שאלה יב ראובן שעמד לברך ברכת הבדלה וטעה ואמר בורא פרי העץ במקום בורא פרי הגפן וחכם אחד נמצא שם וגער בו שיחזור לברך והוא לא רצה באומרו שברכת פרי העץ היא גם כן ראויה על היין אם לא שתיקנו לומר פרי הגפן משום דאישתני לעילוייא אישתני לברכה וכאן שכבר סיים ברכתו ולא חזר בתוך כדי דיבור אינו ראוי לברך מחדש ולהוציא ש"ש לבטלה עתה יורנו המורה אם צריך לחזור ולברך או לא ושכמ"ה:
תשובה איני יודע מאי דעתיה של ראובן בנ"ד דאי דעתיה היא ממאי דאמרינן בפרק כ"מ בגמרא דף ל"ה מאי שנא יין אילימא משום דאישתני לעילוייא אישתני לברכה הרי שמן דאישתני לעילוייא ולא אישתני לברכה וכו' וכו' עד אלא חמרא אית ביה תרתי סעיד ומשמח וכו' ומדמקשי הגמרא מאי שנא רוצא הוא לדייק דברכה שכוללת של יין היא בורא פרי העץ ואע"ג שמשום עילוייו תקינו לו ברכה פרטית בורא פרי הגפן היינו לכתחילה אבל בדיעבד אם אמר בורא פרי העץ יצא דומיא מאי דתני מתניתין שם בד"מ ברך על פירות האילן בורא פרי האדמה יצא ובגמ' מאן תנא דעיקר אילנא ארעא היא אמר רב נחמן בר יצחק ר' יהודה היא דתנן יבש המעיין ונקצץ האילן מביא ואינו קורא ר' יהודה אומר מביא וקורא עכ"ל הגמרא וכתבו בתוספות ז"ל ונראה דהלכה כר' יהודה דסתם לן תנא כוותיה ואם ברך על פירות האילן בורא פרי האדמה יצא עכ"ל ואם מכאן למד ראובן לנדון שלו איך לא ראה או לא נזכר ממה שכתבו בעלי התוספות לעיל דף י"ב בד"ה לא לאתויי נהמא ז"ל ור"י היה אומר לחומרא דצריך לברך פ"א ומיהו היה אומר ר"ח דאם היה יודע בברור שטעה בדבורו שאמר בורא פרי העץ תחת בורא פרי הגפן דבתוך כדי דיבור יכול לחזור בו וכן בי"ט בחתימה שלי י"ט אם טעה בין מקדש ישראל והזמנים ואמר מקדש השבת וחזר בתוך כ"ד יצא אחרי שהוא יודע שהוא י"ט עכ"ל: ראו א"כ דאין דמיון לברכת בורא פרי העץ על היין לברכת בורא פרי האדמה על פרי העץ:
ואם איתא שראובן של נ"ד רוצה לתלות עצמו באילן גדול שמצא להרמב"ם ז"ל בפ"א מה"ב ה"י שכתב ברך על פירות האילן בורא פרי האדמה לא יצא עכ"ד: ורוצה הוא לומר שגם מהר"ח ז"ל סובר כהרמב"ם דלא קיימא לן כהאי מתניתין דיחידאה היא ומשום הכי פסק הר"ח במי שברך על היין בורא פרי העץ דלא יצא וצריך לחזור אבל לדידן דקיימא לן כר"י בההיא מתניתין בודאי דהוא הדין ביין דיצא בבורא פרי העץ הנה זה אינו דהא כבר כתב הרב כ"מ ז"ל אבל מצאתי נוסחא שכתוב בה בירך על פירו' האילן בורא פרי האדמה יצא והיא הנכונה דאתיא כסתם מתניתין וכו' וכו' עיין עליו: גם מוהר"ר לוי ן' חביב בסימן פ"ט מתשובותיו כתב דעל כרחיך טעות נפל בדפוס וצריך להגיה במקום לא יצא יצא עיין עליו:
ועוד ראו בספר האגור שהוא מן האחרונים ודרכו להביא כל הדינים וסברות אשר יש בדין אחד והביא דין זה בלתי שום חולק וז"ל בשם הרב מאיברא דאם היה יודע בטוב מהו כגון שהיה יודע שהוא יין וטעה בדיבורו ואמר בפ"הע תחת בפ"הג דבתוך כ"ד יכול לחזור בו ויצא אחר שהיה יודע בטוב שהוא יין ושכן כתב המרד"כי בשם הרב הנ"ל עכ"ד:
הלכך לפום ריהטא נראים לי דברי האגור הנ"ל מוסכמים ועוד דלא מצאנו ברכה כוללת לכל המשקים ממימי פירות אלא ברכת שהכל והטעם הוא לפי דכיון דאשתני צורתם גם ברכתם נשתנה ויצאו מכלל פרי העץ ואפילו היין אי לאו דאישתני למעליותא לא היו משנין ברכותיה והיה נשאר בכלל שאר משקים וראיה על זה מן החומץ שאף הוא מפרי הגפן ומשום דאבד עילויתיה אין מברכין עליו רק שהכל ולא בורא פרי העץ ומשנה ערוכא היא על החומץ מברכין עליו שהכל ואף שמן זית אם לאו דמיזן זיין היו מברכין עליו שהכל אלא דמשום הא תיקנו לו בורא פרי העץ אך לא תיקנו לברך בפ"עז כמו שעל היין מברכין בורא פרי הגפן לפי שאף על פי שהוא זיין אינו מסעיד כמו היין:
ויש לדקדק למה בפ' כ"מ בדף הנ"ל מביא התלמוד ראייה למה מברכין על השמן בפ"הע מדברי רב יהודה וכו' דהא ממתניתין גופא שמעינן ליה ממאי דפסיק ותני על כל פירות האילן מברך בפ"הע חוץ מן היין וכו' אם לא שאומר דכיון דקיימא לן דאין למדין מן הכוללות ואפילו במקום שנאמר חוץ אם לא היו דברי רב יהודה הווה אמינא דהאי חוץ מן היין אינו מוציא את השמן כיוון שדומה לו במאי דזיין ואם כן נברך עליו ברכה פרטית. קמ"ל מדברי רב יהודה דאין מברכין עליו כ"א בורא פרי העץ ושלא יצא מכלל שאר משקים אלא לעניין שהכל אבל לא להיות לו ברכה פרטית כמו על היין ודו"ק:
נחזור לענינינו ונומר דאין דמיון לברכת בפ"הא על פרי האילן עם ברכת פרי העץ על היין דבבפ"הא יוצא אפילו על פרי העץ משום דעיקר ברכתו הוא זה אם לא דמשום חשיבות של פרי האילן תיקנו להם ברכה פרטית וכיון דעיקר אילן ארעא הוא היינו דבדיעבד יוצא עם ברכתו הכוללת דהיינו בפ"הא אבל ביין ברכתו הכוללת אינה בפ"הע רק ברכתו הכוללת היא שהכל כמו שאר מי פירות וא"כ אם בירך עליו שהכל יצא אבל אם ברך עליו בפ"הע לא יצא דכבר יצא מכלל פרי דמשום הכי כל הפוסקים כמתניתין דבירך על פירות האילן וכו' הנ"ל סברי להם ג"כ כהר"ח דאם ברך על היין בפ"הע צריך לחזור ולברך משום דלא  דמי זה לזה:
עוד יש לחזק דברינו הנ"ל בהיות שבנדון הנ"ל היין לא בא משום שתייתו רק משום ההבדלה שהיא מן הדברים שהוקבעו על היין וא"כ יש לומר דלא יצא כ"א אם בירך ברכתו עצמה ויש לנו להביא ראייה על זה ממה שכתב רש"י ז"ל בפ' כ"מ גבי מאי דפליגי התם רב הונא ור' יוחנן על מתניתין דתני על הכל אם אמר שהכל יצא דחד אמר חוץ מפת ויין וחד אמר אפילו על פת ויין וכתב רש"י ז"ל חוץ מפת ויין כדאמרינן לקמן שגורם ברכ' לעצמו כקידוש והבדלה ובברכת חתנים והאי לקמן הוא בדף מ"א ע"ב על סקלא וטרייא שמביא שם התלמוד בדברים הבאים בתוך הסעודה שאינן טעונין ברכה לפי שהפת פוטרתן ומקשה שם אי הכי יין נמי נפטריה פת ומשיב שאני יין דגורם ברכה לעצמו ופירש רש"י ז"ל לעצמו בכמה מקומות הוא בא ומברכין עליו ואף על פי שלא היו צריכים לשתייתו עכ"ד וראיתי מי שדקדק וכיוין לכונתי דלמה לו לרש"י ז"ל לפרש כן ולא פירש מהטעם הנאמר עליו לעיל והיא משום דקבעו ליה ברכה פרטית אבל מכאן יש לדקדק שרש"י ז"ל הרגיש דלא סגי טעמא דמסעד סעיד וזיין זיין דהיא הגורמת הפרטית ללמוד ממנה שלא יצא בשום ברכה כוללת כמו המוציא על הפת שפוטרת כל דברים וכו' ואם  לא היה משום דגרם ברכה לעצמו בודאי שגם בברכת שהכל וגם המוני' היו פוטרין אותו מברכתו הפרטית ולזה דווקא בא רש"י ז"ל לפרש דבשלמא בשאר פירות או מי פירות ברכתם הוי ככל ברכת הנהנין ולזה יוצא בדיעבד בברכתם הכוללת אך ברכת היין אינה בעד הנאת שתייתו רק הברכה עצמה היא הנדרשת וראייה על זה שלפעמים מברכין עליו אפילו שאין צריכין לשתייתו כקדוש וכו' דמשמע א"כ דכל עיקר וכונה עליו אינו אלא רק על ברכתו המיוחדת:
ויש להביא לנו ראייה על האמור בדקדוק דברי השואל בתרומת הדשן בכתביו סי'  קט"ו ז"ל דשאל השואל שם קדש על מים וסבור שהוא יין יקדש על היין שנית או די לו בברכת פרי הגפן כיון שהקידוש על היין הוא מדרבנן עכ"ל וממה שכתב או די לו וכו' יש לדקדק שהוא חושב שכונת הקידוש על היין הוא דווק' מפני ברכתו וכיון שברך ברכתו הראויה לו וכונתו היה על יין אע"פ שנמצא אחר כן שהוא מים כבר יצא מדי חובתו דאי לא תימ' הכי למה לו לשאול או די לו וכו' לימא או יקדש שנית על היין כיון שהקידוש הוא מדרבנן לכן יש לדקדק מכאן מסברת זה השואל לנ"ד שכיון שהברכה לא באה כברכת הנהנין רק באה להבדלה ובשביל הברכה עצמה וכמו שכתב רש"י ז"ל לעיל בפירוש שגורם ברכה לעצמו א"כ צריך לחזור ולברך בורא פרי הגפן דאותה ברכה אנחנו מבקשים ולא ברכת בורא פרי העץ:
איברא שיש למצא עוד סיוע לסברת החכם של נ"ד במה שמצאתי בפיסקי ריקנטי ז"ל שכתב בסימן ע"ה בתוך הסימן ז"ל והיכא דנקיט כסא דשיכרא וסבר דחמרא הוא ופתח תחלת הברכה ע"מ לסיים בפ"הג וכשהגיע למלך העולם נזכר שהוא שכר ואמר שהכל איבעייא לן בגמרא אי אזלינן בתר פתיחתה או אחר החתימה ואע"ג דקיימא לן מצוות אינן צריכות כוונה ה"מ אם לא נתכון כלל אבל היכא דנתכון שלא כדון מספקא לן ולא איפשיט בעיין בגמ' ופסק רב אלפס דלקולא עבדינן ולא מהדרינן ליה דספיקא דרבנן הוא ור"י חולק עליו ודברי רב אלפס נראין עקר מיהו אם היה יודע שיין הוא וטעה בדבורו ואמר בורא פרי העץ תחת בורא פרי הגפן וכל כיוצא בזה תוך כ"ד יכול לחזור בו לאחר כ"ד אינו יכול לחזור בו עכ"ד הרב הנ"ל ז"ל: ראו שאף שהוא פסק דלקולא עבדינן ולא מהדרינן ליה אף אם נתכון שלא כדין אפילו הכי בטועה ביין בברכת בורא פרי העץ במקום בורא פרי הגפן כתב דדווקא תכ"ד הוא דיכול לחזור בו אך אחר כדי דיבור לא דמשמע פשוט דצריך לחזור ולברך ברכתו הנכונה דהא לא אמר אינו יכול שוב לברך באותו פעם בפ"הג אלא אינו יכול לחזור בו ודוק:
אבל יש לדקדק במה שכ' הרמב"ם ז"ל שם בה' י"א ז"ל לקח כוס של שכר בידו והתחיל הברכה ע"מ לומר שהכל וטעה ואמר בפ"הג אין מחזירין אותו וכן אם היו לפניו פירו' הארץ והתחיל הברכה ע"מ לומר בפ"הא וטעה ואמר בפ"הע אין מ"א וכן אם היה לפניו תבשיל של דגן ופתח ע"מ לומר במ"מ וטעה ואמר המוציא יצא מפני שבשעה שהזכיר את השם והמלכות שהן עיקר הברכה לא נתכוון אלא לברכה הראויה לאותו המין והואיל ולא היה בעיקר הברכה טעות אע"פ שטעה בסופה יצא אין מחזירין אותו עכ"ד ז"ל: והנה כפי הרב הנ"ל יש לומר דהוא הדין בנ"ד לזה כיון ראובן במה שלא רצה לחזור ולברך לפי שכוונתו כשהתחיל לברך היתה לגמור בפ"הג ואף שטעה בסוף ואמר בפ"הע אינו כילום כיון שהדבר תלוי בכוונת עיקר הברכה כסברת הרמב"ם ז"ל: גם הרב ב"י בספרו ב"י מביא סברת הרמב"ם הנ"ל וכן פסק הדין בשולחנו א"ח סימן ר"ט ד"א:
והואיל ואתא לידן דברי רבינו משה הנ"ל יש לי חקירה לעשות בהן והיא למה גבי דין של לקח כוס של שכר וסיים בטעות כתב בלשון אין מחזירין אותו וכן כתב בדין שהיו לפניו פירות הארץ וכו' והנה באותה הלכה עצמה בדין  היה לפניו תבשיל של דגן כתב בלשון יצא גם א"כ נתן טעם לכל האמור וחתם דבריו יצא ואין מחזירין אותו והנה קשה מה טעם היה לו לעשות חילוק באופן דיבורו בחלוקות הנ"ל גם האי אין מחזירין אותו שכתב בסוף ההלכה נראה שפת יתר דהא פשיטא דאם יצא אין מחזירין אותו דהא אז יהיה ברכה לבטלה כיון שכבר יצא: ולתרץ קושיות הנ"ל חפשתי באמתח' הספרים ומצאתי הון לי בסיגנון כזה והוא שאי אפשר להעלות על הדעת לומר שמי שברך והוציא מפיו סיום ברכ' שלא כהוגן שיצא מחמת מחשבתו לבד הא עכ"פ בוודאי כל מה דאפשר לתקוני מתקיננן וא"כ דווקא כוונת הרמב"ם בבעית הגמ' היה לפרשה כך אם מחזירין אותו לברך בשם ומלכות או אין מחזירין אותו רק שתקף ובתו' כדי דיבור אם אמר שה"נב יצא וכיון דלא אפשיטא בעיין והרי"ף רבו פסק לקולא גם הוא ז"ל פסק הדין דאין מחזירין אותו אבל בוודאי שיאמר תקף שטעה בתכ"ד שהנ"ב ומה שלא פירש דבר זה בחיבורו משום דמלתא דפשיטא היא דלא יעלה על לב אדם שיהיה יוצא בבפ"הג על השכר ולהכי לא כתב הרב בזאת החלוקה מלת יצא אלא אין מחזירין אותו דסבירא ליה באמת דלא יצא רק דאם תוך כ"ד חזר בו ואמר שהכל אין מחזירין אותו ומזה הטעם גם בלקח פירות הארץ וברך בפה"ע כתב כלשון הנ"ל והנה גבי תבשיל של דגן חזר וכתב יצא והיינו טעמיה דכיון שחישב בשעת שם ומלכות  על ברכה ראויה שהיא ברכת בריאת מין דגן אלא שנתקנה על הפת לפי שהוא יותר מעולה והוא מזון האדם שלהכי תיקנו לה בנוסח זה המ"ל מה"א דמלת לחם יותר מעולה ממלת מזון לפי שהיא לישנא דקרא אבל עכ"פ הברכה היא על בריאת מין דגן וכל מזון לכל מין שיהיה נקרא גם כן לחם וכדכתיב נותן לבהמה לחמה נותן לחם לכל בשר גם כשעשה תבשיל מן הדגן הנה ג"כ מזן זיין ולכן יצא לגמרי אף כשבירך על התבשיל המוציא אף שלא גמר בתוך כדי דיבור במ"מ מכיון שבתחילה דעתו היה לברך במ"מ ואף שלא גמר כמו שהתחיל הנה גמר בדיבור שאותו העין מישך שייכא בגוויה ולפיכך כתב הרב שיצא ואין מחזירין ולפי דרכינו סוף דברי הרב ממלת מפני עד סוף ההלכה הם נתינת טעם למה בטעה בתבשיל של דגן פסק יצא ולא פסק ג"כ שאין מחזירין אותו אבל שצריך בתכ"ד לומר במ"מ כמו באותם של מעלה:
היוצא לנו לפי הדקדוק הנ"ל שלא טוב עשה ראובן של נ"ד שלא חזר בו בתכ"ד ואף שיאמר שהוא אינו מפרש דבריה רבינו כסגינון כזה רק כפי פשוטן שלשון אין מחזירין רוצה לומר לגמרי ואפילו תוך כדי דיבור אינו צריך לחזור בו כיוון דדעתיה היתה נכונה בתחילת הברכה לברך על יין אף שטעה בדבורו אין הקפדא בכך אפי' נימא הכי הנה חוץ מן הדקדוקים הנ"ל רוב הפוסקים אינם שוים לו בזה ופוסקים שלא יצא מי שנטל כוס של שכר וטעה וגמר שלא כהוגן אף שהת' היתה בתחילת הברכה בשם ומלכות לברך על השכר כהוגן כיון שגמר בבורא פרי הגפן לא יצא וצריך לחזור ולברך והא לכם מה שכת' הרב כנסת בהגהת הב"י סימן ר"ס משם הב"ח אות א' ז"ל לקח כוס של שכר או של מים וכו' וכבר ביאר בתשובה לחכמי לוניל וכו' שלא כ"כ אלא בשכר היוצא מן הגפן אבל בשכר שעורים פשיטא דלא יצא וכתב הב"ח וכך היא דעת רש"י והרי"ף והר"ז והרשב"א והרא"ש ורוב הגאוני' ז"ל דלא יצא וצריך לחזור ולברך עכ"ד ז"ל: א"כ גם בנ"ד אע"ג דדעתו היה לברך בפ"הג כיון שסיים בפ"הע לא יצא ידי חובתו כפי הרבנים הנ"ל ויפה גער בו החכם שהיה צריך לחזור ולברך:
איברא דגם הרב כ"ה כתב בשם הרב מ"צ שכתב דסברת הר"ם [שהוא כפי מה שראיתי מהר"ם מאיברא] דאחר כ"ד צריך לחזור ולברך וסברא זו מוסכמת מכולי עלמא מיהו כתב בשם אותו החכם הרב מ"צ דכיון דאיכא פלוגתא דרבוותא מי יתיר להחמיר לחזור ולברך דאולי יהיה ברכה לבטלה: עכ"ד:
ברם ראו בש"ת ת"הר בסימן ל"ז שכתב שמי שלא ספר בלילה א' מלילי העומר יספור לילות אחרות עם ברכה בין למי שסובר דהספירה בזמן הזה דאורייתא בין למי שסובר שהיא מדרבנן כיון דבכל לילה מצוה בפני עצמה היא וכתב בסוף דבריו ואם כן שפיר סופר בברכה דמי מזקיקיני דבהא ניזול בתרייהו ולא בהא ולדקדק כולי האי מאחר דכתבו הגאונים דהזכרת השם בברכה לבטלה אינו אלא מדרבנן עכ"ד ז"ל: נפקא מינה לפי זה שבנ"ד אינו כ"כ חומרא למו שיתיר לחזור ולברך כמו שהבין ופסק הרב כה"ג:
ואחר שכתבתי כל הנ"ל עוד העיר הש"י את  רוחי לדבר מחדש על נ"ד לכן נלך לראות עיקר ההבדלה על היין מהיכן יצא ואם מעככ לא מעכב והנה איתא בפ' אין עומדין על המשנה והבדלה בחונן הדעת רע"א אומרה ברכה רביעית ב"ט וכו': ובגמ' אמר ר' שמעון בר אבא לר' יוחנן מכדי אנשי כ"הג תקנו להם לישראל ברכות ותפילות קדושות והבדלות נחזי היכן תקון א"ל בתחילה קבעום בתפילה העשירו קבעוה על הכוס הענו חזרו וקבעו בתפילה והם אמרו המבדיל בתפילה צריך שיבדיל על הכוס אתמר נמי אמר ר' חייא בר אבא ר"י אומר וכו' וכו' אמר רבא ומותבינן אשמעתיה טעה ולא אזכיר גבורות גשמים בתחיית המתים ושאלה בברכת השנים מחזירין אותו והבדלה בחונן הדעת אין מחזירין אותו מפני שיכול לאומרה על הכוס לא תימא מפני שיכול וכו' אלא אימא מפני שאומר' על הכוס אתמר נמי א"ר בב"י וכו' המבדיל בתפילה צריך שיבדיל על הכוס או לא ואמר ליה צריך וכו' אבעיי' להו המבדיל על הכוס מהו שיבדיל בתפילה אמר רב נחמן ב"י ק"ו מתפילה ומה תפילה, דעיקר תקנתא היא אמרו המבדיל בתפילה צריך להבדיל על הכוס המבדיל על הכום דלאו עיקר תקנתא היא לכ"ש תני ר' אחא אריכא קמיה דרבי חנינא המבדיל בתפילה משובח יותר ממי שהבדיל על הכוס ואם הבדיל בזו ובזו ינוחו לו ברכות על ראשו הא גופא קשיא אמרת המבדיל בתפיל' משובח יותר וכו' אלמא תפילה לחודה סגי והדר תני אם הבדיל בזו ובזו וכו' וכיון דנפק ליה בחדא אפטר והויא ברכה שאינה צריכה ואמר רב וכו' וכו' כל המברך ברכה שאינה צריכ' עובר משום לא תשא אלא אימא הכי אם הבדיל בזו ולא הבדיל בזו ינוחו בזו לו ברכות וכו' בעא מינה רב ח' מרב ששת טעה בזו ובזו א"ל חוזר לראש א"ל רבינא לרבא הלכתא מאי א"ל כי קדוש וכו' אף הבדלה נמי אע"ג דמבדיל בצלותא מבדיל אכסא ע"כ בגמרא: [והנה גרסת הרי"ף ז"ל בתשובה שהשיב לו ר"י לרבי בנימין הנ"ל היא שמי שהבדיל בתפילה אינו צריך להבדיל על הכוס]:
והנה כתבתי לשון התלמוד הנ"ל לדקדק משם שאף שעיקר תקנת של הבדלה מן אנשי כנ"הג היתה בתפילה ולא בכוס א"ה הטעם היה לפי שהיו עניים הלכך תקף שהעשירו קבעוה בכוס דעיקר של הבדלה היא על הכוס דמשום הכי אף כשחזרו משום עניות לקובעה בתפילה אמרו שהמבדיל בתפילה צריך שיבדיל וכו' ללמד שאף ששתי פעמים קבעוה בתפילה לא משום הכי נפטר לאומרה על הכוס וראייה עוד על זה דהא אף שמצינו שרבי אחא כפי מסקנת הגמרא בירך למי שהבדיל בתפילה ולא חזר להבדיל על הכוס וגם לפי גרסת הרי"ף ז"ל בדברי רבי בנימין הנ"ל דר"י פסק דהמבדיל בתפילה אינו צריך להבדיל על הכוס א"ה נפסקה הילכיתא דצריך וכדכתבנו:
והנה הכוס הנזכר בודאי שרוצה לומר כוס  של יין דהא כך מוכח בהדייא בפסחים ממעשה דרב אשי כשאיקלע אמימר לאתריה וכו' ודין פשוט הוא מביאו הרב בית יוסף בשולחנו בסי' רצ"ז דין ד' דמי שאין ידו משגת לקנות יין לקידוש ולהבדלה יקנה להבדל' משום דקידוש אפשר בפת: הלכך אף דמצינו הפוסקים דיכול לאומרה על חמר מדינה היינו בדלא אפשר דכשאפשר כמו שאין מקדשין על שיכרא כך אין מבדילין עליו כי אם על היין: וכמו שמצינו שם בגמרא הנ"ל בדבעא מינה רב הונא מרב חסדא מהו לקדושי אשיכרא וכו' סבור מיניה קדושי הוא דלא מקדשין עילויה אבל אבדולי מבדלינן אמר להו ר"ח הכי א"ר כשם שאין מקדישין עליו כך אין מ"ע עוד שם פסק כמו כן שמואל עיין שם: גמרינן מן האמור שכיון שההבדלה עיקר מצותה על היין והנה מצינו דלא מני לאומרה בלא כוס יהיה יין או חמ"מ מבמקום שאין יין מצוי הנה לפי זה יש לנו לומר דדווקא כשיש יין מצוי אם בירך ברכתו כראוי על היין יוצאין ידי חובתו אך בנ"ד שבירך בורא פרי העץ שלא נתקנה  כי אם על פרי ולא על משקה חוץ מן השמן אם כן כיון שלא חזר בתכ"ד נ"ל שצריך לחזור ולברך וכמו שסבר החכם המוכיחו:
ואע"פי שיש לנו כלל. דספק ברכות להקל נ"ל דהיינו כשהספק הוא אם חייב באותו דבר ברכה מעיקרא או לא גם במי שנכנס לו ספק  אם כבר בירך על אותו דבר או לא בירך ובברכת המצוות ונהנין שעיקר ברכתם שהם מדרבנן אז אנו אומרים ספק ברכות להקל אך על מי שברך ברכה שאינה ראויה כנ"ד אין הכלל הנ"ל אמור גם מטעם ברכות אינן מעכבות אינו בנ"ד דהא זה לא נאמר כ"א בברכות של מצוות אך לא בברכות הנהנין שאסור להנות מן העולם הזה בלא ברכה ופוק חזו דאפילו מי ששותה יין ואכל ענבים בפעם אחד צריך לברך עליהם בורא פרי העץ אף שבירך בורא פרי הגפן כבר על היין ולא נומר כיון שהיין הוא עיקר הגפן ויוצא מן הענבים ברכות א"מ ויצא בב' היין גם על הענבי' כיון שאכלן באותה סעודה אלא צריך לברך גם עליהן ברכה המיוחדת להן שהיא בפ"הע: וזה שמצינו דאם בדיעבד בירך על הענבים בפ"הג שיצא אפילו הכי לכתחלה צריך לברך על כל דבר ברכתיה הקבוע עליו:
ומהא נמי גמרינן לנ"ד דכיון דמצינו דברכת  בפ"הג פוטרת לאומרה על הענבים בדיעבד ואין חילוק בזה במה הווה בדעתיה כשאמרה כמו שיש בכל הנ"ל אם כן מכאן נראה שכח  של ברכה זאת היא עצומה והיא במקצת כמו כללית למינה הלכך מינה גמרינן דמי שברך בפ"הע על היין אפילו בעלמא לא יצא י"ח וצריך לחזור בתכ"ד ואם לא חזר יברך פעם שניית דהא מצינו דפסקו הפוסקי' במי שנטל פרי בידו ובירך עליו ונפל בידו ואבד או נמאס דצריך לחזור ולברך אע"פ שהיה מאותו המין לפניו יותר כשברך על הראשון וא"כ הכא דאמר הברכ' כדיניה משום שדעתי עלוי ואבד צריך לחזור ולברך אף שיכול ליטול מאותו המין משלפניו הכא בנ"ד שלא ברך כלל על המין שהוא שותה מבעייא שצריך לחזור ולברך כיון שלא חזר בו בתכ"ד:
הנראה לעניות דעתי כתבתי על נ"ד להלכה ולמעשה יגזור אומר מ' ה' ש' ע' ב' מ' א':
היה ראוי להיות נגמור ביום ראש חדש אדר שני בשנת ישמח ישראל לפ"ק:
הצעיר יוסף ן' לכמוהר"ר משה אלואריש זצ"ל
בבית ובדפוס אלמנה עם יתמי המנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ ז"ל
דירתו ברחוב שמרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס