שאלה יריעה בת ה' עמודים ובעמוד השלישי נמצא טעות נעדר התיקון מחמת כמה אזכרות שיש שם אם מותר לסלק העמוד ולכתוב אחר במקומו דילמא הא דכתבו הפוסקים אין עושין יריעה פחותה מבת ג עמודים היינו דוקא לכתחלה אבל בדיעבד שפיר דמי וכדמשמע לשון אין עושין ועוד שנראה כפי הסברא שאין ראוי לגנוז הדפים שכבר נכתבו זולתי בראיה מופתית או דילמא שאין לחוש לזה ואף בדיעבד אסור ואת"ל שבדיעבד מותר עדיין צריכים אנו למודעי אם הנושא שאנו בו מקרי בדיעבד לפי שיש לומר דלא מקרי בדיעבד אלא השנים הדפים הראשונים שכבר נכתבו אבל העמוד הג' עדיין לא נכתב מקרי לכתחלה וא"כ אף השני דפים האחרונים פסולים וצריך לכתוב מחדש ג' דפים דהיינו מג ואילך על הכל יבוא דברך וכבדנוך ומהת"מש:
תשובה גרסינן במנחות דף ל ת"ר עושה אדם יריעה מבת ג' דפין ועד בת ח' דפין פחות מכן ויתר על כן לא יעשה ולא ירבה בדפין מפני שנראת כאגרת ולא ימעט בדפין מפני שעיניו משוטטות אלא כגון למשפחותיכם למשפחותיכם למשפחותיכם ג' פעמים נזדמנה לו יריעה בת ט' דפים לא יחלוק ג' לכאן ושש לכאן אלא ארבע לכאן וחמש לכאן במד"א בתחלת הספר אבל בסוף הספר אפי' פסוק א' ואפי' דף אחד פסוק אחד ס"ד אלא אימא פסוק אחד בדף אחד ע"כ בגמרא ופי' רש"י ז"ל פחות מכאן או יתר על כן לא יעשה שתפרים של חבורי היריעות יפים בה כשאין בהן יותר מדאי הילכך לא יעשה יריעות קצרות שלא יהיו התפרין מקורבין יותר מדאי ולא ארוכות שלא להרחיקן יותר מדחי ולא ירבה בדפין לעשות שמונה בקלף אם קלף קטן הוא מפני שהדפין קצרים ונראין כאגרת ולא ימעט בדפין לעשות ג' ביריעה אם יריעה גדולה היא מפני שעיניו משוטטות כשהדפי' רחבים וטועה בראשי השיטות נזדמנה לו יריעה שיש בה ט' דפין למדת האחרים יצריך לקצרה מפני שאמרו לא יותר על ח' אלא ד' לכאן וה' לכאן כדי שלא תהיה זו יתירה על זו יותר מדאי במד"א דלא ימעט ולא ירבה בדפין בתחלת הספר אבל בסופה אפי' אין לו לכתוב אלא פסוק א' יכתבנו בכל היריעה ואפי דף אחד יעשה בכל היריעה אלא אימא פסוק א' בדף א' אם רוצה יעשה דף קצר מן תיבה א בשיטה אחת כדי שיגמור בסוף הדף עכ"ד ופי' נמקי יוסף פסוק אחד ס"ד שיכתבנו בשיטה אחת של יריעה גדולה והא קיימא לן דצריך לגמור בסף הדף אלא אימא אפי' וכו' כלומר אם ירצה יעשה דף קצר מתיבה אחת בשיטה אחת כדי שיגמור הפסוק בסוף הדף
ובתחלה צריכים אנו לידע משפט לשון הבריתא על מה אדניה הוטבעו דקתני פחות מכן ויתר על כן לא יעשה משמע דדוקא לכתחלה לא יעשה ואם עשה כשר מדלא קתני ואם עשה פסול וכן משמע נמי מפירוש רש"י ז"ל שכתב פחות מכן ויתר על כן לא יעשה שתפרים של חבורי היריעות יפים בה וכו' אלמא דטעמא דמילתא משום זה אלי ואנוהו וכן פי' הרב נמקי יוסף משום נוי ח"כ דוקא לכתחלה אבל בדיעבד שפיר דמי וכן משמע מלשון הרמב"ם ז"ל בפ"י מהלכות ס"ת נמצאת למד שעשרים דברים הן שבכל אחד מהן פוסל ס"ת ואם נעשה בו א מהן הרי הוא כחומש מן החומשין שמלמדין בהן התינוקות ואין בו קדושת ס"ת ואין קורין בו ברבים ואלו הן וכו' ומנה עשרים דברים ולא מנה נדון דידן ובסוף הסעיף כתב ושאר הדברים למצוה ולא לעכב וכן כתב בפ' ז' הלכה ד' ואורך כל שיטה ושיטה שלשים אותיות כדי לכתוב למשפחותיכם תלתא זימני וכו' דהיינו ברייתא דידן ובהלכה ט כתב כל הדברים האלו לא נאמרו אלא למצוה מן המובחר ואם שינה בתיקון זה וכו' הרי זה ספר כשר קרי לך בהדיא מלשונות הרמב"ם ז"ל דכל הדברים האלו לא נאמרו אלא למצוה מן המובחר ולא לעיכובא שהרי הבריתא עצמה קתני ולא ימעט בדפין מפני שעיניו משוטטות ואפי' פירשה הוא ז"ל דדוקא למצוה א"כ דכוותה גבי רישא דברייתא דקתני פחות מכן ויתר על כן לא יעשה היינו למצוה ולא לעיכובא:
ואם נפשך לומר דבריתא מילי מילי קתני והא כדאיתא והא כדאיתא דדוקא סיפא דבריתא דקתני ולא ימעט בדפין וכו' הוא דלמצוה ולא לעיכוב אבל רישא דבריתא דקתני פחות על כן ויתר על כן לא יעשה אפ' בדיעבד פסול הא ודאי ליתא איבעית אימא קרא ואיבעית אימא סברא אי"בא קרא דלא קתני בבריתא ואם עשה פסול ולא אשתמיט שום פוסק לומר דבר זה וגם הרמב"ם ז"ל לא מנה דבר זה בין הדברים הפוסלים אפי' בדיעבד ואדרבא משמע מדבריו להפך כאשר הוכחתי וא"בא סברא עדיפא מקרא וכל מעיין יראה במשפט שכלו ואשורו שאין סברה להכשיר לכתחלה בסוף הספר פסוק אחד ביריעה אחת ובתחלת הספר ובאמצעותו יהיה פסול אפי' בדיעבד וזה א"א השכל להולמו שאם יהיה בסוף הספר כשר לכתחלה מחמת דלא אפשר בלאו הכי ובתחלת הספר ובאמצעיתו יהיה כשר בדיעבד יהיו הקצוות שוים ויהיה הדבר על בוריו אבל אם יהיה בסוף הספר כשר לכתחלה ובתחלה ובאמצע יהיה פסול הם קצוות מחולקים בלתי אפשרות וחלילה לאל מרשע ושדי מעול שכל מדות חכמים שוים בערכם ובאיכותם ואין בהם נפתל ועקש כולם נכוחים למבין וישרים למוצאי דעת והדבר פשוט מצד עצמו:
וליכא למימר דבמה דברים אמורים דקתני בבריתא לא קאי אלא אסיפא דקתני ולא ירבה בדפין מפני שנראת כאגרת ולא ימעט בדפין מפני שעיני משוטטות ועלה קאי במה דברים אמורים וכמשמע מדברי רש"י ז"ל ז"ל שכתב במד"א דלא ימעט ולא ירבה בדפין וכו' אלמא אסיפא קאי אבל רישא דקתני פחות מכן ויתר על כן לא יעשה אפי' בסוף הספר הא ליתא שהרי הרמב"ם ז"ל כתב בפ' ט' מהלכות ס"ת הלכה י"ב אין עושין ביריעה פחות משלשה דפין ולא יתר על שמנה דפין נזדמנה לו יריעה בת ט' דפין חולק אותה ארבעה לכאן וחמשה לכאן במד"א בתחלת הספר או באמצע אבל בסוף הספר אפי' פסוק אחד בדף אחד עושים אותו דף לבדו ותופרים אותו עם שאר היריעות הרי לך בהדיא דקאי ארישא דבריתא שכתב עושים אותו דף לבדו ותופרים אותו עם שאר היריעות ולא הביא בכאן דין ולא ירבה בדפין ולא ימעט בדפין והוא ז"ל כתבו בפ"ז מהלכות ס"ת הרי הדבר ברור דלא קאי אלא ארישא דבריתא דקתני פחות מכן ויתר על כן לא יעשה ואף רש"י ז"ל מודה לדברי הרמב"ם ז"ל דקאי נמי ארישא דבריתא ולא בא לשלול ולהוציא אלא דלא קאי אאמצעיתא דבריתא דהיינו נזדמנה לו יריעה וכו' שהרי רש"י ז"ל בסוף דבריו כתב אפי' אין לו לכתוב אלא פסוק א' יכתבנו בכל היריעה ואפי' דף אחד יעשה בכל היריעה וכו' ומסתמא מחברה עם שאר היריעות דאי לאו הכי פסול א"כ בין לרש"י בין להרמב"ם בדיעבד מותר כאשר הוכחתי:
ודע שפי' הרב כסף משנה ומ"ש ותופרים אותו עם שאר היריעות כ"כ הרי"ף בהלכות ס"ת ופשוט הוא ע"כ דבריו ז"ל ויש לדקדק על דברי הרב ז"ל שכתב כן כתב הרי"ף ולמה לא כתב שהיא גמרא ערוכה במנחות דף ל' דפריך תלמודא פסוק אחר ס"ד אלא אימא פסוק אחד בדף אחד ומשמעות דף אחד היינו ביריעה אחת כדפי' רש"י והר"אש והרמב"ם ונמקי יוסף ואם נאמר שהרב הביא דברי רבינו הגדול שכתוב בו בהדיא ומחברו עם שאר יריעות כלשון הרמב"ם ז"ל דמלשון התלמוד נוכל לפרש פסוק אחד בדף א' היינו יריעה שיש בה ד' דפין יכול לעשות פסוק אחד בדף אחד ולא ביריעה א' ובשביל כך מסייע להרמב"ם ז"ל מדברי הרי"ף כבר ראיתי להרי"ף ז"ל בהלכות ס"ת ולא הביא כי אם לשון הגמרא וצורא דשמעתא לא חסר ולא יתר ואפשר שגרסא אחרת היתה לו להרב כ"מ מדברי הרי"ף ודוק:
ועוד ראיה מדברי הרמב"ם ז"ל שכתב בפ"ז מהלכות ס"ת ס"ת שיש בו שלש טעיות בכל דף ודף יתקן ואם היו ארבעה יגנז ואם היה רוב הספר מוגה והשאר יש בו ארבעה טעיות בכל דף ונשאר אפי' דף אחד מאותו השאר המשובש בלא ארבע טעיות הרי זה יתקן ע"כ ואם איתא דדוקא היכא שיש ביריעה ד' עמודים אבל אם ישבה ג' וצריך לחתוך אחד מחמת שאין תיקון מפני האזכרות היה לו להרמב"ם ז"ל לחלק ולומר במה דברים אמורים כשיש ביריעה ד' עמודים אבל ישבה ג' וכו' אלא קא פסיק ותני הרי זה יתקן משמע בכל עניין הגם שיש לדחות ולומר דהכא מיירי תיקון ע"י גרירה ולא לחתוך העמוד עכ"ז היה לו להרב ז"ל לפרש דבריו כי דעתו רחבה ולשונו צחה בלשון הקודש כאשר דרכו בכל מקום לפרש ומדלא פירש ש"מ בכל ענין של תיקון הוא מותר והיא גמרא ערוכה בפ' הקומץ רבה דף כ"ט:
זכינו לדין דבין להרמב"ם בון לרש"י דדוקא לכתחלה קתני בריתא אין עושין אבל בדיעבד שפיר דמי ואין פוצה פה ומצפצף ובזה הותר הספק הראשון שנסתפק החכם השואל אם דוקא לכתחלה ויפה דקדק לשון אין עושין כי כן משפט הלשון המובחר והמורגל בלשון הקודש ומן לנו גדול מחכמי המשנה והבריתא אשר העמידונו על האמת וקרוב לשאלה זאת נשאל הרב שמואל אבואב די ביניזיא שאלה שי"ו מכ"הר דניאל אשכנזי ללגורני וז"ל ס"ת שיש באמצע הספר יריעה מ"ב עמודים מהו אם בדיעבד כשרה או לא תשובה נלע"ד דבדיעבד כשרה כדמוכח מלשון הרמב"ם ז"ל ריש פרק י' מהלכות ס"ת שלמדנו שעשרים דברים הם כל אחד מהם פוסל ס"ת כאשר הולך ומונה אותם וסיים באותו סעיף עצמו וז"ל ושאר הדברים למצוה ולא לעכב עד כאן:. כלומר שכל מה שהזהיר בפרקים הקודמים מלבד אלו העשרים שלא לעשות בס"ת הוא למצוה ולא לעכב וכיון שבעשרים הפסולים הנזכרים לא נמנה איסור היריעה הנעשית מ"ב דפים שהזכיר בסוף פרק ט' שלמעלה מוכח שאינו פסול בדיעבד ואפשר שטעמו כמו שכתב בעל כסף משנה שם בפ"ט בד"ה ומה שאמר וכל השיעורים האלו למצוה וכו' ועוד מדקתני אין עושין ס"ת ארכו יתר על הקיפו וכו' ולא קתני ואם עשה פסול כיון שכן הוא הדין לכל אלו השיעורים דלא הוו אלא למצוה עד כאן. אף אנחנא נענה אבתריה כיון דתניא בבריתא פ' הקומץ אין עושין ביריעות פחות מג' דפין וכו' ולא קתני ואם לא עשה פסול לא הוי בדיעבד אלא למצוה ואחרי כתבי עד כאן ראיתי בתשובות מהר"ם מינץ סימן י"ב שפסק להכשיר בדיעבד מהני טעמי והוסיף מדיליה ס"ת שנמצה בו הרבה יריעות שאין בהם כי אם עמוד אחד ביריעה א' דכשר בדיעבד עכ"ד:
ועוד ראיה ממה שכתבו התוספות בשם ר"ת בזאת הבריתא עצמה וז"ל כגון למשפחותיכם ג' פעמים ר"ת פירש בתיקון ס ת שלו בשם רבינו חננאל שאמר בשם הגאון דהיינו כשהכתיבה דקה אבל כשהכתיבה גסה הכל לפי הנוי ויכול לעשות דפין בשיטין ארוכים דאין עיניו משוטטו' כיון שהכתיבה גסה מ"ר עכ"ד וכן פסק הר"אש ז"ל בהלכות ס"ת הרי לך שאף שהבריתא קתני ולא ירבה בדפין אלא וכו' אע"פ כן מפרשה ר"ת דל הכל לפי הכתיבה א"כ ה"ה ברישא דבריתא דקתני ני פחות מכן ויתר על כן לא יעשה הוא למצוה ולנוי ולא לעיכובא ודי בזה:
ובספק ה"ב שנסתפק החכם השואל אם הנושא שאנו בו מקרי בדיעבד וכו' בזה ודאי אני אומר דלא מקרי בדיעבד דכל דבר הצריך תיקון לא מקרי בדיעבד דדוקא דבר שכבר נעשה ובא לישאל עליו ולא חסר כי אם שאלת חכם להורות הדין הוא מקרי בדיעבד כגון כזית חלב שנפל לקדרה ובה ס' לבטל האסור ובא לישאל עליה אנו אומרים שמותר בדיעבד אחר שנפל במקרה אבל אין מבטלין האסור לכתחלה ואפי' אסור דרבנן אבל דבר שחסר תיקון כגון נד"ן לא מקרי בדיעבד הא לא דמי אלא להא קדרה שנפל בה כזית חלב ובה מ' זיתים ובא לישאל עליה שאין אומרים לו להרבות כ' זיתים אחרים לבטל האסור אלא הכל אסור ולא אמרינן אין לך דיעבד יותר מזה שכבר נפל האסור במקרה וא כ גם בנ"ד דהואיל וחסר לו תיקון לא מקרי בדיעבד אלא לכתחלה:
והראיה ממה שכתב הרמב"ם ז"ל בפ"ח מהלכות ס"ת אם טעה בריוח הפרשיות וכתב פתוחה סתומה או סתומה פתוחה או שהפסיק והניח פנוי במקום שאין בו פרשה או שכתב כדרכו ולא הפסיק בריוח במקום הפרשה או ששינה צורת השירות הרי זה פסול ואין לו תקנה אלא לסלק את כל הדף שטעה בו וכבר תמהו על הרמב"ם ז"ל הרשב"א והרא"ש כאשר נבאר לקמן בע"ה וכתב הרי"בש להעמיד דברי הרמב"ם ז"ל לפי שנראים נכונים בסוגיית הגמרא דקתני יגנז וכן כתב במסכת סופרים וכתב הריב"ש ז"ל דאף לדעת הרמב"ם אם עבר ותיקנו כשר הרי לך בהדיא דאף שכתב פרשה סתומה פתוחה או להפך ובא לישאל עליה אין אומרים לו לתקנה ואין לך דיעבד יותר מזה הואיל ונעשה בפיסול אלא דוקא כתב הריב"ש אם עבר ותיקנה כשר אבל לכתחלה לא הכא נמי בנ"ד דאף על גב שנכתב בפיסול לא אמרינן לתקנו לכתחלה אלא אם עבר ותיקנו מתוקן א"כ זכינו לדין דכל דבר הצריך תיקון לא מקרי בדיעבד אלא לכתחלה ולא מקרי בדיעבד אלא אם הדבר בא מצד עצמו בלתי תיקון:
ומעתה חל עלי חובת באור להשיב שולחי דבר אם נד"ן מותר לתקנו לכתחלה אם לאו לכאורה היה כראה לאסור ממה שהבאתי לעיל לשון הרמב"ם פרשה פתוחה שכתבה סתומה וכו' דקתני יגנז ואין לו תקנה אלא להסיר כל הדף ולא חשש לאזכרות שבו א"כ בנ"ד נמי צריך לסלק כל היריעה ועוד ממה שפסק הטור וב"י בסימן רע"ט בשם תשובת הר"אש כלל ג' שאלה לא"א הר"אש ז"ל לפי שנוהגין לעשות ס שיטין ביריעה אם יכול למחוק ב' שיטין או ג' ולכתוב במקומן ד או ה' ולהכניס מה שדלג תש בה לא יתכן בעיני למחוק ב' שיטין או ג' ולכתוב במקומן ד' או ה' להכניס מה שדילג שממעט הכתב ומחזי כמנומר וטוב לסלק היריעה ע"כ הרי לך שכתב הר"אש לסלק היריעה ולא חשש לאזכרות שבה הכא נמי בנ"ד בריך לסלק כל היריעה:
ועוד ראיה ממה שהובא במסכת סופרים פ"ב וכן פסק הטור וב"י בסי' ר"פ וז"ל ס"ת שבלו ממנו יריעות ובא להחליפם אפילו לא בלו ממנו אלא אחת או שתים צריך להחליף שלש לפי שאי אפשר שיהיו אותם שמחליף דומות לגמרי לאחרות לכך צריך לפחות שיהיו שלשה דומות ע"כ הרי שפסקו הני רבוותא שצריך להחליף שלש ואע"פי ששנים האחרים לא יהיה בהם בלוי ולא חששו לאזכרות שבהם הגם שיכול לדחות בכאן שישמור היריעות עד שיזדמן לו ס"ת אחר כמותם עכ"ז ממה שפסק הרמב"ם בפרשה פתוחה וממה שפסק הטור ובי' בסי' רע"ט עדיין קשה:
ברם כד מעיינן שפיר שקילנא חספא ודלינא מרגליתא תותי דע שדין פרשה פתוחה שעשה סתומה שכתב הרמב"ם שאין לה תקנה כתב הר"אש ז"ל בתשובה דודאי מועיל לו תיקון כיון שמועיל תיקון בטעות של חסירות ויתרות כ"ש בתיקון הפרשיות אלא שאינו יודע איך יתקן עוות הפתוחות והסתומות כי היה צריך למחוק הרבה לפניו ולאחריו ושמא יזדמן לו שם וגם היה צריך למעט הכתב בשביל ריוח שבין פרשה לפרשה ודבר זה אסור עכ"ד גם הריב"ש כתב שהרשב"א בתשובה תמה על הרמב"ם למה לא יתקן דאע"ג דקתני יגנזו אין הכוונה שאין לו תקנה אלא יגנזו עד שיתקן וכתב עוד בברצילונא נהגו הסופרים לתקן צורת הפרשיות אם טעו בהם על דעת הרשב"א שהיה רב גדול ומובהק ואם הוא לכם שעת הדחק כדי הוא הרשב"א לסמוך עליו שהתיר אפי' לכתחלה דבדרבנן הולכין אחר המקיל עכ"ל הא קמן שכל הנביאים האלו מתנבאים בסיגנון אחד שאע"ג דקתני בבריתא יגנז אפי' הכי יכולים אנו לתקנו לכתחלה אלא שאינו יודע לתקן אבל אם יש סופר בקי ויש לו אמון ידים מודים הר"אש והרשב"א והרבה מן הפוסקים דלכתחלה יכול לתקן כ"ש בנ"ד דלא קתני בבריתא יגנז אלא אין עושין לנוי בעלמא כאשר הוכחתי בראיות ברורות כראי מוצק ואם יאמר האומר סוף סוף הרמב"ם ז"ל פסק יגנז ומי הוא זה אשר מלאו לבו לעשות הלכה למעשה נגד אריה דבי עילאי ודעתו ז"ל תכריע נגד כל הפוסקים אף אתה אמור לו דאדרבא לנ"דן יש ראיה מדברי הרמב"ם ז"ל שהרי כתב יגנז ואין לו תקנה וצריך להסיר כל הדף ולא חשש אם ישאר ביריעה דף א' או שתים אלמא דלמאי דאתמר בבריתא אין עושין ביריעה פחות מג' הוא למצוה ולא לעיכובא דאי לא תימא הכי הוה ליה להרמב"ם לפרש במה דברים אמורים כשנשאר ביריעה ג' דפים אבל אם נשאר דף אחד או ב' צריך להסיר כל היריעה אלא אדרבא קא פסיק ותני וצריך להסיר כל הדף ולא חילק בזה שום חילוק א"כ בנ"ד גם הרמב"ם ז"ל מודה שיכול לתקנו לכתחלה ולא אמרו אין עושין אלא למצוה ואפי' לגרסת הטור דגריס כתב הרמב"ם אין לו תקנה וצריך להסיר כל היריעה אפי הכי אתי שפיר בנ"דן דעד כאן לא קאמר הרמב"ם ז"ל וצריך להסיר כל היריעה אלא בפרשה פתיחה שעשאה סתומה או איפכא שהוא אחד מעשרים דברים שמנה שס"ת פוסל בהם אבל בנד"ן שאינו מעשרים דברים מודה שיכול לתקנו לכתחלה וההיא דפסק הטור וב"י בסי' רע"ט בשם תשובת הר"אש אם יכול למחוק ב' שיטין או ג' ולכתוב במקומן ד' או ה' השיב הר"אש ז"ל שאינו יכול לא מפני שהוא אסור אלא שאין סופר בקי יכול לעשותו בטוב ונראה כמנומר אבל אם יש סופר שיש לו אמון ידים מודה הר"אש ז"ל דיכול לתקן וכן מדוקדק בלשונו שכתב לא יתכן בעיני למחוק ב' שיטין וכו' וזה מוכרח בדבריו דאי לא תימא הכי קשיא דהר"אש דידיה אדידיה שהרי הוא ז"ל תמה על הרמב"ם שכתב בפרשה פתוחה שעשאה סתומה יגנז ואע"ג דקתני בבריתא כלשון הרמב"ם עכ"ז כתב הוא ז"ל שיכול לתקן אלא שאין סופר בקי יכול לתקנה כ"ש בנדון זה דהיינו למחוק ב' שיטין ולכתוב במקומן ג' דלא נזכר בגמרא ואינו אלא משום דמחזי כמנומר אלא ודאי כדפרישית:
כלל העולה מכל מאי דכתיבנא ומכל הני מילי מעלייתא דס"ת שנמצא בו טעות נעדר התיקון כמו ששאל החכם השואל נלע"ד שיכול לחתוך הדף ההוא אפי' שלא נשאר ביריעה כי אם דף אחד או ב' דלא אמרו אין עושין אלא למצוה ולא עדיף מפרשה פתוחה שעשאה סתומה דקתני בבריתא יגנז ואפי' הכי כתב הרשב"א והר"אש דיכול לתקן לכתחלה וכן נהגו בברצי"לונא ועוד מדברי הרמב"ם ז"ל שכתב וצריך להסיר כל הדף ולא חשש שישאר ביריעה דף א' ואפי לדעת הטור שכתב בדברי הרמב"ם וצריך להסיר כל היריעה כבר הוכחתי דעד כאן לא קאמר הרמב"ם ז"ל שצריך להסיר כל היריעה אלא בפרשה פתוחה שעשאה סתומה שהיא א' מעשרים דברים שס"ת פסול בהם אבל נד"ן מודה הרמב"ם ז"ל זהו מה שהורוני מן השמים ואם שגיתי אתי תלין משוגתי עד שיבוא בשער המלך מארי דאתרא אם נראו לו דברי מוטב ואם לאו בטלה דעתי אצל דעתו הרחבה בסדר ובשנת זאת חקת התורה אשר צוה ה' לאמר לפ"ק עבד ה':
חייא הכהן די לאארה:
בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: