שאלה כט מעשה שהיה כך היה ראובן גנב משמעון עצים ועשה מהם סוכה ולא נודע לשמעון בעל העצים עד יום ראשון של חול המועד ובא שמעון וזמין לראובן לפני בית דין והבית דין פסק שאין לשמעון בעל העצים אלא דמי עצים בלבד כנודע דלא רמיא עליה לסתור סוכתו בחג אף שעשה שלא כהוגן ואינו צריך לשלם לו אלא דמי עצים בלבד או ימתין עד אחר החג שאז יוכל ליקח את עציו אבל בתר הכי בתוך חול המועד נשבה רוח חזקה ונפלה סוכתו של הגזלן ועכשיו בא שמעון בעל העצים וטוען דכיון דנפלה הסוכה שיתן לו תיכף ומיד את עציו וראובן הגזלן אומר לא כי אני רוצה להקים את סוכתי הנופלת כי עדיין לא נגמרה זמן המצוה ואי אתה יכול לתבוע ממני אלא דמי עצים בלבד או לאחר החג את עציך וכיון שאני מסופק הדין עם מי יורנו המורה איזה משניהם טוען האמת ומהתמ"ש:
תשובה גרסינן בפרק לולב הגוזל דף ל"א ההיא סבתא דאתאי לקמיה דרב נחמן אמרה ליה ריש גלותא וכולהו רבנן דבי ריש גלותא בסוכה גזולה הוו יתבי צווחא ולא אשגח בה  רב נחמן אמרה ליה איתתא דהוה ליה לאבוהא תלת מאה ותמני סרי עבדי צווחא קמייכו ולא אשגחיתו בה אמר להו רב נחמן פעיתא היא דא ואין לא אלא דמי עצים בלבד:
ופרש"י ז"ל ההיא סבתא דגזלו ממנה עבדי עצים וסככו בהן: צוותא להחזיר לה עצים עצמן: לאבוהא לאברהם אבינו ילידי ביתו שמונה עשר ושלש מאות: פעיתא קולנית היא זו: אלא דמי עצים דתקנת חכמים היא זו על המריש הגוזל שבנאו בבירה שיטול הנגזל את דמיו ולא חייבוהו לקעקע את בנינו מפני תקנת השבים ע"כ לשון רש"י ז"ל:
עוד בגמרא אמר רבינא האי כשורה דמטללתא דגזולה עבדי ליה רבנן תקנתא משום תקנת, מריש פשיטא מאי שנא מעצים מהו דתימא עצים שכיחי אבל האי לא שכיחא אימא לא קמ"ל ה"מ בגו שבעה אבל לבתר שבעה הדר בעיני ואם חברו בטינא ואפילו לאחר שבעה נמי יהיב ליה דמי:
ופרש"י ז"ל עבדו ליה רבנן תקנתא ליטול דמיו: מפני תקנת מריש ולא אמרינן אין כאן הפסד מרובה ויסתור סוכתו דמצוה משוי ליה כל ז' כבנין קבע: פשיטא מאי שנא מעצים דאמרן לעיל גזל עצים וסיכך בהן אין לו אלא דמים: ענים שכיחי לקנות בדמים שיתן לו זה הלכך משום תקנת השבים לא אטרחוה לגוזל דהא נגזל מצי מטרח ומזבן: ואם חברה בטינא הוה ליה כשאר בנין קבוע ע"כ לשון רש"י ז"ל:
והרמב"ם כתב ז"ל כל הגוזל חייב להחזיר הגזלה עצמה שנאמר והשיב את הגזילה אשר גזל ואם אבדה או נשתנית משלם דמים בין שהודה מפי עצמו בין שבאו עליו עדים שגזל הרי זה חייב לשלם הקרן בלבד אפילו גזל קורה ובנאה בבירה הואיל ולא נשתנית דין תורה הוא שיהרוס את כל הבנין ויחזיר קורה לבעליה אבל תקנו חכמים מפני תקנת השבים שיהיה נותן את דמיה ולא יפסיד הבנין וכן כל כיוצא בזה אפילו גזל קורה ועשאה בסוכת החג ובא בעל הקור' לתובעה בתוך החג נותן לו את דמיה אבל אחר החג הואיל ולא נשתנית ולא בנאה בטיט מחזיר את הקורה עצמה ע"כ לשון הרמב"ם ז"ל וכן כתב ה"ה ז"ל עיין שם:
וכתב הטור ז"ל ויוצאין בסוכה שאולה אבל לא בגזולה ופרש"י דלא משכחת סוכה גזולה אלא שגזל סוכה עשויה בראש הספינה או בראש העגלה שאלו תקף בחבירו והוציאו מסוכתו קיימא לן קרקע אינה נגזלת ואלו גזל עצים וסיכך  בהם אין לו עליו אלא דמי עצים אפילו לא שינה בהן שום דבר וינא בה בדיעבד ובעל העיטור כתב שאם גזל עצים וסיכך בהם ואינו רוצה ליתן דמיהם הוי נמי גזולה ע"כ:
והרב בית יוסף כתב ז"ל ויוצאין בסוכה שאולה אבל לא בגזולה שם תניא ר' אליעזר אומר כשם שאין אדם יוצא ידי חובתו בי"ט הראשון של חג בלולבו של חבירו כך אין אדם יוצא י"ח בסוכתו של חבירו דכתיב חג הסוכות תעשה לך משלך וחכ"א אע"פ שאמרו אין אדם יוצא י"ח בי"ט הראשון של חג בלולבו של חבירו אבל יוצא י"ח בסוכתו של חבירו דכתיב כל האזרח בישראל ישבו בסוכות, מלמד שכל ישראל ראויין לישב בסוכה אחת ורבנן האי לך מאי דרשי ביה מיבעי להו למעוטי גזולה ופרש"י כל האזרח ישבו בסוכות בסוכת כתיב דמשמע סוכה אחת לכל ישראל שישבו זה אחר זה וא"א שיהא לכולן דלא מטי שוה פרוטה לכל חד וחד אלא ע"י שאלה וידוע דהלכה כחכמים:
וכתב הר"ן על דברי רש"י ז"ל ובתוס' כתבו שלא היה צריך לכך דכיון דכתיב לך גבי סוכה משמע אבל לא לשל שותפות הלכך ע"כ מדמרבי סוכה אחת לכל ישראל ש"מ דלא דרשי' לך למעוטי שאולה ומ"ה מוקמי' לה למעוטי גזולה אבל אפשר שהוצרך רש"י לומר כן כי היכי דלא נוקי ריבוייה דכל האזרח לרבות של שותפות ומיעוטה דלך למעוטי שאולה:
וכתב הריב"ש בתשובה נראה לי ברור דבין לרש"י בין להר"ן המסייעו בין לתוספות כיון שיוצאין בסוכה שאולה כ"ש שיוצאין בשל שותפין דה"א של שותפין עדיפא משאולה לפי שקצתה שלו לגמרי והנשאר הוא שאול אצלו שהרי לדעת כן נשתתפו שכל אחד מהם ישתמש בה ועוד דשותף לא מצי אסר לחבירו בו ומשאילו מצי אסר וא"א בשום פנים לומר שבשאולה יוצאין ובשל שותפין אין יוצאין:
עוד כתב הרב בית יוסף חבל לא בגזולה בפרק לולב הגוזל ת"ר סוכה גזולה ר' אליעזר פוסל וחכמים מכשירין אמר וב נחמן מחלוקת בשתקף את חבירו והוציאו מסוכתו אבל גזל עצים וסיכך בהם דברי הכל אין לו אלא דמי עצים ופרש"י אבל גזל עצי' וסיכך בהם אין זו לא גזולה ולא שאולה דקננהו בשינוי מעשה ושנוי השם ועוד משום תקנת השבים אינו צריך לסתור בנינו אלא יחזור דמים ודאמרי' בפ' הישן במודו רבנן בגזולה לאו בגוזל סוכה המחברת לקרקע ולא בגוזל ענים ומסכך בהם אלא בגוזל סוכה העשויה בראש העגלה או בראש הספינה דהי' עצמה נגזלת שאינה מחוברת לקרקע ואין עליו להחזיר דמים אלא כמו שהיה בנויה דאין כאן משום תקנת השבים שהרי לא טרח עליה לבנותה ולא הוציא עליה הוצאות הילכך גזולה היא עכ"ל ואמרינן בגמרא דהגוזל עצים וסיכך בהם אע"פ שלא חברה ולא שינה בהם כלום יצא דעבדו בהו רבנן תקנת מריש שאינו משלם אלא דמי עצים בלבד וכ"כ הרמב"ם בפ"ה:
וכתב עוד ב"י בשם בעל העיטור איפשר דרש"י נמי מודי ביה דע"כ לא אמרינן דלית בה משום גזולה אלא בשרוצה ליתן דמיה דבהכי הוא דתקנו תקנת מריש מפני תקנת השבים אבל כשאינו רוצה ליתן דמיה לא תקון רבנן מידי ואוקמוה אדין תורה שהיא גזולה אלא מדלא אשכח רש"י סוכה גזולה אלא בגזל סוכה העשויה בראש הספינה או בראש העגלה משמע דס"ל דאעפ"י באינו רוצה ליתן דמיה אין לה דין גזולה לענין שיוצא בה י"ח דכיון דתקון רבנן תקנת מריש דמים הוא חייב לו ולא עצים וזה דעת רבינו שכתב ובעל העיטור כתב שנראה שבה לחלוק עם רש"י דאל"כ וכתב בעל העיטור מיבעי ליה למכתב ע"כ  לשון הרב ב"ג' ז"ל:
והרב בית יוסף בשולחנו הטהור הלכות  גזילה סי' ש"ס ז"ל כל הגוזל חייב להחזיר הגזילה עצמה שנ' והשיב את הגזלה אשר גזל ואם אבדה או נשתנית משלם דמיה בין שהודה מפי עצמו בין שבאו עליו עדים שגזל אפילו גזל קורה ובנאה בבירה גדולה הואיל ולא נשתנית דין תורה הוא שיהרוס כל הבנין ויחזיר הקורה לבעלים אבל תקנו חכמים מפני תקנת השבים שיהיה ניתן את דמיה ולא יפסיד הבנין אפילו ג"ל קורה ועשאה בסוכת החג ובא בעל הקורה לתובעה בתוך החג נותן לו את דמיה אבל אחר החג הואיל ולא נשתנית ולא בנאה בטיט מחזיר את הקורה עצמה:
והרמ"א כתב ז"ל גזל קרקע ובנה עליה בנינים גדולים צריך לסתור הכל ולהשיב קרקע לבעלי' דלא עשו תקנת השבים בקרקע עכ"ל:
עוד שם בגמרא פרק הגוזל עצים דף פ"ד אמר ר' חייא בר אבא אמר ר' יוחנן דבר תורה גזילה הנשתנית גוזרת בעיניה שנאמר והשיב את הגזילה אשר גזל מ"מ וא"ת משנתינו משום תקנת השבים:  ופרש"י הנשתנית אעפ"י שנשתנה חוזרת, בעיניה כמות שהיא עכשיו ואפי' השביחה דשנוי לא קני: וא"ת משנתינו דקתני דלא משלם אלא דמי עצים אלמא קני בשנוי: שמעינן מהאי סוגיא דמשום תקנת השבים אין לו לשלם אלא דמים בלבד:
עוד שם בגמרא דף צ"ו ואמר ר' פפא האי מאן דגזל עפרא מחבריה ועבדיה לבינתא לא קני מ"ט דהדר משוי ליה עפרא אמר ר' פפא האי מאן דגזל נסכא מחבריה ועבד זוזי לא קני מ"ט הדר עביד להו נסכא: שמעינן מהא דכל שנוי החוזר לברייתו לא קני וחוזרת הגזילה בעיניה:
והרמב"ם כתב בפרק שני דגזילה ואבדה שנוי החוזר לברייתו אינו שנוי כיצד הגוזל עצים ודבקן במסמרים ועשה מהן תיבה אינו שנוי שהרי אפשר לפרקן וחוזרין לוחות כשהיו: גזל עפר ועשאהו לבינה לא קנה שאם ידוק הליבנה תחזור עפר כשהיתה: גזל לשון של מתכת ועשהו מטבע לא קנה שאם יתיך המטבע יחזור לשון כשהיתה ע"כ לשון הרמב"ם ז"ל:
ומעתה נבוא להשיב לשאלתינו דא שבהיות שנפלה הסוכה של הגזלן בחול המועד ועכשיו בא שמעון בעל העצים וטוען דכיון דנפלה הסוכה שיתן תיכף ומיד את עציו וראובן הגזלן טוען לא כי אני רוצה להקים את סוכתי הנופלת כי עדיין לא נגמרה זמן המצוה ואי אתה יכול לתבוע ממני אלא דמי עצים בלבד או לאחר החג את עציך ואען ואומר שבהיו' דבר תורה אפילו גזל קורה ובנאו בבירה דין שיהרוס כל הבנין ויחזיר קורה לבעליה אבל תקנו חכמים מפני תקנת השבים שלא ימנע הגזלן מלעשות תשובה שיהיה נותן את דמיה ולא יפסיד הבנין אפילו גזל קורה ועשאה בסוכת החג ובא בעל הקורה לתובעה בתוך החג נותן לו את דמיה אבל אחר החג הואיל ולא נשתנית ולא בנאה בטיט מחזיר את הקורה עצמה כיון דבנ"ד נפלה הסוכה והרי העצים נ"ל שהגזלן אינו יכול לומר לשמעון הנגזל אני רוצה להקים את סוכתי הנופלת כי כבר ידע שמעון שראובן גזל העצים ממנו דבשלמא אם ידע שמעון שראובן גזל העצים ממנו והסוכה עדיין היתה אי לשמעון בעל העצים אלא דמי עצים בלבד אבל עכשיו שכבר ידע שמעון שראובן גזלה ממנו ורואה הסוכה נופלת אין כח ביד ראובן לכוף לשמעון ליתן לו דמי עצים לא חייב ראובן לתת לו את עציו ומה שטוען ראובן הגזלן כי הוא רוצה להקים את סוכתו הנופלת כי עדיין לא נגמרה זמן המצוה זה אינו טענה כי כל הטעם שאמרו חכמים שאם גזל עצים ועשה מהם סוכה שאין לו לסתור סוכתו ולתת לו את עציו מפני דמצוה משוי ליה כל ז' כבנין קבע אבל הכא אינו צריך לבטל מצות סוכה כי יוצא בסוכ' שאולה כמו שכתב הרב בית יוסף ז"ל ויוצאין בסוכה שאולה תניא ר' אליעזר אומר כשם שאין אדם יוצא  ידי חובתו בי"ט הראשון של חג בלולבו של חבירו כך אין אדם יוצא י"ח בסוכתו של חבירו דכתיב חג הסוכות תעשה לך משלך וחכ"א אעפ"י שאמרו אין אדם יוצא י"ח בי"ט הראשון של חג הסוכות בלולבו של חבירו אבל יוצא י"ח בסוכתו של חבירו דכתיב כל האזרח בישראל ישבו בסוכת מלמד שכל ישראל ראויין לישב בסוכה אחת וכו' ומסיק דהלכה כחכמים:
באופן שמצינו למדין שיוצאין בסוכה שאולה וא"כ מה כח ביד ראובן הגזלן להקים את סוכתו הנופלת כדי לגמור את המצוה שמצות סוכה כל ז' דכתיב בסוכת תשבו שבעת ימים מאחר שהוכחנו שיוצאין בסוכה שאולה יכול ראובן לקיים  את המצוה בסוכה שאולה כי כל ישראל חפץ לעשות מצוה בסוכתו באופן שלא די לראובן לתת לשמעון הנגזל דמי עצים אלא עצים כעין שגזל דכתיב והשיב את הגזילה אשר גזל כעין שגזל:
קנצי למלין שיצא שמעון הנגזל זכאי בדינו וחייב ראובן ליתן לשמעון הנגזל את עציו כעין שגזל ואין כח ביד ראובן ליתן לו דמים מפני תקנת השבים שאין כאן תקנת השבים שכבר נפלה הסוכה והרי העצים:
כל זה כתבתי להלכה ולא למעשה עד יסכים עמי הרב היושב על כסא ההוראה כילו נאה כי לו יאה כסאו יהיה נכון עד כי יבא ינון אכי"ר:
נגמרתי ביום ר"ח אלול שנת התק"ס ליצירה
אני הצעיר עמנואל אוהב ן' דנא ס"ט