שאלה כט ראובן נכנס לבית הכנסת בזמן שהיו מתפללים תפלת ערבית והוא עדיין לא התפלל תפלת מנחה והיה סבור שהתפלה שהציבור היו מתפללים שהיא תפלת מנחה בהיות שעוד היום גדול והתפלל עמהם ואחר שסיימו הציבור תפלתם ידע שתפלה זו לא היתה אלא תפלה של ערבית מבעיא לן השתא אם עלתה לו תפלה זו לתפלת מנחה או לתפלת ערבית ויתפלל שנית לתפלת מנחה או דילמא שלא עלתה לשום אחד מהם ויתפלל שתים ואת"ל שיתפלל שתים אם צריך לחדש שום דבר בתפלה שניה כיון שסוף סוף כבר התפלל בראשונה עם הציבור על כל פרט ופרע יבא דברך הטוב וכיבדנוך:
תשובה נראה דבר פשוט דלא עלתה לו לשום אחד מהם לא לתפלת מנחה ולא לתפלת ערבית לתפלת מנחה לא עלתה לו מכמה טעמי חדא לפי שלא היה יכול לעשות אצלם אותה שעה יום בתפלת מנחה כיון שהקהל עשו אותה שעה עצמה לילה בתפלת ערבית. וכההיא שהשיב הרב בעל תרומת הדשן בסי' ד' שנשאל במי ששהה להתפלל מנחה בערב שבת עד לאחר שענו הקהל ברכו אבל עדין הוא זמן מנחה היאך יתפלל תפלת מנחה זו והשיב הרב בשם אחד מהגדולים שמצא בתשובות ישנות דמי ששהה להתפלל מנחה בערב שבת בדרך זה שאל יתפלל מנחה באותו בית הכנסת שבו הצבור ושלוחם מתפללים הואיל והצבור קדשו היום לא יעשנו חול אצלם וכו' והוא הדין בנדון דידן דכיון שהקהל עשו אותה שעה לילה לא היה יכול הוא לעשותה יום אצלם וכדכתיבנא.
ועוד כיון שהקהל היו מתפללים ערבית ועשו אותו זמן לילה נקרא שפיר זמן ערבית ולא זמן מנחה וכשהוא התפלל אצלם באותה שעה תפלת מנחה הוי כמי שהקדי' התפילה שעבר זמנה לתפלה שזמנה עכשיו דלא עלתה לו. וכדאמרי' בריש פרק תפלת השחר טעה ולא התפלל מנחה בשבת מתפלל במוצאי שבת שתים של חול מבדיל בראשונה פירוש תפלה ראשונה שמתפלל מתפלל בשביל עכשיו לכך אומר בה הבדל' בחונן הדעת ואינו מבדיל בשנייה פי' בתפלה שהיא בשביל תשלומי מנחה של שבת אינו מבדיל בה. ואם לא הבדיל בראשונה והבדיל בשנייה שנייה עלתה לו פירוש בשביל תפלת מוצאי שבת. ראשונה לא עלתה לו פירוש שאינה כלום שאין לו להקדים תפלה שעבר זמנה לתפלה שזמנה עכשיו ע"כ והוא הדין בנ"ד דלא עלתה לו:
ועוד שהוא התפלל בטעות שהיה סבור שהקהל היו מתפללים מנחה ולכן התפלל עמהם אדעתא דמתפללים מנחה ואחר שסיימו הקהל תפלתם ידע שלא התפללו אלא תפלה של ערבית ושטעה במחשבתו וקי"ל דתפלה בטעות חוזר ומתפלל שהרי כתב רבנו יונה בריש תפלת השחר שאם התפלל מבעוד יום בטעות שהיה יום מעונן והיה חושב שהיה לילה ואחר כך זרחה השמש צריך לחזור ולהתפלל אף על פי שהתפלל מפלג המנחה ואילך כיון שלא נתכוון להתפלל אלא אחר שקיעת החמת והתפלל בטעות ומותרין בעשיית מלאכה שקבלת טעות לא שמה קבלה וראיה לדבר מדאמר בגמרא וטעותא מי הדרא והא קאמר אבון פעם אחת נתקשרו שמים בעבים וכסבורין העם לומר חשיכה ובאו לבתי כנסיות והתפללו של מוצאי שבת בשבת ואחר כך זרחה חמה ובאו ושאלו לרבי ואמר להם הואיל והתפללו התפללו. ומהדרינן שאני צבור דלא מטריחין להו דמשמע דדוקא מפני טורח הצבור חששו ואינם צריכין להתפלל אבל ביחיד לא חיישינן לטרחא עכ"ל והוא הדין הכא בנ"ד שהתפלל תפילת מנחה מפני שהיה חושב שהצבור היו מתפללים אותה ואחר כך ידע שהתפללו ערבית הוי תפלתו בטעות ולא עלתה לו. ואינו חוץ מן ההקש להביא ראיה גם כן לנדון דידן מאכילת מצה דגרסינן בפרק ראוהו בית דין שלחו ליה לאבוה דשמואל כפאוהו ואכל מצה יצא כלומר שאם כפאוהו פרסיים ואכל מצה בלילי הפסח שלא לכונת מצוה יוצא ידי חובתו וכתב הרא"ה ז"ל דדוקא כי האי גוונא יצא שיודע הוא שעכשיו פסח וזו מצה אלא שאינו מתכוין לצאת אבל כסבור חול הוא ואכל מצה או כסבור לאכול בשר ואכל מצה ודאי לא יצא דאם איתא למה לי למינקט כפאוהו פרסיים לנקוט חד מהני גווני אלא ודאי כדאמרן עכ"ל ומה התם יצא ידי חיוב שלא התפלל אותה כדינה כמי שלא התפלל כלל דיינינן ליה ומתפלל שתים לערב ואף על פי שכבר עבר, ר"ח ואינו מזכיר ענין ר"ח בתפלה. והוא רבנו יונה אחר שהביא מחלוקותם כתב שהיה מסופק בזה ושהנכון לצאת מן הספק שיתפלל אותה לערב בתורת נדבה ואין צריך לחדש בה דבר כיון שהוא מתפלל אותה על דרך  הספק. כי שמא הלכה היא שצריך לחזור ולהתפלל אותה לחובה ואין לך חידוש גדול מזה. וכן פסק מרן בש"ע סימן ק"ח סעיף י"א. ומה גם כשחייב לחזור ולהתפלל אותה. שאינו מחדש בה דבר. הילכך יתפלל הכא שתים ואינו צריך שום חידוש. הנראה לעניות דעתי כתבתי להלכה ולמעשה אם יכשר בעיני מורנו הרב ה' יאריך ימיו ושנותיו אמן:
משה בן לא"א דוד רודריגש לופש נ"ע
באמשטרדם ע"ו בטבת שנת התקל"ז
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס מוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט