שאלה ראובן קנה גינה מן הגוי ובתוכה אילנות טובות למראה ונעימות למאכל ובחפשו בעצי הגן מצא אילן מורכב משני מיני פירות משונים מבעיא לן השתא כיון דקי"ל שהמורכב אסור לקיימו וכדכתב מר"ן בש"ע י"ד בסימן רצה וז"ל אסור לקיים המורכב כלאים אבל הפרי היוצא ממנו מותר ואפילו לזה שעבר והרכיבו ע"כ כיון שהזכיר מורכב סתם אחרים דאין חילוק בין המורכב של גוי או של ישראל ויהא אסור לקיים אותם האילנות המורכבים או דילמא דוקא בשל ישראל דעבד איסורא או אפי אם עשאו הגוי במצות ישראל וכדכתב מר"ן באותו סימן סעיף ב' אסור לישראל להניח לגוי שירכיב לו אילנו כלאים ע"כ וא"כ דוקא בדעבד ישראל האיסור אם בעשיה ואם בצווי אבל הכא לא צוה ראובן על זה אלא הגוי עשאם לעצמו ולא אמרינן שיקצצם ולא יהא אסור לקיימם על הכל יבא דברו הטוב ומה' יהיה שכרו כפול אכי"ר:
תשובה תחילה צריכין לעמוד על מקור דיני הרכבת אילנות הנאסר אם הוא מן התורה או מדרבנן משום שמצינו כלאי זרעים שדוקא בא"י הוא שאסור לזורעם ובח"ל מותר לזורעם אפי' מדרבנן כדי לידע אם הרכבת אילנות כיוצא בהם או לא ומזה ג"כ נדע אם האיסור הוא דוקא במה שהרכיב ישראל או שצוה לאחרים להרכיב לו אבל מה שהרכיב הגוי לעצמו ומכרו לישראל יהא מותר או ל"ש כיון שהשתא הגינה היא של ישראל יהיה אסור לקיים המורכב בה אע"פי שלא עשאו הוא וג"כ לא צוה לאחרים לעשותו:
מקור דינים אלו הוא מהא דתנן במסכת קדושין כל מצוה שהיא תלויה בארץ אינה נוהגת אלא בארץ ושאינה תלויה בארץ נוהגת בין בארץ ובין בח"ל חוץ מן הערלה והכלאים וכו':
ובגמרא שאלו מאי תלויה ומאי אינה תלויה אלימא תלויה דכתב בה ביאה שאינה תלויה דלא כ' בה ביאה והרי תפלין ופטר חמור דכתיב בהן ביאה ונוהגין בין בארץ בין בח"ל אמ' רב יהוד' ה"ק כל מצוה שהיא חובת הגוף נוהגת בין בארץ בין בח"ל חובת קרקע אינה נוהגת אלא בארץ מנה"מ דתנו רבנן אלה החוקים וכו אמר רבי אסי אמר ר' יוחנן לוקין על הכלאים דבר תורה אמר ר אלעזר בר יוסי והא אנן תנן והכלאים מדברי סופרים לא קשיא כאן בכלאי הכרם כאן בהרכבת האילן כדשמואל דא שמואל את חוקתי תשמורו חוקים שחקקתי לך כבר בהמתך לא תרביע כלאים שדך לא תזרע כלאים מה בהמתך בהרבעה אף שדך בהרכבה ומה בהמתך נוהג בין בארץ בין בח"ל אף שדך נוהג בין בארץ בין בח"ל ואלא הא כתיב שדך ההוא למעוטי זרעים שבח"ל רב נחמן ורב ענן הוו שקלי ואזלי באורחא חזיוה לההוא גברא דקא זרע זרעים בהדי הדדי א"ל ניתי מר ונישמתיה א"ל לא חווריתו ותו חזיוה לההוא גברא דקא זרע שערי בי גופני א"ל ניתי מר ונישמתיה א"ל לא זהריתו לא קי"ל כר יאשיה דא' עד שיזרע חטה ושעורה וחרצן במפולת יד רב יוסף מערב בזרני וזרע א"ל אביי והא אנן תנן הכלאים מדברי סופרים א"ל ל"ק כאן בכלאי הכרם כאן בכלאי זרעים כלאי הכרם דבארץ אסורין בהנאה בח"ל נמי גזרו בהו רבנן כלאי זרעים דבארץ לא אסורי בהנא' בח"ל נמי לא גזרו בהו רבנן ע"כ בגמר:
ופירש רשי ז"ל חוץ מן הערלה והכלאים שאע"פי שתלויות בארץ נוהגים אף בח"ל הערלה הלכה והכלאים מדברי סופרי' כדלקמן תלויה דכתיב בה ביאה שתלאה הכתוב בביאת הארץ כגון כי תבואו כי יביאך תפלין ופטר חמור כתיב בהו והיה כי יביאך בפרשת קדש לי ונוהגין בין בארץ וכו תפלין אשכחן בכחה דוכתין ברבנן אמוראי דבבל דמנחי להו פטר חמור בפטר רחם תלא רחמנא חובת הגוף היינו אינה תלויה בארץ אינה מוטל על הקרקע ולא על גידוליו אלא על גופו של אדם כגון שבת ותפלין ע"ז ופטר חמו' מילה ועריות וכיוצ' בהם חובת קרק' שמוטל על הקרקע או על גידוליו כגון תרומות ומעשרות חלה לקט שכחה ופאה שביעית חדש ערלה וכלאים מה"מ דחובת הגוף נוהגת בכל מושבות וחובת קרקע אינה נוהגת אלא בארץ לוקין על הכלאים בח"ל דבר תורה כדיליף לקמיה בהרכבת אילן מין בשאינו מינו חוקתי תשמורו מדלא כתיב ושמרתם את חוקתי משמע את חוקתי אשר מעולם תשמורו מלמד שהזהיר את נח ובניו עליהן ואלו הם החוקים בהמתך לא תרביע כלאים שדך לא תזרע כלאים ואיזו זריעת כלאים שאני אומר שחקקתי' לך כבר דומיה דבהמה דבר המסויים והיינו הרכבה ומהכא נפקא לן בסנהדרין ד' פ' דבני נח הוזהרו עליהן והכא אתה מוסיף ללמוד מהקש זה דומיה דבהמה אפילו בח"ל דהא חובת הגוף הם אף שדך בח"ל והא כתיב שדך המיוחד לך וח"ל לא הקנו לך מן השמים ההוא למעוטי זרעים דכלאי הכרם בח"ל דמשום דאפקיה בלשון זריעה כ' שדך נשמתיה דהא עבר על דברי סופרים לא חווריתו אין הלכות כלאים מחוורים לכם לא צהריתו אין הלכות כלאים צוהרות ומאירות לכם לא קי"ל כר' יאשיה בתמיה וטעמיה דר יאשיה לא ידענא מהיכא נפקא ליה דבעינן שני מיני זרעים וחרצן שלישי ומפולת יד נפקא ליה מלא תזרע כרמך כלאים משמע שזריעת הכרם עצמה תהיה בכלאים מערב בזרני וזרע וכו' וקס"ד אפילו כלאי זרעים נמי אסרו כי היכי דבארץ ישראל אסירי מדאוריי' כלאי זרעים לא כ' בהם פן תקדש דמשדך לא תזרע כלאים נפקו ע"כ:
העולה מסוגיא זו הוא שאיסור הרכבת האילן מין בשאינו מינו חובת הגוף הוא ונאסר מן התורה בכל מקום ובכל זמן וכפי פי' רש"י ז"ל נאסר ג"כ לבני נח כדין הרבעת בהמה דדמי לה וכו':
וכן נמי פסקו ראשוני הפוסקים ז"ל אשר בית ישראל נכון עליהם הראשון שבקדשה הרי"ף ז"ל העלה אותה על ספרו לפסק הלכה בסוף פ"ק דקידושין מלה בחלה ובסוף דבריו כ' נמצאו עכשיו דין כלאים בח"ל נחלק לשלשה פנים יש מהן אסור מדאורייתא ויש מהן אסור מדרבנן ויש מהן מות' כלאי בהמה והרכבת האילן אסורין מדאורייתא וכלאי הכרם אסורין מדברי סופרים וכלאי זרעים מותרין עכ"ד וכ' הר"ן על זה וכ"ת וכיון דלר' יאשיה לא מחייב משום כלאי הכרם עד דאיכא כלאי זרעים לאו דכלאי הכרם למה לי תיפוק לי משו' כלאי זרעים כבר נשאלה שאלה זו בירושלמי גרסינן התם על דעתיה דר יאשיה כ שדך לא תזרע כלאים לאיזה דבר נאמר כרמך לא תזרע כלאים רבנן אמרי להתריה שאם התרו בו משום שדך משום כרמך לוקה ומינה נמי שאם התרו בו משום שניהם לוקה שתים ומיהו אע"ג דבעי ר' יאשיה מפולת יד דוקא לענין מלקות אבל לענין פירות מודה הוא שאע"פי שלא זרען בבת אחת כל היכא דאיכא תרי מינין בכרם נאסרין הפירות ע"כ:
והרא"ש ג"כ ז"ל מלבד שכתב כדברי הרי"ף הוסיף לומר שבירושלמי דמסכת ערלה גרסינן אהך מתני' חוץ מן הערלה והכלאים ר' יונא בעי אמאי לא תנינן חלה א"ל ר' יוסי לא תני במתני' אלא דברים שנוהגים בישראל ובנכרים חלה בישראל נוהגת ולא בנכרים מ"ט ראשית עריסותיכם ולא של נכרים ומכאן דקדק ר"ת ז"ל דערלה וכלאים נוהגים בשל נכרים ועוד הביא ראיה מההיא דשלהי יבמות נכרי שהיה מוכר פירות בשוק וא' פירות הללו וכו' אינו נאמן שלהשביח מקחו אחר כן וג"כ תנן בפ"ק דערלה הנכרי שנטע והגזלן שנטע חייבין בערלה ותניא נמי בתוספ' נכרי שהבריך עץ מאכל מאימתי מונין לו משבת נטיעתן והאריך עוד להביא הרבה ראיו' יע"ש:
וגם כן הרמב"ם ז"ל פסק כן שכ' בפרק ראשון דה' כלאים הזורע ב' מיני זרעים כאחד בא"י לוקה שנאמר שדך לא תזרע כלאים וכו' ואסור לזרוע כלאים לגוי ומותר לומר לגוי לזרוע לו כלאי זרעים ואסור לאדם לקיי' כלאי זרעין בשדהו אלא עוקרן ואם קיימן אינו לוקה וכו' וכלאי אילנות הרי הם בכלל מה שנאמר שדך לא תזרע כלאים כיצד המרכיב אילן באילן כגון שהרכיב יחור של תפוח באתרוג או אתרוג בתפוח הרי זה לוקה מן התורה בכל מקום בין בארץ בין בח"ל וכן המרכיב אילן בירק או ירק באילן לוקה בכל מקום ואסור לישראל להניח לגוי שירכיב לו אילנות כלאים ומותר לזרוע זרעים וזרע אילן כאחד וכן מותר לערב זרעי אילנות ולזורען כאחד שאין לך כלאים באילנות אלא הרכבה בלבד ק
הרי לך בהדיא בדברי הרמב"ם שמלבד שפסק כדאמרן הוסיף לנו עוד חומרא אחרת בהרכבת אילן על זריעת כלאי זרעים בא"י שהם אסורים שם לישראל חן התורה שכלי זרעים מותר לומר לגוי שיזרעם לו ואילו כלאי אילנות ל"מ שלא יאמר לגוי שיזרעם לו אלא גם אם ירצה הגוי מאליו להרכיב' בשדה ישראל אסור לו להניחו אלא שתמהתי על דבריו ז"ל כדי להבינם מנין יצא לו ז"ל חומרא זו בכלאי אילנות יותר מכלאי זרעים בא"י שהם אסורים לנו שם מדאורייתא שמפרשי דבריו ז"ל לא פירשו לנו מהיכן יצא לו ז"ל זה וג"כ דקדקתי בדבריו בהיות שהחמיר כ"כ בהרכבת אילן למה לא אמר ג"כ ואסור לקיים אילנות המורכבים בגינת ישראל כחו שא' בכלאי זרעים וכמו שכ' מרן בשלחן עריך בסי' רצה' ולדקדוק זה אמרתי אין ספק שהניחו להיותו דבר פשוט בעיניו כיון שאמר כלאי אילנות הרי בכלל מה שנא' שדך כא תזרע כלאים ושם כ' ואסור לו לאדם לקיים כלאי זרעים בשדהו אלא עוקרם וכו' וה"ה להרכבת אילנות ולישנא דמתני נקט בזה דתנן כלאי זרעי' אסורין מלזרו' ומלקיים ומותרים באכילה וכ"ש בהנאה שאין ספק שכאן נכלל ג"כ איסור כלאי אילנות ודוק כמו כן בפסוק בהדיא לא הוזכר איסור הרכבת אילנות אלא רז"ל כך למדו בהקש בהמתך לא תרביע סרך הכתוב לשדך לא תזרע כלאים כדי לאסור כלאים דומיה דהרבעת בהמה דהיינו הרכבת אילנות ואין זה תימה דהא תנן במסכת חגיגה כ"כ דברים עקריים שהם כהררים תלוי' בשערה יע"ש כך דיני הרכבת וכו':
אבל תמיה' ראשונה למה החמיר בהרכב' אילן שלא יניח ישראל לגוי להרכיב לו אילנות כלאים כדי לתת גינתו כך לגוי אוהבו או כדי שיוכל למוכרה כך לגוים בדמים כפי פירוש מר"ן ז"ל במותר לומר לגוי שיזרע לו כלאי זרעים וכו' והן אמת שכבר ראיתי הסוגיא שקדם לנו זכרה דאחר בה שמואל את חוקתי תשמורו חוקים שחקקתי לך כבר וכו' ופי' רשי ז"ל שמלמד שהזהיר את נח עליהן וכו' ומהכא נפקא לן בסנהדרין שבני נח הוזהרו על הרכבת אילנות ועל הרבעת בהמה ואמרתי זה נאות לתרץ קושיא זו שכיון שג"כ להם נאסר כמו לישראל לכך אסור לישראל להניחם שירכיבו לו בגינתו מש"כ בכלאי זרעים שלישראל דוקא נאסר ולא לבני נח לפי שאינו חובת הגוף וכו' וכדאמרן לעיל:
וזה התירוץ נראה שלא כסברת מרן ז"ל בכ"מ שפרש על הא דאמר הרמב"ם ז"ל ואסור לישראל להני' לגוי שירכיב לו אילנו כלאים וכו' אין לומר שטעמו מדאמרינן בירושלמי פ"ק דכלאים אסור להרכיב כלאים וכיון שכן אסור לומר לו שירכיב כלאים שאותו ירושלמי כר' אליעזר דא בפ' ד' מיתות דבני נח הוזהרו אף על הרכבת אילן ורבינו בפ' ס' מה מלכים פסק דלא כוותיה אבל טעמיה מההיא דפ' הפועלים ד' ל' דאיבעיא לן אמירה לגוי באיסור לאו שרי או לא ולא איפשיטא וסובר רבינו דנקטינן בה לחומרא כמו שכ' בפ' י"ו מה א"ב לענין סירוס ופ' יג' מה' שכירות לענין חסימה ע"כ ותירץ בזה עם היות שהוא ז"ל בעצמו הקשה בזה כדי לחוק קושית הראב"ד שהקשה על רבינו למה יהיה מותר לומר לגוי שזרע לו כלאי ורעים בהיות דלא איפשיטא הבעיא באמיר' לגוי באיסו' לאו והוה ליה למינקט בה לחומרא וכו' ובקשתי בפ' ט' מה' מלכים ולא מצאתי בפירוש מ"ש מר"ן משם הרמב"ם ואדרבא מצאתי בפ' ו' מה' מנכים ה' ו' שכ' הרמב"ם ז"ל מפי הקבלה שבני נח אסורין בהרבעת בהמה ובהרכבת אילן ואין נהרגין עליהן ע"כ:
ופירש שם הרב ז"ל מפי הקבלה וכו' בפ"ד מיתות גבי הא דמני שבע חצות שניצטוו בהם בני נח ר' אליעזר אומר אף על הכלאים מותרים בני נח ללבוש כלאים ולזרוע כלאים ואין אסורין אלא בהרבעת בהמה ובהרכבת אילן ומפרש טעמא דידיה וסובר רבינו דאע"ג דלית הילכתא כר' א' משום דא"כ הוו להו ח מצות בני נח שהוא נהרג עליהם ואנן על ז' מצות בן נח נהרג אשכחן מ"מ כיון דשמואל מפרש למילתיה אלמא סבירא ליה דאסורין הם בכלאים אע"פ שאין נהרגין עליהם ע"כ בזה חזרתי לתירוץ ראשון שאמרתי לעיל שטעם שאסר הרמב"ם ז"ל להניח לגוי שירכיב אילנו כלאים הוא מפני שג"כ לבני נח נאסר הרכבת האילן כמו הרבעת בהמה וה' כ"מ ז"ל כשפירש על ה' כלאים עדיין לא ראה מ"ש הרמב"ם בה' מלכים זהו מה שנ"ל להליץ בעד הר' כ"מ ז"ל שתירוץ זה היה לו להשיב ג"כ במה שא הרמב"ם שאסור לישראל להניח לגוי להרכיב לו אילנו כלאים וג"כ טעם זה שנתן הר' כ"מ בה' מלכים הקשה עליו הר' בעל לחם משנה דמשום דשמואל מפרש למילתיה וכו' ואמר שטעם זה אינו מספיק דג"כ שם בגמרא שקלו וטרו לפרש דברי ר' ש דא' אף על הכישוף ולא פסק רבינו כוותיה דכן דרך וכו' אבל טעמו של רבינו הוא מהאי סוגיא דקידושין שקדם לנו זכרה ול"נ שצדק הר לחם בזה כיון דמאריה דתלמודא הביא על דברי ר' יוחנן שא לוקין על הכלאים דבר תורה והיינו הרכבת אילן כדשמואל וכו' מכלל דהכי הילכתא ומכל זה למדנו שג"כ הרמב"ם פסק כהאי סוגיא כהריף וכהרא"ש ז"ל ואיכא ג עמודי הוראה שאיסור הרכבת אילן הוא מן התורה לדברי הכל ונאסר ג"כ לבני נח והכי נקטינן ולא נשאר ליישב בזה לא שעדיין קושיית הראב"ד על הרמב"ם בה' כלאים קיימת שאיך התיר לומר לגוי שיזרע לו כלאי זרעים בהיות דבר זה איסור לאו והיא בעיא ולא איפשיט והוה ליה למינקט בה לחומרא כמו שפסק הוא עצמו ז"ל בה' סירוס וחסימה בזה כיון שאינו מעלה ומוריד לדין הרכבת אילן שנשאלנו עליו איני רוצה להאריך בו וסמכתי בזה על דברי הרב בעל כ"מ שהאריך בזה כ"כ בפ' ראשון מה' כלאים והרוצה לעמוד על דבריו יעיין שם והטור הקשה על הרמב"ם שכיון שהוא עצמו כ סמוך לזה שאסור לאדם לקיים כלאי זרעים בשדהו מה הועיל באמירתו לגוי שיזרעם לו יע"ש בסי' רצה בטור י"ד:
כלל זה עלה בידנו מדברי הרמב"ם ז"ל שאיסור זה של הרכבת אילן א בשאינו מינו הוא איסור תורה ולוקין עליו בכל מקום ובכל זמן ונאסר ג"כ לבני נח כאיסור הרבעת בהמה וחמור הוא מאיסור זריעת כלאי זרעים בא"י בהיות שאף דין הרכבת אילן יצא מלאו דשדך לא תזרע כלאים לפי שההקש הוסיף לו חומרא זו שאסור להניח לגוי שירכיב לו אילנו' כלאים מדסמיך לי בהמתך לא תרביע כלאים דומיא דהרכבת אילן וכו ואף שהרמב"ם ז"ל לא א' בפירוש שאסור לישראל לקיים אילנות המורכבים כלאים בגינתו כמו שכ' בכלאי זרעי' בזה י"ל שסמך על בכלא זרעי' שמשדך לא תזרע כלאי יצא נמי להם לרז"ל לאו של הרכבת אילן מין בשאינו מינו וזה פשוט שהרי החמירו בהרכב אילן יות' לומ' דל"מ שמה שהו' אסו' בכלאי זרעי' יהיה ג"כ אסו' בהרכבת אילן אלא וכו' דוק:
וראיה נמי לדברי שבכלל מ"ש הרמב"ם בפ"ק מה' כלאים שאסור לקיים כלאי ורעים נכלל ג"כ שאסור לקיים כלאי אילנות שהרי על מ"ש הטור ז"ל בי"ד בסי' רצה ואסור לקיים אילנו המורכבים אבל הפרי היוצא ממנו מותר וכו' כ' הרב כ"מ כן כ' הרמב"ם והרא"ש ז"ל והטעם מפני שאין לך בכלאים שיאסר הפרי אלא כלאי הכרם דתנן כלאי הכרם אסורים מלזרוע ומלקיים ואסורים בהנאה כלאי זרעים אסורים מלזרוע ומלקיים ומותרים באכילה וכו' וכך הם דברי סמ"ג והטעם שהם מדמים הרכבת אילן באילן לכלאי זרעים שהם מותרים באכילה עכ"ז אסורים הם לקיים ומ"ש מותר לאכול הפרי אף לזה שעבר והרכיבו כ"כ הרמב"ם בפ"ה מה' כלאים ופשוט הוא ע"כ:
ובמה שנתברר לנו דין איסור קיום אילנו' המורכבי' מין בשאינו מינו בזה נבוא להשיב על מה שנסתפק ה"ה על גינה זו שקנה ראובן הנ"ל ומצא בה אילנות מורכבים משני מיני פירות משונים ומבעיא לן השתא כיון דקי"ל שהמורכב אסור לקיימו וכדכתב מר"ן בש"ע י"ד בסוף סי' רצה אסור לקיים אילן המורכב כלאים דכיון שהזכיר מורכב סתם אמרינן דאין חילוק בין מורכב בשל גוי או לשל ישראל ויהא אסור לקיים ים האילנות המורכבים א"ד דוקא בשל ישראל דעבד איסורא או אפי' אם עשאו גוי במצות ישראל וכדכתב מרן באותו סימן אסור לישראל להניח לגוי שירכיב אילנו כלאים וא"כ דוקא בדעבד ישראל האיסור אם בעשיה ואם בצווי אבל הכא לא צוה ראובן על זה אלא הגוי עשאם לעצמו ולא אמרינן שיקצצם ולא יהא אסור לקיימם:
בזה נראה לי שאין ספק שהצד הראשון הוא העיקר שכיון שכ' מרן סתם אסור לקיים אילנות כלאים אמרינן דלא שני ליה בין הרכיבם גוי או ישראל באיסור שכן ג"כ כ' הרמב"ם בה' כלאים אסור לאדם לקיים כלאי זרעים בשדהו סתם דמשמע בין זרעם גוי ובין זרעם ישראל וכמו שהבין בדבריו הראב"ד והקשה עליו והלא א"א שלא ינכש וכו' כדאמרן והר כסף משנה נדחק בקושיא זו לתרץ שכוונת רבינו היא שלא יקיימם א שיהא נזהר שלא לכשכש שלא יהא חייב מלקו' משום מקיים בידים ותקף ומיד ימכור שדהו כך לגוי בדמים יקרים וכו אלמא מטעם שלא יבא לידי מכשול אסור לקיימם זמן רב עד שישרישו וג"כ בנדון דידן לא יוכל ראובן לקיים האילנות המורכבי' בתוך גינה זו כיון שהי' הפת' של ישראל שא"א שלא ישקה אותם האילנות או יעשה בהם דברים שהם מעבודות האילנות ויבא לידי חיוב מלקות שהרי כ' שם הרמב"ם אחד הזורע ואחד המנכש או המשקה וכו' הרי מקיים בידים ולוקה ע"כ אלמא ע"כ הצד הראשון הוא העיקר אבל הנד השני שכ' הח"ה א"ד דוק בשל ישראל דעבד איסורא אם בעשיה ואם בצווי זה הטעם אינו מספיק כדאמרן שאף שלא עבד איסור' בהרככ' מ"מ אם נאמר לו שיקיים אתי למעבד נמי איסורא שהוא כהרכבה וגם הגוי המרכיבם עבד איסורא שכבר הוכחתי לעיל שגם בני נח הוזהרו על הרכבת האילן כהרבעת בהמה והמחיר להם להרכיב אילנות כלאים אין ספק שיעבור על ולפני עור לא תתן מכשול:
ומה שאחר ה"ה בצד שני א"ד דוקא בשל ישראל דעבד איסורא וכו' וכדכתב מרן באותו סימן אסור לישראל להניח לגוי שירכיב לו כלאים וא"כ דוקא בדעבד ישראל האיסור אם בעשיה אם בצווי אני אומר במחילה מכבודו בזה שאין כאן בדברי מרן צווי ישראל לגוי שזה ודאי אסור שאיך יסק על הדעת שיצוה לגוי שירכיב לו אילנו כלאים כיון שג"כ לבני נח נאסר כחו שהוכחנו לע' אלא עדיפא מינה אשמועינן שאף אם ירצה הגוי מאליו ומעצמו להרכיב אילנות של ישראל כלאים אסור לו להניחו ולא דמי למאי דתנן במסכת שבת גוי שבא לכבות אין אומרים כבה ואל תכבה וכו' אלא מניחין אותו לעשות כרצונו כאן אסור להניחו כדאמרן לפי שג"כ הוזהרו בני נח על זה ועוד כיון שמ"מ אסור לישראל לקיימו למה יניחו להרכיב לו וכל זה הוא דברים פשוטים למבין:
וראיתי בתשובות הרשב"א בסי' תת"ד שנראה שנשאל על זה והשיב שהם נוהגים בשל גוי ולא זכיתי למצוא התשובה ההיא רק זה מצאתי בסי' זה שכתב וז"ל החכם הזה ודקדק אחר תשובתי שהשבתי לו בענין ערלה וכלאים שאמרתי שהם נוהגים בשל גוי וכו' שמדברים אלו נראה שהשיב במקום אחר לפי שאין בתשובה זו אלא ראשי דברים:
כלל העולה מכל האמור לנדון זה שנשאלנו עליו הוא שהאילנות המורכבים משני מיני פירות משונים שמצא ראובן הנ"ל בגינה זו שקנה מן הגוי אף שהוא לא הרכיבם וג"כ לא צוה לגוי להרכיבם דלא עבד איסור זה אעפ"כ אסור לו לקיימם שא"א שיזהר בזה שלא ישקה או יעשה שום אחת מכל הדברים שהם עבודות האילן ונמצא מקיים בידים שהר פסקו ז"ל שאחד הזורע או המשקה הרי זה לוקה כמו שהוכחנו לעיל ועוד אם יראו אות אחרי בגינתו מורכבי' יחשדו אותו שהוא הרכיבם ואיכ' חילול ה' בדבר שיאמרו דבר שנאסר מן התורה לכל אף לבני נח יש לישראל בגינה זו אשר על כן פסק מר"ן בשולחנו הערוך אסור לקיים המורכב כלאים סתם בלי חילוק לומר דלא שנא בין הרכיבן גוי או ישראל דיהיה מי שיהיה עבד איסור' בהרכבתו וג"כ המקיימם איזה זמן אתי בהם לידי מכשול ואי הוא זה שיוכל להוציא דבר מסתמיותו אם לא בראיה ברורה ומה שהתיר ז"ל הפרי היוצא ממנו אין משם ראיה שיוכל לקיים כדי שיהנה בפירות שזה הוא אם לא הכיר בו קודם עד שכבר נתן פירות או שקנאו כך בפירות או שעבר והרכיב והשהא אותם עד שגדלו בהם פירות כדתנן כלאי זרעים אסורים מלזרוע ומלקיים ומותרים באכילה וכו' ומדתנן ומותרים באכילה וכ"ש בהנאה בסתם לכך פסק הרב אבל הפרי היוצא מהם אפי' לזה שעבר והרכיבן מותר והוא הנל"ד בזה והוא ית' יזכנו תמיד להנצל משגיאה ולכוון אל האמת נשלם ונגמר בסדר ובשנת ויברכהו ויאמר ברוך אברם לאל  עליון קנה שמים וארל ליצירה
נאם הצעיר ע"ה שמואל בכמה"ר שלמה הקטן סי"ט