא אדם טומאת ערב וכו' וקאמר ליה רבי ולהקל על דבריו בא וה"ק אם יש לה וסת כלומר אם אתה אומר לטמאה מפני וסתה חוששת לוסתה כלומר יש לך לטמא טומאת ז' והואיל ואינך חושש לכך שהרי אתה אומר טהורה משום נדה שוב אין לה טומאה ע"כ:
ופסקו ופוסקים ז"ל ככללין דהלכה כרב באיסורי לגבי שמואל כמו שכתב הרשב"א בת"ה דף קע"ה וז"ל גרסינן בפ' כל היד אשה שיש לה וסת והגיע עת וסתה ולא בדקה אמר רב בדקה ומצאה טמאה טמאה טהורה טהורה וכו' ואוקי רב נחמן בר יצחק פלוגתייהו בוסתות דאורייתא או דרבנן דשמואל סבר וסתות דאורייתא והרי זו כאילו ראתה בשעת וסתה הקבוע לה וצריכה ספירה וטבילה ורב סבר וסתות דרבנן וכיון שבדקה עצמה עכשו ומצאה טהור' אף אני אומר והאורח בזמנו לא בא והרי זו טהורה מיד אמר רב ששת כתנאי ר"א א' טמאה נדה ורבי יהושע אומר תבדק וקי"ל כמאן דאמר וסתות דרבנן דהא רב ושמואל ואיסורי הלכה כרב באיסורי וכן ר"א ורבי יהושע הלכה כרבי יהושע ורבא נמי משמע דאית ליה הכין מדקאמר גבי פלוגתא דרשב"ג ור' ברואה דם מחמת מכה דכ"ע וסתות דרבנן ובמקור מקומו טמא קמיפלגי וכיון שכן אף שיש לה וסת והגיע עת וסתה ולא בדקה תבדק ואם מצאה טהור טהור ומיהו אסורה עד שתבדוק ותמצא טהור שאני חושש שמא בא האזרח אע"פ שלא הרגישה וכדאמר רב בדקה ומצאה טהור ותניא רבי יהושע אמר תבדק אלמא לכולהו בדיקה מיהא בעיא והא דקאמר רב מצאה טמא טמא דמשמע לכאורה דטהורה עד שתמצא טמא לא היא דמצאה כדי נקטיה ואגב דאמר מצאה טהור נקט נמי מצאה טמא וה"ה למי שאין לה וסת והגיע עת וסת הבנונית שהוא יום ל' לראייתה הרי זו אסורא עד שתבדק ואם בדקה ומצאה טהור טהורה יש לה וסת שאינו קבוע והוא לה בפחות מעונה בנונית כגון שראתה לכ"ה וכיוצא בזה אע"פ שצא בדקה כיון סלא הרגישה בדם הרי זו טהורה בלא בדיקה כלל עכ"ד: וכן נמי פסק הרמ"בם דוסתות דרבנן בפרק ד' ות' דא"ב ובפ"ג ממשכב ומושב ובטו' י"ד בפי' קפ"ז וקפ"ד יע"ש הרי דקי"ל דוסתות דרבנן וכיון שאשה זו ככר ספרה הנקיים ונשאר חלוקה עדיין עליה אלא שלא בדקה בזמן חיובה דהיינו בזמן הוסת וכו' שתבדוק השתא וטהורה היא לרב דקי"ל הלכה כמותו וכדאמרן וכיון שהי' השת' טהור וחלוקה ג"כ נקי אם איתא דאורח בזמנו בא היה דם נמצא בחלוקה שהרי היה עליה בשעת הוסת ולשמא בא האורח ונפל לארץ בלי שיגע בחלוקה לא חיישינן כדאמרן שאין כאן ספק דאורייתא כיון שלא הרגישה דם וגם רז"ל לא מצינו שהחמירו כ"כ בכתמים והא אין לה אפילו כתם ולמה נמנע אותה מפרי' ורביה כיון שהתורה ורז"ל התירוה שאין לנו למונעה כספק כ"כ רחוק כזה שלא מצינו שום פוסק שהחמיר בספק כזה וכמו שהאריך הרשב"א ז"ל יע"ש זה הוא מה שנרא' לי בספק הב' שנשאר החלוק עליה ובדקה עצמה השתא ונמצאת טהורה וכו' שתטבול השתא ותטהר בלי ספק ולית דין צריך בשש:
אמנם בספק הראשון שהתמיד עליה אותו חולי חדש ימים ובמשך אותו זמן לא השגיחה עוד על בדיקתה והיתה לובשת בכל שבוע חלוק לכן ומכובס משום כבוד שבת ואחר שנתרפאת בדקה החלוק שעליה ומצאתו נקי מדם ומבעיא לן אם תוכל לטבול על סמך ספירתה ראשונה כיון שלא ראתה דם ולא כתם בנתים א"ד כיון שהחליפה ואורח בזמנו בא טמאה היא דשמ' שפע דם ולאו אדעת ונבלע בבגדים שהחליפה וכו':
הנראה בנ"ד הוא שאותם החלוקים שהחליפ' בזה הזמן אינם בעין שכבסו אית' בלי להשגיח עליה' אם היו מלוכלכי' מדם או לא דאל"כ תבדיק' השתא אלא דליתנהו כדאמרן וא"כ בספק זה ג"כ נ"ל שאין כאן אלא ספק דרבנן כיון שלא הרגישה בזמן האורח שום סימן כמו שהיתה מרגשת מקודם לכן בכל פעם וכבר הוכחנו שאין טמא מן התורה אלא דם שהרגישה בו שנ' דם יהיה זובה בבשרה עד שתרגיש וכו' אלא שעברה על דבריה' ז"ל שהצריכוה לבדוק בזמן האורח כדאמרן והבגדי' שהחליפ' ליתנהו קמן השת' למבדיקנהו ואיכ' למימ' חולי אנס' שלא תבדוק עד השת' ומצינ' לדמויי לדין ריא' וסכין וכו' ריאה קיי"ל שצריך לבודקה כשהיא לפנינו משום דשכיח בה טרפות וכל הפורץ גדר לאכול בלא בדיקה ישכנו כמו שכתב הרב סי ל"ט ומ"מ היכא דליתה קמן למבדקה כגון בא זאב ונטלה והלך לו הרי זו מותרת ואין אומרים שמא נקובה היתה או סרוכה כיון שבדיקתה אינה אלא מדרבנן כמו שכתב הרמב"ם בפרק י"א מה"ש שמין התורה היא בחזקת היתר עד שיודע לך במה נטרפה ורז"ל הוא שהצריכו בדיקת' וכו': כך אשה זו אע"פ שעבר וסתם טהור' היא מן התורה כל עוד שלא הרגישה שרז"ל הוא שהצריכוה בדיקה בעצמה ובבגדיה וכיון שאינם בעין תעשה מה שעליה ותבדוק עצמה השתא ותטבול ותטהר ועוד ז' נקיים שאנו סופרים היום אינם אלא מספק שבנות ישראל החמירו על עצמן בזמן הזה להחזיק עצמן בספק זבות וזאת החומרה לא קבלוה עליהם אלא כשרואות דהכי קתני לישנא דרבי זירא בנות ישראל החמירו על עצמן שאפילו רואות טיפת דם כחרדל יושבות עליו ז' נקיים אבל זו שכבר ספרה פעם אחת והשתא לא ראתה לא דם ולא כתם אין לנו לחייבה מספק וכו' וג"כ אית לן לדמויי נדון זה לדין בדיקת סכין של שחיטה שנחלקו בה רב הונא ורב חסדא בחולין דף י' דכי נמצאת פגומה אחר שחיטה לרב הונא פסולה אפי שיבר בה עצמות דחיישינן שמא בעור נפגמה ולרב חסדא כשרה שמא בעצם נפגמה וכו' וכתב הרא"ש ז"ל איתמר השוחט בסכין בדוקה ונמצאת פגומה וכו' והלכתא כרב הונא בשלא שיבר בת עצמות הילכך צריכה בדיקה בין כל חדא וחדא ואם לא בדק הסכין בין כל חדא וחדא ונמצאת הסכין פגומה כל מאי דשחיט בה אסור ואפילו קמייתא כרב הונא דא' חיישינן שמא בעור נפגמה וכי שחיט לסימנין בסכין פגומה שחיט להו והיכא דבדק השכין תחילה ונאבד קודם שבדקו אחר שחיטה שחיטתו כשרה ולא חיישינן שמא בעור נפגמה ולא שייך הכא למימר בחזקת איסור היא עומדת דכיון דלא חזינן רעותא בסכין ודאי נודע לנו במה נשחטה עכ"ד הרי דדוקא כשהסכין לפנינו הוא דצריך לבודקה אבל השתא דליתהו קמן לא חיישינן וה"ה בנ"ד:
וא"ת היאך אנו מטהרים אותה והאורח שבזמנו לא בא היכן הלך וכו' שנוכל לומר שחרדת חולי סליקא לה את הדמי' כמו חרדת מחבוא דהא על הא דתנן בנדה דף ח' ר"א אומר ד' נשים דיין שעתן איתא התם ת"ר הרי שהיתה בחזקת מעוברת וראתה דם ואח"כ הפילה רוח או כל דבר שאינו של קיימא הרי היא בחזקתה ודיה שעתה ורמינהי קשתה שנים ולג' הפילה רות או כל דבר שאינו של קיימא הרי זו יולדת בזוב ואי אמרת לידה מעליתא היא קושי סמוך ללידה רחמנא טהריה שנאמר כי יזוב זוב דמה מחמת עצמה וכו' רב פפא אחר מידי הוא טעמ' אלא משום דראשה ואבריה כבדין עליה הכי נמי וכו בעא מיניה ההוא סבא מרבי יוחנן הגיע עח וסתה בימי עיבורה ולא בדקה מהו קא מבעייא ליה אליבא דמאן דאמר וסתות דאורייתא מאי כיון דוסתות דאורייתא בעייא בדיקה א"ד כיון דדמיה מסולקין לא בעייא בדיקה א"ל תניתוה ר"מ אומר אם היתה במחבא והגיע שעת וסתה ולא בדקה טהורה שחרדה מסלקת את הדמים וכו' וכיון דכי איכא חרדה דמיה מסולקין ולא בעייא בדיקה ה"נ דמיה מסולקין ולא בעייא בדיקא וכו' ע"כ:
ופרש"י דיה שעתא ולא אמרינן אגלאי מילתא למפרע דלאו הריון הוא ומטמאה טהרות דמעת לעת של ראיה וכו': קשתה ב' ימים בתוך י"א ימי זוב ולשלישי נמי ראתה ואח"כ הפילה רוח בו ביום ולא שפתה מן הצער הרי לידה זו בזוב וצריכה ז' נקיים וקרבן לזיבתה דכיון דלאו ולד הוא והויא זיבה מעליא: קושי סמוך ללידה שלא שפתה בנתים ודם הקושי מחמת הולד הוא:. רחמנא טהריה מזיבה בתוך י"א יום בפרק בנות כותיים וכו' רב פפא אמר אע"ג דלאו ולד הוא אפילו הכי דיה שעתה דטעמא דמעוברת דיה שעתה משום דראשה ואבריה כבדים עליה מחמת חולי ולפיכך דמיה מסולקין הילכך בהריון של רוח נמי ראשה ואברים כבדין עליה: וסתות דאורייתא אותה בדיק שהצריכו לאשה לבדוק בשעת וסתה דבר תורה הוא הלכה למשה מסיני דאורח בזמנו בא ואם בא יום וסתה ולא בדקה מחזיקנן לה טמאה לקמן וקמ"ל אם לא בדקה ביום וסתה בימי עיבורה מהו: אם היתה במחבא מחמת פחד כרכום או לסטים ה"ב וסתות דאורייתא דכיון דאיכא חרדה וכו' ה"נ במעוברת הואיל ודמיה מסולקין טהורה ע"כ:
העולה מן האמור כאן הוא שכש' שמצינו שחרד' מסלקת את הדמים כן החולי מסלק את הדמים ומינה לנ"ד שהיתה חולה וצוו לה הרופאי' שלא תטבול וכו' שג"כ נוכל לומר שחרד' חולי סליקה לה את הדמים ולכן לא בא האורח בזמנו והואיל והשתא טהורה היא ומעיקרא ספרה כבר ז' נקיים וגם החלוקים שהחליפה אינ' בעין כדי שנוכל לבודקם הוה ליה כדין סכין וריאה דאמרן ומחזיקינן לה שטהורה היתה וטהורה היא ותטבול ומותרת לבעלה זהו הנראה לע"ד כפי הגמרא והפוסקים להלכה אבל למעשה יעשה המורה כפי ראות עיניו אם יראה לעשות גדר וכו' נשלם ונגמר בסדר ובשנת חלף עבודתם אשר הם עובדים את עבודת אהל מועד: ליצירה
נאם ע"ה שמואל די שלמה הקטן סי"ט: