שאלה כא שמעון נתן לדינה כסף ואמר לה הריני נותן לך זה לקידושין ולא היו מדברים על עסקי קידושין והוא לא אמר לה תהא מקודשת לי כיון דבעי ידים מוכיחות מי נימא דאינה מקודשת או נאמר שהיא מקודשת כיון שקבלה אותן לשם קידושין וכיון שנסתפקו בדבר אמרתי אלך לבית מדרשו של שם ויורני המורה ומהתמ"ש:
תשובה טרם אענה לשואלי דבר צריכין אנו למודעי דנפל מחלוקת בין התנאים בענין אם צריך לפרש או אין צריך לפרש כדמוכח במעשר שני פרק המוליך פירות דתנן הפודה מעשר שני ולא קרא שם רבי יוסי אומר דיו רבי יהודה אומר צריך לפרש היה מדבר עם האשה על עסקי גיטה וקידושיה ונתן לה גיטה וקידושיה ולא פירש רבי יוסי אומר דיו רבי יהודה אומר צריך לפרש: ופירש הרב מברטנורה ולא קרא שם: לא אמר זה פדיון מעשר שני: צריך לפרש: ולומר זה פדיונו והלכה כרבי יוסי: ולא פירש: לא אמר הרי זה גיטך או הרי את מקודשת: רבי אומר דיו: כיון שעסוקים באותו ענין ומתוך אותן הדברים עמד וגירש או קידש אין צריך לפרש והלכה כרבי יוסי: והתוספת יום טוב כתב וז"ל היה מדבר וכו' רבי יוסי אומר דיו פירש הרב כיון שעסוקים באותו ענין וכו' וכתב הר"ש וכה"ג יש לומר בפדיון מעשר שני עכ"ל: ואף בגליון ספרי הרמב"ם פרק ד' אמר המגיה והוא שעסוקי' באותו ענין או מענין לענין ובאותו ענין עד כאן: ומיהו לכאורה נראה לי דאיכא לחלק דדוקא בקידושין ובגירושין צריך שיהיו עסוקין וכו' משום דבעינן דעת האשה שאין האשה מתקדשת בעל כרחה כדתנן בריש קידושין ובגירושין שמתגרשת בעל כרחה כדתנן בריש פרק ארבעה עשר דיבמות מכל מקום גט פסול הוא לדעת הרמב"ם בפרק אחד עשר מהלכות גיטין כלומר דמדאורייתא הוי גט ורבנן החמירו שצריך שידבר עמה וכו' אבל בפדיון שאין כאן דעת אחרת אלא דעת עצמו של הפודה בלבד איכא למימר דאין צריך כלל שידבר וכו' אלא הוו פדיון אפילו בשתיקה ונראה שדעת הרמב"ם כך היא שמכיון שסתם ולא פירש שדין הפדיון כדין הקידושין נראה דסבירא ליה שחלוקים  הם בכך ומהאי טעמא שהרי לא העתיק דין הפדיון אבל דין הקדושין שנוכל לומר דילמוד סתום מן המפורש כדאיכא למימר במשנתינו לדעת הסוברים כן אבל העתיק כל אחד בהלכות המיוחד לו:
הרי ראינו דיש מחלוקת אם בענינים אלו כגון פדיון מעשר שני קידושין וגט אם צריך לפרש או אין צריך לפרש אבל הלכה אין צריך לפרש דהלכה כרבי יוסי מחבירו ומיהו צריך שיהיו עסוקים ומדברים באותו ענין הא לאו הכי לא כמו שאכתוב בע"ה:
נבוא עתה לדון בנדון דידן ולהשיב שאילת החכם השואל גרסינן במסכת קידושין פרק ראשון היה מדבר עם האשה על עסקי גיטה וקידושיה ולא פירש רבי יוסי אומר דיו רבי יהודה אומר צריך לפרש אמר רב יהודה אמר שמואל והוא שעסוקין באותו ענין כתנאי רבי אומר והוא שעסוקין באותו ענין רבי אלעזר בר רבי שמעון אומר אף על פי שאין עסוקין באותו ענין: ופריך בגמרא ואי לאו דעסוקין באותו ענין מנא ידעינן מאי קאמר לה אמר אביי מענין לענין באותו ענין אמר רב הונא אמר שמואל הלכה כרבי יוסי ופירש רש"י והוא שעסוקין וכו' הא דקאמר רבי יוסי דיו זהו שהיו עסוקין בדיבור עסקי קידושיהן עד שעת נתינה: מנא ידעא: כיון דבשעת נתינה לא היו עסוקין בדיבור הקידושין מנא ידעא דלשם קידושין הוא נותנה לה שתרצה ואף על פי שדברו כבר בכך הרי פסקו אותו עסק: מענין לענין שפסקו מלדבר בקידושין ממש והיו מדברים בדברים אחרים ומיהו היו מדברים בצרכי זיווגם כמו כמה נדוניא יש לך וכמ' שדות יש לך להתפרנס מהם עד כאן לשון רש"י ז"ל:
וכתב הרמב"ם בפרק י' מהלכות אישות וז"ל אמר או כתב לה הרי את מיוחדת לי הרי את מיועדת לי הרי עזרתי הרי את נגדי הרי את צלעתי הרי את סגורתי הרי את תחתי הרי את ארוסתי הרי את תפוסתי הרי זו מקודשת מספק והוא שיהיה מדבר עמה תחלה על עסקי קידושין אבל אם אינו מדבר עמה תחלה על עסקי קידושין אין חוששין למלות אלו: עוד שם ויש לאיש לקדש האשה בכל לשון שהיא מכרת בו דיהיה משמע דברים באותה הלשון שקנאה כמו שבארנו היה מדבר עם האשה על עסקי הקידושין ורצתה ועמד וקידש ולא פירש ולא אמר לה כלום אלא נתן בידה או בעל הואיל והן עסוקין בענין דיו ואינו צריך לפרש וכן עדי הקידושין והגירושין אינו צריך לומר להם אתם עדי אלא כיון שגירש או קידש בפניהם הרי זו מקודשת או מגורשת ע"כ:
והרב המגיד כתב וז"ל אמר לה או כתב לה וכו' שם בעיא ואמרו אי בשאינו מדבר עמה על עסקי קידושיה מנא ידעא ותרצו במדבר עמה והקשו אי הכי אפילו לא אמר כלום ותרצו דטפי עדיף כשלא אמר לה כלום משאמר לשונות אלו ונתבארו דברי רבינו: ויש לאיש לקדש האשה בכל לשון וכו' זה מתבאר בסוגיא שם וכבר כתבתי למעלה שאף הלשונות שהזכיר רבינו למעלה צריך שתהא מכרת בהן אלא אם כן היה מדבר עמה על עסקי קידושיה: היה מדבר עם האשה וכו' שם ברייתא ופסק הלכה בגמרא ובהלכו' ודע שהמפרשים נחלקו בעסוקין ומענין לענין ובאותו ענין כגון שפסקו מלדבר בקידושין ממש והיו מדברי' בדברים אחרים אלא שהם צורך זיווגם ולא פירש והרב בעל העטור ז"ל כתב שאינה מקודשת והרשב"א ז"ל כתב שהיא מקודשת והביא ראיה מן התוספתא ואם לא היו עסוקים כלל בזה ונתן לה כסף סתם אינה מקודשת אף על פי שהוא אומר לקדשה נתכוונתי וכתב הרשב"א ז"ל שאפילו חזר ואמר לה הרי את מקודשת לי והיא רוצה צריך שיטול הכסף ממנה ויחזור ויתננו לה בתורת קידושין:
והטור כתב וזה לשונו אמר לה הרי את  מקודשת ולא אמר לי אינו כלום שם אמר שמואל בקידושין נתן לה כסף או שוה כסף ואמר לה הרי את מקודשת הרי את מאורסת הרי  את לאנתו הרי זה מקודשת א"ל רב פפא לאביי למימרא דסבר שמואל ידים אין מוכיחות הויין ידים והתנן האומר אהא הרי זה נזיר והוינן בה ודילמא אהא בתענית קאמר ואמר שמואל והוא שהיה נזיר עובר לפניו טעמא דנזיר עובר לפניו הא לאו הכי  לא כלומר והכא נמי כיון דלא אמר לי ידים שאין מוכיחות נינהו שאין כאן הוכחה גמורה דלדידיה קדשה הכא במאי עסיקינן דאמר לי ובתשובות להרמב"ן סימן ק"ל משמע דספוקי מספקא ליה היכא דלא אמר לי אם היא מקודשת ואותה תשובה מצאתיה בתשובות הרשב"א ועיין בהגהות מרדכי בסוף גיטין והר"ן כתב שיש מי שאומר דאף על גב דקיימא לן דידים שאין מוכיחות לא הויין ידים אפילו הכי לענין גיטין וקידושין אזלינן לחומרא והוה ליה ספק מקודשת והוא ז"ל דחה דבריו והעלה דאי לא אמר לי פשיטא לן דלא הוו ידים כלל והרא"ש גם כן העלה דאי לא אמר לי אף גיטא לא בעיא וכן כתב הרב המגיד בפרק ג' וזה לשונו ואם אמר הרי את מקודשת ולא אמר לי כתב הרמב"ן והרשב"א זכרונם לברכה והרבה מן המפרשים שאינה מקודשת עד כאן:. וכתב רבינו ירוחם שכן נראה עיקר וכן נראה שהוא דעת הרי"ף והרמב"ם שסתמו וכתבו שאומר הרי את מקודשת לי משמע דכל דלא אמר הכי אין חוששין לו והרא"ש בתשובה האריך מאד בדבר ובסוף דבריו כתב וז"ל הרי כתבתי לכם כל דברי הגדולים אשר דעת כולם מסכמת דבקידושין היכא דלא אמר לי דלא הוו קידושין וכן הביא הרי"ף ז"ל דברי שמואל נתן לה כסף או שוה כסף ואמר לה הרי את מקודשת לי וכו' משמע הא לא אמר לי אין כאן בית מיחוש הלכך בנדון זה שלא דברו בפניה עדים על עסקי הקידושים אלא אמר בסתם הילך קידושין ולא פרש למי קדשה אין כאן בית מיחוש ואינה צריכה גט וראיתי מה שכתבתם דברי החולקים והאומרים שצריכה גט ואיני רואה בדבריהם ממש ועיקר שיהא כדי להשיב עליהם עכ"ל:
ומרן כתב בשלחנו הטהור הלכות קידושין סימן כ"ז וז"ל אמר לה הרי את מקודשת ולא אמר לי אינה מקודשת וכן עיקר אבל יש מחמירין ואומרים דהוו קידושין תמצאם בתשובת הרשב"א ורמב"ן והרא"ש כלל ל"ו ואם היה מדבר עמה על עסקי קידושין הרי זו מקודשת ואם קידש תחילה אשה אחת קידושין גמורים ואמר לאחרת בפניה תהא מקודשת ולא אמר לי ידים מוכיחות נינהו: פירוש כמו שהאוחז בבית יד הכלי מושך עמו הכלי עצמו כך אלה הדברים מוכיחין שמושכין  אחריהם לשון לי וחוששין לקדושין:
וכתב בעל חלקת מחוקק וז"ל אינה מקודשת וכן עיקר משמע אף ששניהם מודים שהבינו שהוא מקדש אותה לעצמו אפילו הכי מקרי ידים שאין מוכיחות דלאו בכוונה תליא מילתא אלא צריך שיאמר לשון טוב שמורה שהוא קונה אותה לעצמו וכבר כתבתי לפני זה דמכאן משמע דכל שנתן לה בשתיקה אף שכיוונו שניהם לשם קידושין הוו ידים שאון מוכיחות דהא אפילו בחסרון לי אינה מקודשת אבל יש מחמירין ואומרים דהוו קדושין: מלשון זה משמע אף דדברי המקילין עיקר להלכה אך למעשה יש לחוש גם לדברי המחמירין ולהצריכ' גט: בד"מ כתב דלא כיש מחמירין משמע דגם למעשה פסק כדעת המקילין:
ובב"ח פסק לחומרא למעשה וז"ל אמר לה הרי את מקודשת ולא אמר לי אינו כלום ואם היה מדבר עמה על עסקי קדושין הוי ודאי קדושין כך הגרסא הנכונה וכ"כ הרא"ש דמסתברא דמה שהיה מדבר עמה שתתקדש הוי טפי הוכחה מנזיר עובר לפנינו דהוי נזיר אבל מה שכתב הרמ"ה דידים מוכיחות נינהו וחוששין לקדושין היינו לומר דלא ברירא ליה אי הוו ידים  מוכיחות כמו בנזיר וליכא אלא ספק קדושין וכן כתב מהר"ם לוריא ז"ל וכ"כ ב"י ע"ש צריך לומר דמה דבעינן הכא שידבר עמה תחילה וכו' אינו אלא כדי שתדע האשה דמקדש אותה לעצמו ולא לאחר דהא לא אמר לי והלכך אף על גב דמבינה שהוא לשון קדושין צריך שיהיה מדבר עמה תחילה על עסקי קדושין אבל לעיל דאמר הרי את מיועד' לי וכו' אין צריך שיהיה מדבר עמה תחילה בעסקי קדושין וכו' אלא כדי שתדע האשה שהלשון שאמר לה הוא לשון קדושין ולפי זה ודאי הוא הדין אם לא היה מדבר עמה תחילה על עסקי וכו' אלא דהאשה יודעת ומכירה דהוי לשון קידושין ולשם קדושין נתנה לה וכשאמר הרי את מיועדת לי וכו' נמי הוי ספק קדושין אבל קדושין ודאי לא הוי כיון דאנן לא ידעינן אם יש במשמעות אלו הלשונות לשון קדושין אם לאו וכן כתב הר"ן ופשוט הוא ולענין הלכה למעשה היכא דלא אמר לי נקטינן לחומרא והא דכתב הרב המגיד בריש פרק ג' מהלכות אישות דאינה מקודשת אין זה אלא להלכה אבל למעשה החמירו ע"כ וחוששין לקדושין: עיין בית יוסף שכתב הטעם דאינה מקודשת גמורה וחילק בין נדון דידן לנזיר עובר לפניו כדבסמוך ומובן הוא: ומה שכתב ואם היה מדבר עמה על עסקי קידושין הוו קידושין ודאי כן כתב הרא"ש דמסתברא דמה שמדבר עמה שתתקדש לו הוי טפי הוכחה מנזיר עובר לפניו: כתב הרמ"ה אבל אם קידש אשה אחת קדושין גמורים ואמר לאחרת בפניה תהא מקודשת ולא אמר לי ידים מוכיחות נינהו וכו' נראה שטעמו משום דמדמה ליה לנזיר עובר לפניו דאמרינן ידים מוכיחות נינהו וכן כתב רבינו ירוחם בשמו ומדכתב וחוששין לקדושין משמע דאינה מקודשת גמורה ונראה שהטעם מפני שיש לחלק בניהם דהתם כיון שאמר אהא ונזיר עובר לפניו מוכחא מילתא ודאי דאהא נזיר קאמר אבל הכא כיון דקידש אחרת לעצמו בפניה כי אמר לאחרת תהא מקודשת לא מוכחא מילתא כולי האי דלעצמו קאמר דאפשר דלחבירו הוא רוצה לקדשה שהוא כבר קידש אחת ותרתי למה לי הלכך ספיקא הויא עד כאן:
עוד בגמרא נדרים דף ו' וז"ל בעי רב פפא יש יד לקידושין או לא הכי דמי אילימא דאמר לה לאשה הרי את מקודשת לי ואמר לחבירתה ואת נמי פשיטא היינו קדושין עצמן אלא כגון דאמר לה לאשה הרי את מקודשת ואמר לה לחבירתה ואת מי אמרינן ואת נמי אמר לה לחבירתה ותפסי בה קדושין לחבירתה או דילמא ואת חזאי אמר לה לחבירתה ולא תפסי בה קדושין בחבירתא ומי מיבעיא ליה לרב פפא והא אמר ליה  רב פפא לאביי מי סבר שמואל ידים שאין מוכיחות הווין ידים מכלל דסבירא ליה לרב פפא דיש יד לקדושין חדא מיגו מאי דסבירא ליה לשמואל אמר ליה לאביי: ופירש רש"י יש יד לקדושין: היכא דלא מפרש ממש מקודשת לי אלא ביד דקדושין קא מקדש לה כדקא מפרש מי הוי יד לקדושין ומקודש'  או אין יד לקדושין ואינה מקודשת: פשיטא: כיון דאמר ואת נמי קידושי עצמו נינהו דבאותן קדושין דקידש לחבירתא מקדש לה נמי וכהאי גוונא לא הוי יד אלא קידושין גמורים נינהו: אן דילמא: הא דאמר ואת לא משום דתהוי מקודשת קאמר לה אלא הכי קאמר לה ואת חזאי כלומר ואת פלינתא חזית דקדישנא לה והא אמר ליה רב פפא לאביי וכו' בפרק קמא דקידושין בהלכה קמייתא אמר שמואל נתן לה כסף או שוה כסף ואמר לה הרי את מקודשת הרי את מאורסת וכו' ואמר ליה רב פפא לאביי למימרא דסבר שמואל ידים שאין מוכיחות הוויין ידים מדאמר ליה רב פפא הכי אליבא דשמואל דידים שאין מוכיחות הוויין ידים מכלל דיש יד לקידושין היכא מוכיחות: חדא מיגו מאי דסבירא ליה לשמואל קאמר ליה לאביי: דהכי קאמר מי סבר ליה לשמואל דיש יד לקדושין ואם תמצא לומר דיש לה יד מי בעינן ידים מוכחות או לא ע"כ לשון רש"י ז"ל:
ובעל בית שמואל כתב וז"ל אבל יש מחמיריין: כ"כ בספרו ב"י בשם הרשב"א אבל הריב"ש בתשובה סימן רע"ו כתב בשם הרמב"ן ורשב"א דסבירא להו כל שלא אמר לי אין כאן חשש וכן כתב הרב המגיד: ובתשובות ב"י ובבדק הבית כתב תשוב' אלו שכתב בשם הרשב"א דהוו קדושין לאו דסמכי הם וכן כתב מהרי ט ואפילו לדעת המחמירים מ"מ אם יש עוד רעותא או היכא דלא  הוי אלא ספק קידושין אפי' אם היה אומר לי מקילין שם בתשובה דף ז' ואם לא אמר לי והם מודים דכוונתם היה לקדושין יש להחמיר תשובת מהרשד"ם סימן ל"ד וכן פירש הב"י תשוב' רשב"א סימן תשע"ד: ועיין תשובת מהר"י לבית לוי: ואם היה שדוכין ביניהם פסק בתשובות ב"ן ח"ג דהוי כידים מוכיחות ובחדושי מהרי"ט חולק עליו: וחוששין לקדושין: היינו קידושי ספק דיש לומר מדקידש כבר אחת לעצמו קידש את זו לחבירו כן כתב הב"י גם יש לומר הספק הוא על פי הגרסא כמו שכתבו התוספות שם: ע"כ
הא קמן רבנין דתמן דאע"ג דיש ביניהם  דעות חלוקות בנדון דידן בין פירש בין לא פירש בין אמר לי בין לא אמר לי בנתינת הכסף או שוה כסף על כל פנים כולם מסכימים לדעת אחד דצריך שהיו מדברים בעסקי קידושין דאז חיישינן לקידושין משום דהוו ידים מוכיחות כיון שדיברו בענין הא לאו הכי לא חיישינן באופן דבנ"ד  כפי שאילת החכם השואל הוי תרי לריעותא קמייתא שלא היו מדברים בעסקי קידושין ואנן בעינן ידים מוכיחות וליכא ותניינא דלא אמר מקודשת לי בשעת נתינת הכסף או שוה כסף באופן שלהלכה אינה מקודשת ואולי למעשה אם לא אמר הרי את מקודשת לי וגם לא דיברו בעסקי קדושין שיכולין אנו לומר דידים מוכיחות יש כאן וליכא דודאי אינה מקודשת אבל כדי לצאת ידי המחמירים שאמרו שלמעשה חיישינן כמו שהוכחנו צריכא גט כפי דעתם ז"ל ועל כל פנים המחמיר לא הפסיד:
העולה לנו מכל מאי דכתיבנא דבנ"ד שמעון שנתן לדינה כסף או שוה כסף ולא אמר לה הרי את מקודש' לי וגם לא דיברו בענין קידושין ואנן ידים מוכיחות בעינן וליכא דודאי אינה מקודשת והעיקר חסר מן הספר כמו שכתבנו סברות גדולי העולם אשר דעת כולם מסכמת דבקידושין היכא דלא אמר מקודשת לי ולא דיברו על עסקי קידושין ג"כ דלא הוו קידושין דבעינן ידים מוכיחות: הנראה לעניות דעתי כתבתי להלכה ואולי למעשה אם יסכים עמי הרב המופלה מרי דאתרא שכבו ויתמיד כפי חפצו עד  בא גואלינו אכי"ר:
נשלם באמשטרדם ר"ח ניסן בסדר ובשנת חקת עולם לדורותיכם לפ"ק
הצעיר שלמה די אברהם מינדיס די קויטיניו ס"ט
בדפוס אלמנה ויתמי מהמנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ זצ"ל:
וואינין אויף דיא שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס