שאלה ראובן שהשעה היתה דחוקה לו הלך אצל שמעון חבירו ובקש ממונו שילוה לו סך מעות טל מטלטליו כגון חליפות שמלות וטליתות בתורת משכון וראובן הלוה לו על המשכונות ונטלן והניחן בארגז שהיה לו גם כן בגדים אחרים ומלבושים יקרים משלו ואירע שחתרו העכברים בארגז וניקבו משכונות של ראובן וגם הפסידו בגדי שמעון השתא מבעיא לן אי הוי פשיטה מה שהניח שמעון אלו טליתות בתיבתו דהוה ליה להשימן על נס דסתם תיבות חתורות הן אצל העכברים כמו שכתב מהרמ"א בח"מ סי' רצ"א או לא הוי פשיעה שדרך שמירתו בכך ואם תימצא לומר דלא הוי פשיעה עדיין מבעיא לן אם יהיה חייב שמעון משום דהוי שומר שכר דמלוה על המשכון הוי שומר שכר או יהיה אכילת העכברים אונס והיה פטור על הכל יורנו המורה מה דינו ומה' תמ"ש:
תשובה ראה ראיתי דברי השאלה של ה"ה ויען שלא הבנתי אופן הספק היאך היא דכיון שהביא סברת מהרח"א שאומר דסתם תיבות חתורות הן אצל העכברים היאך מסתפק אי הוי פשיעה במה שהניח שמעון אלו הטליתות בתיבתו או לא דודאי כפי סברה זו הוי ודאי פשיעה ואין כאן שאלה ועוד שבתחילה שואל אי הוי פשיטה או לא דנראה דמלוה על המשכון הוא שומר חנם ואם כן אף שאכילת העכברים אינו אונס הוא פטור כיון שלא פשע בשמירתו ואחר כך חזר ואמר ואם תימצא לומר דלא הוי פשיעה עדיין מיבעיא לן אם יהיה ש שמעון חייב משום דהוי שוחר שכר דמלוה על המשכון הוי שוחר שכר דנראה שהוא מוסכם מכל הפוסקים ואם כן דל מהכא הספק הראשון דמה איכפת לן דלא פשע בשמירתו דעדיין הוא חייב אם אין אכילת העכברים הוי אונס ולכן קודם עמדנו על פרק התשובה נפרש תוכן השאלה על מה אדניה הטבעו והוא שיש מחלוקת בין הפוסקים אם המלוה על המשכון הוי שומר שכר או שומר חנם והשתא נסתפק ה"ה אם נלך אחרי הפוסקים שאומרים שהוא שומר חלם ואז אם לא פשע בשמירתו הוא פטור ועדיין הוא מסתפק אם נחוש לסברת מהרח"א שאומר דסתם תיבות חתורות הן אצל העכברים ואם כן הוי פשיעה וחייב דלא הוי דרך שמירתו בכך או אם לא נחוש לסברה זו ואז לא הוי פשיטה דדרך שמירתו בכך אבל עדיין הוא מסתפק אם נלך אחרי הפוסקים שאומרים דמלוה על המשכון הוא שומר שכר ואז צריך לידע אם אכילת העכברים הוא אונס ושמעון פטור או אינו אונס ואז הוא חרב אף טל גב דלא פשע בשמירתו וכדי להשיב על עניין זה נציע לפניך מחלוקת הפוסקים ומהיכן יצא להם פלוגתא דא ואחר כך נפרש כיצד הוא דין השמירה וקודם כל דבר אחלה לאל עליון יצילנו מכל שגיון:
תנן בפרק השוכר את האומנין דף פ' ע"ב הלוהו על המשכון שומר שכר ר' יהודה אומר הלוהו מעות שומר חנם הלוהו פירות שומר שכר וכו': ופיר"שי הלוהו. מעות על המשכון: שומר שכר. שכר מצוה: הלוהו מעות שומר חנם. דלית ליה לר' יהודה שכר מצוה לענין דינא: הלוהו פירות. שומר שכר דדרך פירות להרקיב עכ"ל:
והרי"ף כתב על זאת המשנה קיימא לן כסת' מתני' דקתני הלוהו על המשכון שומר שכר לא שנא הלוהו פירות ולא שנא הלוהו מטות לא שנא משכנו בשעת הלואתו ולא שנא משכנו שלא בשטת הלואתו בכלהו שחזר שכר הוי מאי טעמא מצוה קא עביד דבההיא הנאה דלא בעי למיתב ריפתא לעניא משום דבמצוה קא עסיק דקיימא לן העוסק במצווה פטור מן המצוה הוי עניה שומר שכר ומהאי טעמא נמי קאמר רב יוסף דשומר אבדה כשומר שכר דמי וקיימא לן כוותיה: הא דאמר שמואל האי מאן דאוזפיה אלפא זוזי לחבריה ואנח ליה קתא דמגלא עילויה אבד קתא דמגלא אבד אלפא זוזי ליתא אלא אם נגנב המשכון או אבד כיון ששומר שכר חייב בגנבה ואבדה איהו נמי מיחייב ומאי דפש ליה ביתר דמי משכונו שקיל ליה מיניה דלוה ואי באונס אבד דשומר שכר פטור איהו נמי פטור ושקיל ליה לכוליה חוב דיליה מיניה דלוה עד גמירא ע"כ לשון הרב: הרי לך בהדיא דהרי"ף פסק דהמלוה על המשכון הוי שומר שכר וחייב בגנבה ואבדה ופטור באונסין וחייב הלוה לשלם לו כל חובו עד גמירא:
וכן פסק הרמ"בם בפ' עשירי מה' שכירות ה' א' וז"ל המלוה את חבירו על המשכון בין שהלוהו מפוח בין שהלוהו פירות בין שמשכנו בשעת הלואתו בין שמשכנו אחר שהלוהו הרי זה שוחר שכר לפיכך אם אבד המשכון או נגנב חייב בדמיו ואם נאנס המשכון כגון שנלקח בליסטים מזויין וכיוצא בו משאר אונסין ישבע שנאנס וישלם בעל המשכון את חובו עד פרוטה אחרונה ע"כ:
והרב המגיד כתב המלוה את חבירו על המשכון וכו' משנה בהשוכר את האומנין וכדעת ההלכות: לפיכך אם אבד וכו' חייב בדמיו מפורש שם כסתם מתניתין: ואם נאנס המשכון וכו' גם זה כדעת הגאונים ז"ל דלא קיימא לן כשמואל דאמר שאם אין המשכון קיים אין הלוה משלם כלום ובהשגות א"א אין חנו מודים לו ולרבותיו בזה שאם משכנו אחר הלואתו קונה אותו אף לאונסין כרבי יצחק ע"כ: ושיטת רבינו כשיטת הגאוני' וההלכות. וכבר האריכו להעמידה הרמ"בן והרש"בא ז"ל ועיקר עכ"ל:
והטור כתב בח"מ ס' ע"ב כל הגאונים פסקו שהמלוה על המשכון שומר שכר הוא וחייב בגנבה ואבדה ופטור מן האונסין וכן פסק ר' אלפס וכן כתב הרמ"בם ופסקו גם כן דליתא לדשמואל דאמר האי מאן דאוזיף לחבריה אלפא זוזי ואנתיה קתא דמגלא עליה אי אבד קתא דמגלא אבד אלפא זוזי אלא לא הפסיד אלא כנגד משכונו וכנגד משכונות מיהא הפסיד לא שנא משכנו שלא בשעת הלואתו לא שנא משכנו בשעת הלואתו בין הלוהו פירות בין הלוהו מעות ולשיטתם הוי פיסקא הכי שאם נגנב או אבד המשכון והיה כנגד דמי החוב אין לאחד על חבירו כלום ואם תחוב יתר על המשכון משלם הלוה היתרון ואין חילוק בין אם פירש המלוה שאינו מקבל המשכון אלא בכדי שוויו בין אם מקבלו סתם ואם דמי המשכון יתרים על החוב נותן המלוה ללוה היתרון ואם נאבד המשכון באונס פטור המלוה וגובה כל חובו אבל הר"י פסק שהמלוה על המשכון שומר חנם הוא ואע"פי כן כנגד דמי החוב הוי כאילו פירש שמקבלו בתורת פירעון ואיתא לדשמואל ולפי זה הוי פיסקא הכי אם המשכונות כנגד החוב ונגנב או אבד יצא זה בזה ואין לאחד על חבירו כלום וכו' ואם החוב יותר טל המשכון הלוה נותן כמלוה דמי היתרון וכו' ואם דמי המשכון יתרים על החוב אין והמלוה נותן ללוה היתרון ואם נאבד באונס ישבע המלוה כדין השומרים וגובה כל חובו ולזה הפכים א"א הרא"ש ז"ל ט"כ:
הא קמן דכל הגאונים והרי"ף והרמ"בם והרמ"בן והרש"בא ופוסקים אחרים פסקו שהמלוה על המשכון הוי ש מר שכר אמנם הר"י והטור והרא"ש כפי סברת בנו פסקו שהמלוה על המשכון הוא שומר חנם כמו שאמר בסוף זה הסי' אחר שהביא תשובת אביו דפסק בו שהוא שומר שכר וז"ל אע"פי שכתב בתשובה שהמלוה על המשכון שומר שכר הוא בפסקיו כתב שהוא שומר חנם כדפירשנו לעיל ודאחרונה היא ולא כתבתי תשובה זו אלא ללמוד ממנה חילוק זה למי שפוסק שהוא ש"ש:
אבל הרב בית יוסף אינו סובר כן וז"ל ולדידי כיון דאשכחן בתשובה דסבירא ליה כרב יוסף ילמדו המקומות הסתומים בפסקיו מדבריו בתשובה וניחא דס"ל כפסק ר"ח וה"ג ומה שכתב ר"פ לו מציאות והוי שומר שכר לפי מאי דפרישית דהלכה כרבה אינו מכריע כל כך לומר דס"ל דהלכה כרבה ומכל מקום בין שיהיה דעתו כן או לא אנן כרב יוסף נקטינן כדעת גדולי הפוסקים ואם כן גם הרא"ש ולפחות הרב יוסף קארו פסקו גם כן כהני רבוותא וכן פסק בשלחנו הטהור בסי' ע"ב כלשון רבינו ולזה לא העתקתיו שלא להאריך:
ומעתה שהוכחנו וגלינו המחלוקת שיש בין הפוסקי' ראשונים ואחרונים דרובם ככלם פסקו דהמלוה על המשכון שומר שכר הוא והנשארים פסקו דהוי שומר חנם נבא השתא לבאר ולפרש כיצד הוא שמירת השומרים כדי לראות אם שמעון שמר המשכון כראוי או לא ואם אכילת העכבר העכברים הוא אונס או לא:
תנן בהמפקיד דף מ"ב ט"א המפקיד מעות אצל חבירו צררן והפשילן לאחוריו או שמסרם לבנו ולבתו הקטנים ונטל בפניהם שלא כראוי חייב שלא שימר כדרך השומרים ואם שימר כדרך השומרים פטור: ובגמרא אמר שמואל כספים אין להם שמירה אלא בקרקע אמר רבא ומודה שמואל בערב שבת בין השמשות דלא אטרחוהו רבנן ואי שהא למוצאי שבת שיעור למקברינו ולא קברינו מיחייב ואי צורבא מרבנן הוא סבר דילמא מיבעי זוזי לאבדלתא והאידנא דשכיחי גשושאי אין להם שמירה אלא בשמי קורה והאידנא דשכיחי פרומאי אין להם שמירה אלא ביני אורבי אמר רבא ומודה שמואל בכותל והאידנא דשכיחי טפוחאי אין להם שמירה אלא בטפח הסמוך לקרקע או בטפח הסמוך לשמי קורה ע"כ:
פר"שי צררן. בסודרו והפשילן לאחוריו: אין להם שמירה וכו' דאם לא שמרן ונגנבו פשיעה היא: ואם צורבא מרבנו הוא המפקיד שהוא חרד על מצות הבדלה על הכוס אמר השומר דילמא מיבעי ליה זוזי לאבדלתא להכי לא קברינו ופטור: גשושאי מגששין בקרקע בשפודין של ברזל להכיר מקום שתחתיו חלול: בשמי קורה בגג מתחתיו: פרומאי שוברי התקרה: ביני אורבי בין השורות של הבנין בכותל: טפוחאי מטפחין בכותל לידע אם יש שם חלל: או בטפח הסמוך וכו' וכלן בכותל עכ"ל:
למדנו מהאי משנה וגמרא דהשומרים צריכין לשמור כראוי להיות פטור ואין אל הדברי' שוין שהכל לפי הפיקדון כיון שאמר הכספים אין להם שמירה אלא בקרקע אלמא שדברים אחרים יש להם שמירה באופן אוזר וגם מוכח דאין כל הזמנים שוין כיון שאמר והאידנא דשכיחי כך אין להם שמירה אלא בכך:
וכן כתב הרמ"בם בפרק ד' מה' שאלה ופקדון וז"ל כיצד דרך השומרים הכל לפי הפקדון יש פקדון שדרך שמירתו להניחו בבית שער כגון הקורות והאבנים ויש פקדון שדרך שמירתו להניחו בחצר כגון חבילות פשתן הגדולות וכיוצא בהן ויש פקדון שדרך שמירתו להניחו בבית כגון שמלה וטלית ויש פקדון שדרך שמירתו להניחו בתיבה או במגדל ונוטל עליו כג ן בגדי משי וכלי כסף וכלי זהב וכיוצא בהן: השומר שהניח הפקדון במקום שאינו ראוי לו ונגנב משם או אבד אפילו נאנס שם כגון שנפלה דליקה ושרף כל הבית הרי זה פושע וחייב לשלם ואף על פי שהניח הפקדון עם שלו אם ראוי לשמירה פטור ואם אין המקום ראוי לשמירה חייב בשלו הוא רשאי ואינו רשאי בשל אחרים: הכספים והדינרים אין להם שמירה אלא בקרקע כו' אפילו נעל עליהם כראוי בתיבה או החביא אותם במקום שאין אדם מכירו ולא מרגיש בו הרי זה פושט וחייב לשלם ע"כ:
והרב המגיד כתב כיצד דרך השומרים הכל לפי הפקדון וכו' זה פשוט ומבואר בהמפקיד שאין כל הדברים שוין: השומר שהניח הפקדון וכו' פסק כלשנא בתרא דרב יוסף דאמר התם תחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב וכן בהלכות: ואף על פי שהניח הפקדון עם שלו וכו' ירושלמי הובא בהלכות: הכספים אין להם וכו' מימרא דשמואל שם וכשיטת ההלכות
נמצאת למד מהני דיני דכתב רבינו כיצד הוא דרך השמירה ושאין כל הדברי' שוין שיש פקדון ששמירתו בכך ופקדון אחר בדרך אחרת וכן פסק מרן בשלחנו הטהור סי' רנ"א ס י"ג מלה במלה כמו רבינו יעיין שם:
ועדיין יש לנו לחקור ולבאר אם יש חילוק בין שמירת שומר חנם לשמירת שומר שכר שלפי הדין שכתבנו שאומר כיצד דין השומרים נראה שהוא שוה לכל השומרים בין שומר חנם בין שומר שכר אמנם אחר העיון היטב בספרי הפוסקים מצאנו ראינו שרבינו כתב דין אחד בפרק שלישי דשכירות ה' ט' דנראה בהדיא ששומר שכר צריך שמירה יותר מעולה משומר חנם וז"ל וכן רועה שהעביר הבהמות על הגשר ודחפה אחת מהן את חברתה ונפלה לשבולת הנהר הרי זה חייב שהיה לו להעבירן אחת אחת שאין השומר נוטל שכר אלא לשמור שמירה מעולה והואיל ופשע בתחילה והעבירן כאחד אע"פי שנאנס בסוף בעת הנפילה הרי הוא חייב עכ"ל: וה"ה כתב וכן רועה שהעביר הבהמות וכו' מעשה בגמרא שם בהשוכר ובהלכו' ושומר חנם פטור ע"כ:
וכן פסק הרב יוסף קארו סי' ש"ג ס' י"א וז"ל רועה שומר שכר שהעביר הבהמות על הגשר ודחפה אחת מהן לחבירתה ונפלה לשבולת הנהר הרי זה חייב שהיה לו להעביר אחת אחת שאין השומר נוטל שכר אלא לשמור שמירה מעולה הואיל ופשע בשמירתן בתחילה והעבירן כאחד אף על פי שנאנס בסוף בעת הנפילה הרי הוא חייב וכו': הרי לנו מהאי דינא פשיט כמים ששומר שכר צריך שמירה יותר מעולה משומר חנם כיון שהוא נוטל שכר:
ומעתה נבוא להשיב על הספק שנסתפק ה"ה על שמעון שהלוה סך מעות לראובן על משכון של שמלות וטליתות והניחן בארגז שהיה לו בו גם כן בגדים ומלבושים יקרים משלו ואירע שחתרו העכברים בארגז ונקבו משכונו של ראובן וגם הפסידו בגדי שמעון אם שמעון חייב לשלם דמי המשכון לראובן או לא בשביל הטענות שאמר לזה נאמר דכיון שהוכחנו בפירוש שהפוסקים רובם ככלם פסקו שהמלוה על המשכון הוא שומר שכר אם כן נסתלק מה שנסתפק ה"ה אם נלך אחרי הפוסקים שאומרים שהוא שומר חנם דכיון שהם מעטים אחרי רבים להטות וכל שכן שמר"ן שכל בית ישראל סומך עליו פסק כוותיהו ופוסקים אחרונים גם כן פסקו הכי ואם כן בנ"ד הוי שמעון שומר שכר ואפילו הכי הוא פטור לשלם דמי המשכון דכבר הראנו ששמירת שמלה וטלית הוא להניחן בבית בלבד והגם שנאמר שזה הוא דוקא בשומר חנם אבל בשומר שכר צריך שמירה יותר מעולה כמו שהוכחנו מדברי רבינו וממה שפסק מרן כיון ששמעון הניחן בארגז שהוא שמורה יותר מעולה שהיה צריך אם היה שומר חנם ודאי שלא פשע בשמירתו ומה שאירע שחתרו העכברים הארגז ונקבו הבגדים הוא אונס גמור דמה הוה ליה למיעבד יותר כיון שהניחן במקום שהיה שומר בגדיו ומלבושיו היקרים מקום הראוי לשמירה ואם כן הוא פטור וחייב ראובן לשלם כל המעות שהלוהו דש"ש אינו חייב אלא בגנבה ואבדה ופטור מהאונס:
ואם עדין תקשי לך דיש לחוש לסברת הרמ"א שפסק שסתם תיבות חתורות הן אצל העכברים והוא מהרב מרדכי שכת שמצא בשם רבי שמריא משפירא דסתם תיבות חתורות הן אצל העכברים וחייב הנפקד אם שם בגד לשם שהיה לו להשים על נס ואם כן בנ"ד פשע שמעון בשמירת המשכון ואפילו היה שומר חנם היה חייב לשלם דמי המשכון דשומר חנם חייב בפשיעה לזה נשיב ונאמר דמכמה טעמי לא חיישינן להאי סברא הא שהרב בית יוסף כתב סברא זו ולא פסק אותו בשלחנו הטהור נראה דלא חש לסברא זו והשנית שאנו רואים כל העולם שמניחים הבגדים והמלבושים היותר יקרים בארגז או בתיבות ולא האידנא בלבד כי אפילו בזמן רבינו ושאר הפוסקים היו רגילים לשמור בגדיהם היקרים בתיבות כמו שכתבנו לעיל דנראה שאינו כסברת זה הרב דאם יהיה כסברתו לא יהיו כל העולם שוטים שיניחו בגדיהם היקרים במקום קרוב להפסד דיכול להיות אחד מעיר ושנים ממשפחה שרוצים לאבד את ממונם ואו אמרינן בטלה דעתו אצל כל אדם אבל כ"ע לא:
זאת ועוד אחרת דנראה לע"ד שבאותו מקום של החכם הנ"ל היו התיבות מנסרים דקים ורעועות ולכן אמר שהן חתורות אצל העכברים אמנם אם יראה התיבות שלנו שהן מנסרים עבים וחזקים לא יאמר שהן חתורות אצל העכברים וכדומה לזה מצאתי בים של שלמה שכתב בפרק שני דבבא קמא טל מה שאמר הגמרא סתם דלתות חתורות הן אצל הכלב ונראה לי דוקא בימיהם אבל עכשיו רוב דלתות של בתים אינה חתורות אצל הכלב ואם כן פטורים לגמרי ואונס הוא ע"כ:
אם כן זכינו לדין שאפילו לדברי האומר שסתם תיבות הן חתורות אצל העכברים יודה שאם התיבה או הארגז יהיו נסריו בריאים וחזקים הוי שמירה מעולה ואם חתרוהו העכברים הוי אונס גמור ופטור שמעון לשלם דמי המשכון אבל אם הארגז שהניח שמעון המשכון של ראובן היו נסריו דקים ורעועים אזי הוא חייב אפילו יהיה שומר חנם שהרי פשע בשמירתו אף על גב שהיה לו בו גם כן בגדים ומלבושים יקרים משלו זה לא איכפת לן לפוטרו כמו שכתב רבינו לעיל אם ראוי לשמירה פטר ואם אין המקום ראוי לשמירה חייב בשלו הוא רשאי ואינו רשאי בשל אחרים וכן הוא בירושלמי. בפרק המפקיד נתן במקום שנוהג ליתן את שלו אם היה ראוי לשמירה פטור ואם לאו חייב ע"כ:
הרי לך בהדיא מכאן שלא נפטר השומר אפילו הניח המשכון במקו' שהניח את שלו אלא אם כן יש בזה ב' תנאים אחד שיהיה נוהג ליתן בו והשני אם היה ראוי לשמירה לאפוקי שאם היה נוהג ליתן את שלו ולא היה ראוי לשמירה אז הוא חייב אפילו הניח הפיקדון במקום שהניח את שלו מהטעם שאמרנו:
ועכשיו שמצאנו ראינו שאף שהוא שומר שכר הוא פטור לשלם יען שהוא אונס נפטרנו שאינו יכול שמעון לטעון נגדנו קים לי כאותן הפוסקים האומרים שהוא שומר חנם דהרי מכל מקום הוא פטור וגם אינו יכול לטעון קים לי כאותן שלא אמרו סתם תיבות חתורות הן אצל העכברים שהרי הוכחנו שאם הארגז היו נסריו דקות ורעועות כלם יודו שאינו ראוי לשמירה ואז הוא חייב אפילו היה שוחר חנם שהרי פשע בשמירתו:
העולה לנו מכל האי דכתיבנא ואמרנו דאף על גב שנפסוק כדברי האומרים שמלוה על המשכון הוא שומר שכר אפילו הכי שמעון פטור לשלם דמי המשכון שנקבו העכברים דכבר הוכחנו ששמרו במקום הראוי לשמירה ואם כן מה שאכלן העכברים הוא אונס גמור דמה היה לו למיעבד יותר כיון ששמרן שמירה מעולה ושומר שכר חייב בגנבה ואבדה ופטור מן האונס וכל זה בתנאי שהיה הארגז שהניח שמעון המשכון של ראובן נסריו בריאים וחזקים דאי לאו הכי אזי נחוש לסברת הרמ"א שפסק דסתם תיבות חתורות הן אצל העכברים דבכי האי גונא כלם יודו ולא היה לו להניח אח המשכון בארגז זו דזה פשיעה היא ואז הוא חייב אפילו הוא שומר חנם והגם שהיה לו בו בגדיו ומלבושיו היקרים זה אינו פוטרו לשלם כמו שהוכחנו דבשלו הוא רשאי אבל אינו רשאי בשל אחרים הנראה לע"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים עמי הרב המורה ונשאל מהבורא ידריכנו בתורתו לעבודתו וליראתו אכי"ר:
בשנת ובסדר הגידה לי משכרתך לפ"ג:
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט: