שאלה מעש' שאירע לראובן סופר מהיר שהלך בסחורה למ"ה והגיע למדינה אחת שיש בה כמה יהודים דרים שם ובלכתו "ה שלהם ראה שלא קראו בתורה ביום שנתקן לנו לקרות בס"ת ושאל טעם לדבר והשיבו שהטעם הוא מפני שאינם כ"כ בני תורה ואין להם מי שיכתוב להם ס"ת ולא יש להם אא ספר אחד שהוא כ"כ מוטעה ואין להם מי שיתקנו וזה כמה שנים שלא קראו בתורה ונתבטלה מצוה זו מהם עד ישקיף וירא ה' משמים לקבץ נדחי ישראל או שיזדמן לידם ספר הגון לקרות בו או איזה אדם כשר שיתקן להם הספר מידם ואמר להם שהוא ת"ל מלאכתו מלאכת סופר יראו לו פר אולי יוכל למצוא לו תיקון וכשהראוהו לו ראה שהוא טעה ביותר אלא שיש כמה יריעות שיש בידו לתקנם על ידי גרירה מלבד ב' עמודים שנפל בהם הטעות ביותר שאין להם תיקון בגרירה מחמת האזכרות שבהם והם סמוכים זה לזה אחד כסוף היריעה והאחר סמוך לו בתחילת יריעה הסמוכה לו וחפש ראובן הנ"ל באמתחתו ולא מכא קלף כ"א שיעור הב' עמודים בצמצום ונסתפק לו מה יעשה מאחר וקי"ל שאין כותבים יריעה בספר פחותה מבת ג' עמודים אא לעת כזאת שהוא שעת הדחק שאין קלף אחר מצוי שם יוכל לעשות יריעה אחת בת ב' עמודים שוה לשאר יריעות בספר ההוא או אם יעשה אותה יריעה בת ג' עמודים קצרים ביותר משאר עמודי הספר ואע"פ שיראה הספר נועד אולי זה יותר טוב ממה שיעשה יריעה פחותה משלשה בגד דבריהם ז"ל על הכל יבא דברך וכבדנוך ומהתמ"ש:
תשובה גרסינן בהקומץ רבה (דף ל') ת"ר עושה אדם יריעה מבת שלש דפין ועד בת שמונה דפין פחות מכאן ויתר על כן לא יעשה ולא ירבה בדפין מפני שנראה אגרת ולא ימעט בדפין מפני שעיניו משוטטות אלא כגון למשפחותיכם למשפחותיכם למשפחותיכם ג' פעמים נזדמנה לו יריעה בת תשע דפין לא יחלוק שלש לכאן ושש לכאן אלא ארבע לכאן וחמש לכאן במה דברים אמורים בתחלת הספר אבל בסוף הספר אפי' פסוק אחד ואפי' דף אחד פסוק אחד ס"ד אלא אימא פסוק אחד בדף אחד ובאר רש"י פחות מכאן או יותר על כן לא יעשה שתפרים של חיבורי היריעות יפין בה כשאין בהן יותר מדאי הלכך לא יעשה יריעות קצרות שלא יהיו התפירות מקורבות יותר מדאי ולא ארוכות שלא להרחיק יותר מדאי: ולא ירבה בדפים לעשות שמנה בקלף אם קלף קטן הוא מפני שהדפים קצרים ונראים כאגרות: ולא ימעט בדפין לעשות רק ג' ביריעה אם יריעה גדולה היא: מפני שעיניו שוטטות כשהדפין רחבים וטועה בראשי השיטות: נזדמנה לו יריעה שיש בה בה ט' דפין למדת האחרים וצריך לקצרה מפני שאמרו לא יתר על שמנה: אלא ד' לכאן וה' לכאן כדי שלא תהא זו יתירה על זו יותר מדאי: בד"א דלא ימעט ולא ירבה בדפין: בתחלת הספר אבל בסופה אפילו אין לו לכתוב אלא פסוק אחד יכתבנו בכל היריעה: ואפילו דף אחד יעשה בכל היריעה: אלא אימא פסוק אחד בדף אחת אם רוצה יעשה דף קצר מתיבה אחת כדי שיגמור בסוף הדף עכ"ד:
והנה ראינו בזאת הברייתא שלש חלוקות הראשונה מדברת על מנין הדפין אשר הוא מן הראוי שימצאו ביריעה מיריעות ספר התורה השנית היא בשיעור דף מן הדפים אשר לא יגרע ולא יתוסף משיעור המוגבל שם והשלישית שבה אל עניין הראשונה והוסיף בה דבר על ענין חלוק הדפין ביריעה בהיות מספרם השע לומר שאין ביד הסופר לחלק הדפים כרצונו כי לא והיה בזה יופי והדור כלל אלא צריך שיחלק ויבדיל אותם באופן שלא יתרבה חלק אחד הרבה מחלק האחר ר"ל שלא יעשה יריעה אחת מג' דפין לבד ויריעה אחרת מששה ולכי שיש בזאת הברייתא שלש חלוקות האלה יש להעיר הערה מה באותו בד"א האמור שם אם יסוב עניינו על כל השלש חלוקו' או לשתי' או אל אחת מהנה לבד כי לא ימנע אחת משלש ואם נניח שיוסב לשתי' או על אחת מהשלש לבד עדיין יש להסתפק אל מי מכלנה כי המשפט והדין יצא ויחולק כפי הביאור אשר אנחנו מבארים בזה וכמו שיתבאר לפנים וכבר ראינו רעת רש"י בזה אלא שיקשה עלינו ביאורו באופן מה שישוב הבד"א אל החלוקה אמצעית ולא הראשונה כאשר הוא הדר' בהרבה מקומות מהתלמוד לחזור אל עניין הראשון או לפחות אל האחרונה הסמוכה לו כי לפי ביאורו יש לשאול לבעל הברייתא למה לא שם החלוקה האמצעית בסוף ויהיה סדר הברייתא נאות לפי משפט הלשון והעניין כי הנה החלוקה הראשונה והאחרונה. מסכימות בנושא אחד והוא מספר הדפים אשר יהיו ביריעו' ס"ת והאמצעית עניינה כשיעור הדפין ולכן היה מן הראוי שתכתב באחרונה ואליה יבא על מקומו בשלום הבד"א כפי ביאור רש"י ז"ל:
ואולם הרמב"ם ז"ל רוח אחרת עמו שכתב בפרק תשיעי מהלכות ס"ת הלכה י"ב אין עושין ביריעה פחות משלשה דפין ולא יתר על שמנה דפין נזדמנה לו יריעה בת תשע דפין חולק אותה ארבעה לכאן וחמשה לכאן בד"א בתחלת הספר או באמצע אבל כסוף הספר אפילו פסוק אחד בדף אחד עושים אותו דף לבדו ותופרים אותו עם שאר היריעות עכ"ל והנה מדבריו אלה נראה שדעתו הוא שבד"א הנזכר בברייתא מוסב על החלוקה הראשונה והאחרונה אשר ענייניה על מניין הדפין וחלוקם ביריעות ולזה לא כתב פה החלוקה האמצעית אשר היא מדברת בשיעור הדפין וכתבה בפרק שביעי הלכה ד ספר תורה שכתבו בלא שרטוט ... וכיצד כותבין ספר תורה כותב כתיבה מתוקנת נאה ביותר ... ואורך כל שיטה ושיטה שלשים אותיות כדי לכתוב למשפחותיכם למשפחותיכם למשפחותיכם תלתא זימני וזה הוא רוחב כל דף ודף ולא תהא שיטה קצרה מזה כדי שלא יהיה הדף באגרת ולא אורכה יותר על זה כדי שלא יהיו עיניו משוטטות בכתב עכ"ד:
גם מלשון הטור נראה שדעתו בבד"א כהרמב"ם שכתב ביורה רעה סי' רע"ב וז"ל ורוחב כל דף ודף יהיה כשיעור שיוכל לכתוב ג"פ בו למשפחות ולא פחות מזה... ושיעור אורך היריעה כדי שתכיל ג' מאלו הדפין או שתכיל ד' ה' ו' ז' ח אכל לא יעשה של שנים ולא של ט' ועיקר הנוי משל ד' או ה' לפיכך אם נזדמנה לו יריעה בת ט' דפין והוא צריך לחלק לא יחלקנה בעניין שיהא ג' דפין בא' וששה בשניה אלא שיהיו ד' בא וה' בשנייה בד"א בכל היריעות שבספר חוץ מבאחרונה אבל באחרונה אפילו אין בה אלא דף אחת שפיר דמי וצריך שיסיים בסוף הדף ובאמצע השטה לפיכך אם לא נשאר לו אלא פסוק אחד כשמגיע ליריעה אחרונה צריך שיעשה ממנה דף א' כדי שיסיים בסופו אעפ"י שאין בפסוק האחרון תיבות כמנין השיטות שבשאר הדפין יעשה אותיות ארוכות ממטה למעלה כדי שתחזיק תיבה אחת ד' או ה' שיטין כדי שיסיים בסוף הדף עכ"ל:
הנה דבריו אלה יעידון יגידון שהחלוק שעושה בעל הברייתא בין סוף הספר לתחלת או לאמצע הספר אינו אלא לענין מניין הדפין ביריעות ולא דכר כלל בשיעור הדפין כי הבד"א ישוב אל החלוקה הראשונה ואחרונה ואולם לפי ביאור רש"י הוא בהפך ר"ל שהחלוק הקודם הוא בשיעור הדפין ולא במניינ' ביריעות ואולי שלעתו אף בסוף הספר צריך שיהיו ג' דפין ביריעה ואמנם לדעת הרמב"ם יש להסתפק מה נעשה אם לא נשאר בדף האחרון כי אם פסוק אחד או שנים כי דבריו בזה בפרק שביעי מה' ס"ת הם סתומים וחתומים כדברי הגמרא וז"ל וכשיגמור את התורה צריך שיגמור באמצע שיטה שבסוף הדף ואם נשאר מן הדף שיטין הרבה מקצר ועולה מתחלת השיטה שבסוף הדף ולא יגמור את השיטה ומתכוין עד שיהיה לעיני כל ישראל באמצע שיטה שבסוף הדף עכ"ד וזה יצא לו ז"ל מברייתא אחרת בהקומץ רבה ולא נתבאר לנו אם דעתו כדעת רש"י שבאר שם מקבר השיטים והולך או כדעת הטור שביאר המקצר ועולה של הברייתא עושה אותיות ארוכות ממטה וכמו שהבאנו דבריו למעלה וזה ני יש הבדל עצום לעניין הדין בין שני ביאורים האלה שלדעת רש"י יכול לעשות דף קצר באחרונה והוא הולך לשטתו שביאר הבד"א למניין שיטור המוגבל בדף מדפי הספר שהו למשפחותיכם ג פעמים ולדעת הטו"ר נראה שאינו יכל לעשות דף קצר אף באחרונ' ולזה הוכרח לפרש מקצר ועלה האמור בברייתא שיעשה אותיות ארוכות כי בזה האופן נשאר רוחב הדף אלא שהשיטין בו יהיו מועטים במספר והא הולך ג"כ שיטתו שבאר הבד"א לעניין מניין הדפין ביריעה והנה לא ידענו אם הרמב"ם ז"ל עם היותו מסכים לדברי הטור בביאור הבד"א יודה בדין לדעת רש"י מכח הברייתא הזאת של מקצר ועולה ויהיה ההיתר בסוף הספר בין במניין דפי היריעות ובין בשיעור דפיו ולזה תהיינה ג' דעות בדבר והם דעת רש"י הרמב"ם והטור או נאמר שדעתו הוא בכל כדעת הטו"ר ולא ימצא ובדבר הזה כי אם שתי דעות מחולפות והם דעת רש"י והרמב"ם:
ואולם היתר עשיית יריעה אחרונה של הספר מדף אחד לבדו הוא דבר שאין בו ספק לדעת הרמב"ם והטור והיא הדעת הנכונה אצלנו כי ביאורם בבד"א היא יותר נאותה לפי משפט הלשון כתלמוד וכן העלה מהרר"י קא"רו בשולחנו גם היה אפש' לפר' שהבד"א ישוב לכל הג' חלוקו' אלא שלא ראינו מי שפירש כן ומכל זה שכתבנו יצא לנו משפט מתוקן בנושא אשר נשאלנו עליו וזה מאחר שמצאנו היתר לעשות יריעה מדף אחד לבדו בסוף הספר ומן הנראה שהטעם הוא עבור שלפעמים ההכרח יביאנו לזה ד"מ אם לא נשארו לכתוב כי אם פסוקים מעטי המספר אשר דף אחד יכילם הנה בנושא שלנו אשר מעט כמות הקלף מכריח הסופר לעשות יריעה בת שני דפים (אשר החכם השואל קראם עמודים כפי הנהוג בדברי האחרונים) נראה לנו שיוכל לעשות כן כיון שאי אפשר בזולת זה כי מה שצדד החכם השואל לעשות היריעה בת שלש דפים קצרים כדי שלא יעשה דבר נגד דבריהם ז"ל איננו נכון כלל כי מלבד שיראה הספר מכוער כאופן וה כמו שהזכיר החכם השואל בעצמו אינו מקיים דברי חכמים בזה שהרי כשאמרו אין עושין יריעה פחותה משלשה דפים כוונתם מאותם דפים אשר יש בהם שיעור המוגבל והוא למשפחותיכם ג' פעמים ולזה דקדק הטו"ר בטוב טעם ודעת בלשונו ושיעור אורך הידיעה כדי שתכיל ג' מאלו הדפין וכמו שהבאנו דבריו למעלה וכיון שאי אפשר לסופר לעשות ג' דפין כפי שיעור המוגבל בעבור קוטן הקלף הוא בלתי אפשר גם כן לקיים דברי חכמים בעשותו יריעה מג' דפים קצרים ביותר ולכן צריך שיעשה הסופר היריעה מב' דפים באותו רוחב בעצמו שנעשו דפי שאר יריעות הספר ועוד שהרמב"ם מנה בפרק עשירי מהלכות ס"ת כ' דברים הפוסלים ספר התודה ולא הזכיר זה בכללם וכתב שם ושאר הדברים למצוה ולא לעכב ועם היות ששיעור הדפים הוא גם כן למצות ולא לעכב כמו שכתב ז"ל בפרק שביעי מ"מ כיון שאי אפשר לעת כזאת שהוא שעת הדחק לקיים דברי חכמים כהלכתם יעשה באופן שירצה יותר טובה א שיעשה היריעה משני דפים כפי שיעורם כי בזה יש יופי והדר לספר מגה שיעשה הדפים קצרים ביותר כסדר ובשנת והוריתי לכם את אשר תעשון:
אלה דברי דוד הרופא בן לא"א כמהר"ר יעקב די מיזה מ"כ: