שאלה סה אלמנה שבאה לגבות כתובתה מיורשי בעלה אמנם אין שטר כתובתה בידה כי אמרה שנאבדה ממנה ושיחפש אחריה ושביני ביני תובעת מהיורשים מזונותיה והיורשים תובעים שכיון שתבעה כתובתה אבדה מזונותיה אע"פי שעדין לא גבתה כתובתה אשר על כן באו לדרוש בבית מדרשו של ש"ם משפט דין זה אם יש טעם בדבר הכל מבורר היטב ושכמ"ה:
תשובה הואיל ואתא לידן האי מלתא אכתוב מה שעלה בזכרוני בקיצור מהפוסקי' ז"ל על הדין ועל האמת והנני רואה כי מטעם ב' דברים אין לה מזונות הא' דגרסינן בשלהי פ' נערה שנתפתתה אמר רב יהודה אמר רב שמואל התובעת כתובתה בב"ד אין לה מזונות ומקשה התם ולא והא תניא וכו' ומשני תובע' בב"ד שלא בב"ד לא וכן פסקו הרי"ף והרא"ש ז"ל וכתב עוד הרא"ש שם בפסקיו וז"ל משעת תביעתה אבדה מזונותי' אפילו  לא פרעו לה כדאיתא בגיטין בפרק השולח וכו' וכ"כ ריב"ה ז"ל בא"הע בסימן צ"ג וז"ל אלמנה שתבעה כתובתה בב"ד אין לה מזונו' אפילו לא פרעוה אבל תבעה שלא בב"ד לא הפסידה מזונותיה והרמב"ם ז"ל אע"ג שכתב בריש פ' י"א מהלכות אישות וז"ל ומשתבעה כתובתה בב"ד אין לה מזונות ולא הזכיר ואמר אפילו לא פרטו לה מ"מ מובן הוא מדבריו שהרי בריש הפ' אמר אלמנה ניזונת מנכסי יורשין כל זמן אלמנותו עד שתטול כתובתה ומשכתב אח"כ וחשתבעה כתובתה בב"ד אין לה מזונות ולא כתב ומשתטול כתובתה אין לה מזונות נראה מבואר דעתו שמשעת תביעה אין לה מזונות אע"פי שעדיין  לא פרעוה וזה פשוט וכן נרא' מדברי הרשב"א זלה"ה ובתשובה שהיא מהתשובות המיוחסות להרמב"ן ז"ל בסי' מ"א ע"ש ועיין עוד בסימן ק"ו וזה פשוט מההיא דפ' השולח בההיא אתתא דאתא קמיה דרב הונא לגבות כתובתה אמר לה מאי אעביד ליך דהרי לא מגבי כתובתה לארמלתא שכן אבא מרי לא מגבי כתובתה לארמלתא אמרה ליה הב לי מזוני אמר לה מזוני נמי לית ליך דאמר רב יאודה אמר שמואל התובעת כתובתה בב"ד אין לה מזונות:
הרי לך מבואר בהדיא דכיון שתבעה כתובתה בב"ד אף על פי שעדין לא נפרעה אין לה עוד מזונות וטעם הדבר הוא כפי מ"ש מוהרש"דם ז"ל בחלק א"הע ובסי' כ"א בשם הר"ן ז"ל דקיי"ל שאין אדם רוצה שתבזה אשתו וכל זמן שהיא משמרת כבוד בעלה יש לה מזונו' גביה דנקטינן בה את תהא יתבא בביתי כל זמן חגר אלמנותיך בביתי שכל כבודה בת מלך פנימה הא אם יצא מביתו לב"ד לתבוע כתובתה הודיעה שאינה רוצה לשמור כבודו עוד ולכן אבדה מזונותיה וכו' יעו"ש. וכיוצא בזה כתב מוהר"ר בצלאל אשכנזי ז"ל בתשובותיו סימן ה' יעו"ש:
ועוד מטעם אחר והוא שאין שטר כתובתה בידה וטוענת שנאבדה ממנה וכתב הרמב"ם ז"ל בפ' י"ב מהלכות אישות וז"ל ויש מן הגאונים שכתבו שאין פוסקין מזונות לאשה שהלך בטלה למדינת הים או שמת בטלה עד שיהא שטר כתובתה יוצא מתחת ידה שאם אינה מוצא שטר כתובתה אין לה מזונות שמא בטלה כתובת' מבעלה או מחלה לו כתובתה אין לה מזונות כמו שיתבאר:
ויש מי שהורה שפוסקין לה מזונות וכו' וכתב  שדעתו נוטה לזה במי שהלך בעלה הואיל ויש לה מזונות מן התורה אבל אם מת בטלה אין לה עוד מזונו' עד שתביא כתובה מפני שהוא אוכלת בתקנת הנשים ועוד שהמזונות מנכסי היורשין הם ולעולם טוענים ליורש וכו' וכ"כ בפ' ח"י וז"ל אלמנה שאין שטר כתובתה יוצא מתחת ידה אין לה מזונות שמא מחלה כתובתה לבעלה או מכרה או משכנה ואע"פי שלא טען יורש אנו טוענין לו ואומרים לה הביא כתובתיך או השבעי וטלי מזונותיך ואף על גב שהרא"ש ז"ל בפסקיו בפ' ב' דייני גזרות הקשה  על דברי הרמב"ם ז"ל והעלה דכיון דקי"ל דגובה כתובתה דעד מיתה ואף על פי שאין שטר כתובתה בידה דהטוען אחר מעשה ב"ד לא אמר כלום וכ"ש דיש לה מזונות דנכסים בחזקתה הן לגבי מזונות כדתני לוי אלמנה כל זמן שלא נישאת על היתומים להביא ראיה עפ"ל וגם ריב"ה ז"ל בסימן צ"ג כתב סברת הרמב"ם וסברת אביו הרא"ש ז"ל שחולק עליו וכתב הרב ב"י ז"ל שדעת הרמב"ן והרשב"א והר"ן כדעת הרא"ש שהאלמנה ניזונית אע"פי שלא נשבעה ולכך כתב דלענין הלכה נקטינן ככולהו רבוותא דהו"ל הרמב"ם יחידאה לגבייהו ומ"מ בשלחנו הטהור כתב הדבר במחלוקת שהרי כתב שם אלמנה ניזונית אע"פי שלא נשבעה ויש חולקין ונראה שמה שכתב הרב ז"ל דלענין הלכה נקטינן ככל הני רבוואתא דהו"ל הרמב"ם ז"ל יחידאה לגבייהו קאי נמי למה שכ' הרמב"ם שהאלמנה צריכ' להביא שטר כתובתה בידה כדי שיתנו לה מזונות:
ולכאורה קשה דאיך כתב דהרמב"ם יחידאה לגבייהו והלא הרמב"ם ז"ל כתב שיש מן הגאונים שהורו כן ושהוא נוטה לסברת' זו באלמנ' דוקא אבל לא סתם באש' איש וכמו שכתב שם וכיון שכן נמצא שאין הרמב"ם יחיד בסבר' זו ומ"מ בשלחנו הטהור גם דין זה כתבו במחלוקת. שהרי כתב שם אלמנה שאין שטר כתובתה יוצא מתחת ידה אין לה מזונות שמא מחלה כתובתה או משכנה אותה וזהו סברת הרמב"ם וכתב על זה ויש חולקין וכו' והרב המגיד ז"ל בפ' י"ב מהלכות אישות כתב שדין זה יש סברות חלוקות לראשונים ושהכרעת רבינו עיקר ע"ב:
הנה לפי זה אפשר לומר הכא בנ"ד דכיון שהיורשים הם המוחזקים והאלמנה מוציא מידם מזונותיה יכולים היורשים לומר אע"ג דענין דין הוי פלוגתא דרבוואתא קים לן כסברת הגאונים וסברת הרמב"ם ז"ל וכסברת הרב המגיד ז"ל שכ' שהכרע' הרמב"ם היא העיקר באלמנ' שבאה לתבוע מזונות שאין לה מזונות עד שיהא שטר כתובת' יוצאה מתחת ידה ומה גם שבשטר יש רעותא אחריתי שבאה לפני ב"ד לתבוע כתובתה:
איברא שאפילו תבעה כתובתה בב"ד דאיכא צדדין אחרים שלא הפשידה וכחו שכתב ריב"ה ז"ל שם בסי' צ"ו וז"ל ואפילו בב"ד לא הפסידה אלא אם כן תבעה מעצמה אבל אם תבעה מהיורשים שלא יתנו לה מזונות או שרימוה שאמרו לה פלוני חפץ לישא אשה ומחמת זה תבעה כתובתה או כיוצא בזה א הפסידה מזונותיה וכו' יעו"ש:
והכא בנ"ד לא פורש בשאלה אם באה לתבוע כתובתה מעצמ' או מחמת סיבה אחרת מאותם הסיבות שבשבילם אינה מפסדת מזונותיה שאם באה מעצמה לתבוע מב"ד דהפסידה מזונותיה אבל אם בא לתבוע מזונותיה מחמת אותם סיבות אחרות אשר בשבילם אינה מפסדת מזונותיה ודאי דלא הפסידה מזונותיה בשביל שתבעה כתובתה בב"ד דלענין אותם הדברים הוה ליה תבעה בב"ד כמי שלא תבעה בב"ד וכיוצא בחילוק זה חולק הרב מוהרש"ך ז"ל בח"א סי' מ"ב יעו"ש:
אמנם כיון שיש טעם האחר שאין שטר כתובתה יוצא מתחת ידה ויכולים היורשים לומר קים לן כהרמב"ם וסיעתו שהפסידה מזונותיה וכדאמרן ובפרט שהרמב"ם אינו יחיד בסברה זו אלא גם מן הגאונים ז"ל הכי סבירא להו וכמו כן הרב המגיד ז"ל הסכים לסברא זו וכתב הרב הגדול מוהר"י קולון ז"ל בשורש סי' קמ"ט דבענין ממון אין יכול המוחזק לומר קים לי כדברי היחיד ודלא ככל חכמי ישראל ואפילו תפש מפקינן מניה אבל היכא דאיכא ב' או ג' מן הפוסקים המובהקים דמסייעין למוחזק אע"פי שרבים יאמרו בהיפך יכול המוחזק לומר קים לי כהני דסברי כוותי וכמו שכתב הרב הגדול כמוהרש"דם ז"ל בחלק א"הע סימן ק"ף יעו"ש:
ולא דמי נ"ד לההיא מחלוקת שנפל בין הרבנים כמו הרשד"ם ז"ל וכמוהר"ר בצלאל אשכנזי וכמוהר"ר חיים כפוסי ז"ל ככתוב בתשובותיו והרשד"ם בחלק א"הע בסי' ר"ט ובתשובו' כמוהר"ר בצלאל אשכנזי בתשובות ח' ט' וי' יעו"ש דשאני התם שהענין היה שהאלמנה תבעה נדונייתה לבד בב"ד וגבתה אותה והיתה רוצה להיות ניזונית מכאן ואילך מנכסי בעלה בשביל עיקר כתובה ותוספת שלא תבעה ועל זה נחלקו הרבנים הנז"ל אם יכולים היורשי' לפרוע לה מנה מאתים ותוספת ולסלק אותה מהמזונות או לא וכמו שיראה המעיין שם במקומו הנ"ל:
אבל הכא בנ"ד שתבעה כתובתה סתם וכתובתה סתם משמעותה היא הכל בכלל נדוניא ועיקר ותוספת ידוע ומפורסם לכל וכאן בנדון זה כל אפייא שוין דכיון שתבעה כל כתובתה בב"ד אבדה מזונותי' ואין לה עוד מזונות מן היורשים וכן כתב בפשיטות הרב כמהו"רר בצלאל אשכנזי ז"ל שם בסי' י' וז"ל דהא טעמא דכשתבעה כתובתה בב"ד שאין לה מזונות היינו משום דלא קרינא בה מגר אלמנותיך בביתי וכו' ועוד מסתברא כן דלא אמרה שהדבר תלוי בה להיותה ניזונת כל זמן שתרצה לא כל זמן שלא עשתה שום שינוי לא בנדוניה ולא בעיקר ממה שהיתה בשעת אלמנותה אבל כל שהעיזה פניה ותבעה בבית דין אפילו נדונייתה לא תיקנו אנשי הגליל:
תדע דתירץ הר"ן ז"ל בפרק אף על פי לשיטת רש"י ז"ל דהתובעת אפי' מקצת כתובתה הפסידה מזונותיה משום דגריעא ממכרה כתובתה שכ"כ מעיזה פניה בב"ד היא. בתביעה מקצת כתובתה כאילו תבעה כולה וכו' והאריך עוד ע"ש: והן הן הדברים דכתיבנא:
כלל הדברים כיון דאיכא תרי טעמי לרעותא שתבעה כתובתה בב"ד אפילו שלא גבתה עדין ובלבד שיתברר הדבר שתבעה כתובתה מחמת עצמה ולא מחמת סיבות אחרות ועוד שאין שטר כתובתה יוצאה מתחת ידה אשר כל טעם וטעם בפני עצמה היה מספיק להפסידה מזונותיה וכ"ש בהצטרפם שניהם גם יחד שודאי אבדה מזונותיה ואפילו אם מצא תמצא שטר כתובתה ותוציאנה בפני ב"ד הנה מ"מ כיון שכבר תבעה כתובתה בפני ב"ד כבר הפסידה מזונותיה אף על פי שלא גבתה עדיין באופן שבין הכי ובין הכי אין לה עוד מזונות וכמו שכבר הוכחנו וכתיבנא זהו הנלע"ד והי"מ:
כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה ועל מדי"ן פה בק"ק ת"ת ה"י אשר בעיר אמשטרדם יע"א:
דוד בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל
בבית ובדפוס אלמנה עם יתמי המנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ ז"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הוי פון דיא נייאי גאס