שאלה ראובן שלח לשמעון שישלח לו חבית יין כשר מן המובחר ושמעון שלחו תכף ומיד ביד איש עתי בעגלן שהולך בכל שבוע שהיה מזומן לילך לעיר ראובן והחבית היתה סתומה ומהודקת יפה והניחה בתוך שק אחד חתום כדין וכהלכה וכשהגיע לעיר בא ראובן לקבל החבית ומצאה שנתקלקלו החותמות והעגלן אמר שהגוים המוכסים פתחו אותה לראות מה יש בתוכה ובא לשאול דינו של יין מי אמרינן כיון דלא חסרה כלום אלא שהעגלן אמר שהגוים פתחו אותה במקום המכס יין מותר אפילו בשתיה משום דתלינן דעל ידי ניענוע העגלה נתקלקלו החותמות דאמיר' הגוי לאו כלום דמחמת יראה אמר כן או דילמא היין אסור אפי' בהנאה שמא נגעו בו המוכסין לראות אם יש בה איזה דבר טמון נדרך המוכסין שחופשין כל מה שבא לידן וכמו שאמר העגלן על הכל יורנו המורה לצדקה ומהתמ"ש:
תשובה קודם כל דבר צריכים אנו לברר המובן מהשאלה הלז ועל מה אדניה הטבעו ומהו הספק שנסתפק לה"ה והנראה מפשיטות ותוכיות השאלה שהגוי קושטא קאמר שהמוכס ודאי הוא שפתח החבית לראות מה שיש בתוכה מכמה פנים וצדדים. הא' שהמוכס לא מקרוב בא הדבר ידוע שהמוכס מחפש כל העוברים עליו לראות הקונטרא"באנדו או הסחורה שלוקח המכס בעבורה וא"כ מלתא דעבידא לאגלויי לא משקרי בה אינשי. ועוד אם לאמר שאין האמת אתו ומשקר בדבריו מה אמתלא זו של העגלן ומה אישתמוטי קא משתמט באומרו שהמוכס פתח החבית הל"ל מילתא דפשיט' דהיינו מחמת נדנוד העגלה בהיותה עולה בהרים ויורדת בבקעות נתקלקלו החותמות והאי רתת דנקט ה"ה בעגלן לא ידענא מאי היא אי נימא דלא ניחשדי' דאיהו פתח החבית הוה ליה לאישתמוטי במילתא דשכיח כדאמרינן ואי מירתת דהוה ליה לאזדהורי דלא יתקלקלו החותמות הא ודאי דלא אפשר בלאו הכי שנענוע העגלה תמידיי הוא ואי אפשר לאחוז בחבית בכל הדרך כדי שלא יתקלקלו החותמות ומחמת כל זה אנו גוזרים אומר דליכא שום צד להתיר היין דנ"ד בשתיה כמו שצדד ה"ה הואיל והחבית פתוחה ברשות הגוי ונביא ראיה בג"ה החונן לאדם דעת לאסור האי חמרא ובעזרת המאיר עינינו בתורה:
גרסינן בע"ז פ' השוכר את הפועל מתניתין בדף ס"ט נכרי שהיה מעביר עם ישראל כדי יין ממקום למקום אם היה בחזקת המשתמר מותר אם הודיעו שהוא מפליג כדי שישתום ויסתום ויגוב רשב"ג אומר כדי שיפתח את החבית ויגוף ותיגוב. גמרא היכי דמי בחזקת המשתמר כדתניא הרי שהיו חמריו ופועליו טעונים טהרות אפילו הפליג מהן יותר ממיל טהרותיו טהורות ואם אמר להם לכו ואני בא אחריכם כיון שנתעלמה עינו מהם טהרותיו טמאות מאי שנא רישא ומאי שנא סיפא וכו' ומסקנא אמר רבא בבא להם דרך עקלתון אי הכי סיפא נמי כיון דאמר להם לכו ואני בא אחריכם סמכא דעתייהו ע"כ. ופי"רשי ז"ל ז"ל אם היה בחזקת המשתמר מפרש בגמ' שאע"פ שהפליג ישראל מן הגוי מיל אם לא הודיעו שהוא מפליג מותר דמירתת גוי כל שעתא השתא אתי ואם הודיעו שמפליג שמתרחק וחביות סתומות היו. שיעורו כדי שישתום ויסתום ויגוב אם שהה כדי שיקוב הנכרי נקב במגופת החבית ויחזור ויסתום הנקב ותיבש הסתימה אסור: רשב"ג אומר אינו נאסר אלא עד שישהה כדי שיפתח את כל מגופת החבית ואי אפשר לנוטלה שלא תשבר כולה ויגוף ויעשה מגופה אחרת חדשה: ותיגוב ותיבש אבל לסתימת חור לא חששו משום דמינכרא לשתום לשון שתום העין עין פתוחה דשפיר חזי וכו': בבא להם דרך עקלחון כשבעל הבית יכול לבוא דרך עקלתון דמירתת השתא אתי עכ"ל:
והר"יף ז"ל הביא המשנה הנ"ל כצורתה והברייתא הנאמרת עלת כנ"ל ולא הביא מסקנת רבא הנז' ובגמרא איפסק' הלכה כרשב"ג וכן פסק הרמ"בם ז"ל בהל' מאכלות אסורות פ' י"ב הלכה י"ו וז"ל גוי שהיה מעביר עם ישראל כדי יין ממקום למקום והוא הולך אחריהם לשמרם אפי' הפליגו ממנו כדי מיל הרי אלו מותרות שא מתו עליהם ואומר עתה יבא לפנינו ויראה אותנו ואם אמר להם לכו ואני אבוא אחריכם אם נתעלמו מעיניו כדי שיפתחו פי הכד ויחזרו ויגיפו אותה ותיגוב הרי היין כולו אסור בשתיה אם פחות מכאן מותר וכו' וכל הדברים האלו בחביות סתומות אבל בפתוחות אפי' לא שהה מאחר שהודיען שהוא מפליג היין אסור עכ"ל:
ותמיהא לי על הר"ף והרמ"בם ז"ל שלא הביאו האי אוקמתא דרבא דאוקמ' לרישא בבא להם דרך עקלתון ואע"פ שהרב הרגיש במה שתמהנו והשיב הוא ז"ל שהטעם שלא כתבו האי מסקנא דרבא לפי שהם סוברים דלא קאי אלא לעניין טהרות כמו שיראה המעיין בדבריו בכסף משנה פרק הנ"ל עכ"ז לא ניחא לי תירוצא דידיה ז"ל ובמחילת כבוד תורתו כפי הנראה מהסוגייא מוכרח מלשון המשנה לומר שאינו מותר היין אלא א"כ חיישינן דילמא אתי ישראל דרך עקלתון ומירתת הגוי ליגע בו והטור והראש ז"ל הביאו האי אוקמתא דרבא ואם תרצה לידע האמת הילך דברי התוספות ז"ל בדף הנז' וז"ל היכי דמי בחזקת המשתמר כדתניא הרי שהיו חמריו וכו' דמיתוקמא בבא להם דרך עקלתון והכי נמי הכא כגון שיבא לו דרך עקלתון ואימא מאי בעי היכי דמי והא מדקתני סיפא ואם הודיעו שהוא מפליג מכלל דרישא הודיעו שמפליג והיינו חזקת המשתמ' דידיה וי"ל דאדרבא מדקא תני סיפא ואם הודיעו אסור משמע ליה דאם כן רישא דתני בחזקת המשתמ' היינו שימור חשיב טפי מלא הודיעו שמפליג מדתני בחזקת המשתמר ואי רוצה לומר כגון (דלא) הודיעו שמפליג לישתוק מלישנא דבחזקת המשתמר ומכללא דסיפא שמעינן ליה וודאי בא לומר שאף לא הודיעו שמפליג יש לחוש בדבר כיון שרואהו הגוי שמתרחק ותדע דצריך שם חזקת שימור אחר וקא בעי מאי הוי ומשני כדתניא וכו' כגון שיוכל לבוא עליו דרך עקלתון ע"כ דבריו הרי לך בבירור האמת שמשנתנו צריכא להאי מסקנא דרבא והדבר צריך לי עיון ומכל מקום בנ"ד לא נפקא לן מינא מידי אלא שכל זמן שהיין ברשות הגוי ויוכל ליגע בו בלי פחד ויראה שהוא אסור ומאחר שכתבנו ההכרח בנ"ד שהיין הוא ברשות הגוי פתוח אסרינן ליה משום מגע גוי דהא חיישינן שמא נגע ביה כיון דלא מירתת דהשתא אתי ישראל דלא מיירי בכ"הג אלא שהוא מוליך היין מעיר לעיר בלתי שומר.
ועדיין אנו צריכים למודעי דהאי אסורא דאסרינן להאי חמרא אם איהו איסור מוחלט ואפי' בהנאה או איסור שתיה בלחוד דע דהאי מילתא תליא באשלי רברבי והא לך דבריהם ז"ל כתב הטור בי"ד סי' קכ"ח וז"ל כתב הראב"ד דכל היכא דאנו אוסרים משום שמא נגע היינו דוקא בשתיה אבל אינו אסור בהנאה אלא א"כ הפקידו אצלו ורש"י פירש שהוא אסור בהנאה כיון שאנו תולין לומר שמא נגע ולזה הסכים א"א הרא"ש ז"ל עכ"ל הטור ז"ל: וזה לשון הרב ב"י ז"ל דברי הראב"ד כתבן הראש בפ' השוכר את הפועל ושם הסכים לדברי רש"י ז"ל וקצת נראה מדברי הר"ן שגם הוא נוטה לפסוק כן והרש"בא כתב על מחלוקת זה דרש"י והרא"בד: דעתנו אינו מכריע את ההרים ומכל מקום נ"ל שכל שאיסורו מחמת ספק מגעו של גוי אסור בהנאה במגעו כדברי רש"י ז"ל ולדעת מי שאוסר סתם יינם עכ"ל:
ובאמת שדבר זה תמוה בעיני עד מאד שמאחר שרש"י והרא"ש ז"ל מסכימים לדעת אחד וגם דברי הר"ן ז"ל נוטה לדעתם למה לא הכריע הרב ב"י ז"ל כדבריהם וכ"ש וק"ו שהרמ"בם ז"ל דעתו ג"כ לאסור בהנאה מחמת ספק מגע גוי וזה בירור דבריו בפ' הנ"ל הלכה י"ז ז"ל ואם הודיען שהוא מפליג ושהה כדי שיפתח ויגוף ותיגוב היין אסור בשתיה וכל הדברים האלו בחביות סתומות אבל בפתוחות אפי לא שהה מאחר שהודיען שהוא מפליג היין אסור עכ"ל והאי אסור דקאמר היינו אסור בהנאה והיינו מספק שמא נגע דהא אינו יודע בודאי שנגע בו אלא מחמת שהוא ברשותו של גוי פתוח כמו שהוכיח הרב כסף משנה בעצמו וז"ל בקיצור אבל בפתוחות כיון שנעלמו מעיניו איכא למיחש שנגע בהם ואסור בהנאה וכו' עכ"ל ולע"ד הדבר מוכרח בעצמו שהרי ברישא כתב הוא ז"ל היין אסור בשתיה ובחביות פתוחות כתב היין אסו' סתם וכבר קדמנו כללו של הרב ז"ל בפרק י"א הלכה ח' כל מקום שנאמר בענין זה שהיין אסור אם היה גוי שנאסר היין בכללו עכו"ם חרי הוא אסור בהניה וכו' הרי לך שלדעת הרב ז"ל היין שנאסר מחמת ספק מגע גוי אסור בהנאה. ועוד מאחר שהרב ב"י ז"ל נתן לנו כלל בפסק הלכה בהקדמתו לא"ח שכל מקו' שנמצא שתי סברות משלשה עמודי ההוראה דהיינו הרי"ף הרמ"בם והראש ז"ל מסכימים לדעת אחת פסקינן כוותייהו וכ"ש שהרי"ף ז"ל לא גיל' דעתו בענין זה למה לא פסק דספק מגע גוי אסור בהנאה מאחר שר"שי הרמ"בם והר"אש והר"ן מסכימים לדעת א':
ולכן אחר נשיקת כפות רגליו של הרשב"א ז"ל שלא מלאו לבו להכריע ולאחר הקידה וההשתחויה ונשיקת כפיו של הרב ב"י ז"ל אני מסכים לדעת הרבנים ז"ל שהם רוב מנין ורוב בנין ואסרינן להאי חמרא דנ"ד אפי' בהנאה זהו מה שנראה לע"ד לפי מה שהכרחנו דברי השאלה דידן:
עוד פש גבן לברר האי מילחא דאיסתפק ליה לה"ה באומרו דאמירת הגוי לאו כלום היא או נאמין לדבריו מלבד מה שבררנו אמתות דברי הגוי בנ"ד כנז"ל עם כל זה דע שדבר זה תלוי במחלוקת הפוסקים ז"ל אם נתנו חכמים נאמנות לגוי בענין עיגונא דאתתא לבד או אף בדברים אחרים והנה הרא"ש הביא סברת ראב"יה בפרק אלו מגלחין דף ל"ז וז"ל רבינו אבי העזרי הביא ראיה דגוי מסיח לפי תומו נאמן לענין אבלות מההיא דתניא בתוספתא דדמאי ומייתי לה בשילהי דמס' יבמות דף קכ"ב גוי שהיה מוכר פירות בשוק ואמר של ערלה הן של עזיקה הן של נטע רבעי הן לא אמר כלום לא נתכוון זה אלא להשביח את מקחו ומסיים בתוספתא דברי רשב"ג ר' אומר נאמן הגוי להחמיר אבל לא להקל וקי"ל הלכה כרבי מחברו ואע"ג דאביו פליג עליה כיון דלא פליג עליה אלא יחידא הלכה כרבי מחברו קרינא ביה דכל שעתא הילכתא כוותיה לבד מהיכא דרבים פליגי עליה דאמרינן הלכה כר' מחברו ולא מחביריו וכן פירש"י בפרק זה בורר וכן פסק רשב"ם בפ' גט פשוט בפלוגתא דרבי ורבן שמעון בן גמליאל גבי בא לידון בשטר ובחזקה כי היכי דאמרינן הלכ' כר מחבירו ולא מחביריו הכי נמי היכא דפליג אביו עליה אע"ג דרבו היה כיין דלאו רבים פליגי עליה הילכך נאמן הגוי לענין אבלות ואין נראה ראיה לרבינו מאיר דשאני התם שהפירות הם שלו ונאמן הוא לאוסרם אבל לאסור פירו' חבירו שהיינו מוחזקים בהם היתר לא מהימן ועוד לענין אבלות חומרא דאתי לידי קולא הוא שנוהג אבלות בשבת דברים של צנעה ומבטל דברי תורה כל שבעה ותפילין יום ראשון והביא ראיה מהא דאמרינן דעד א' נאמן לומר שמת בעלה להתירה לינשא ואפי' עבד ואפי' שפחה ואפי' עד מפי עד ואפי' גוי מסיח לפי תומו וכיון דנאמן להתירה לינשא נאמן נמי שצריכה להתאבל על פיו כדתנן בפרק האשה שלום ב"ש אומרים תנשא ותטול כתובתה וב"ה אומרים תנשא ולא תטול כתובת' אמרו להם ב"ש לב"ה התרתם ערוה חמורה ולא תתירו את הממון הקל וחזרו ב"ה להורות כב"ש הכא נמי כיון דנאמן להתיר ערוה חמורה ולגבות כתובתה כ"ש לענין אבלות ולא פלוג בין אבלות דאשה לשאר אבלות עכ"ל:
הרי לך מאלו הפוסקים ז"ל הרא"ש ראבי"ה שסוברים דהגוי נאמן לענין אחר מלבד עיגונא דאתתא ואפי' מוהר"ם אינו חולק לענין הדין אלא לענין הראיה בלבד אף אנן נמי נקיטינן כוותייהו לענין נ"ד שמלבד מה שהכרחנו הדב' בעצמו מחמת שהיין היה פתוח ברשות הגוי אלא אפי' לפי דבריו נאמן לומר שהמוכסים פתחו היין:
ואע"פ שהרב בעל תרומת הדשן נראה שחולק על האי כללא דידן בפסקיו סימן ר"ב וז"ל שאלה ישראל א' הניח חבית יין ברשות הגוי חתום כ לכתו ולאחר שנים או שלשה ימים בא הגוי אל הישראל וא"ל היין שלך מטפטף הוא מאד מן החבית שלא יהודי בם לתקן הדבר והישראל נתעצל קצת ושלח שם לאחר יום או יומים וכשב יהודי לשם ומצא עריבה גדולה מלאה יין תחת החבית אבל היין היה נעצר בחבית מלטפטף וא"ל הגוי היין היה מטפטף מאד ולא יכולתי להמתין עד ביאתך ותקנתי הדבר ע"י הידוק המגרופים עד שנסתם ונעצר יש לחוש כי האי גוונא לניסוך או לאו: תשובה יראה דאין כאן להחמי' ואע"ג דמוכח באשי"רי פרק ישמעאל ובה"גה לשם בענין הגוי המהדק הנעורת בסדקים בחבית המטפטף שאם כיון הגוי ליגע ביין דרך הסדקים המטפטפים דיש בו משום יין נסך וכו' מ"מ נראה דאין סומכים על דבריו של גוי לאסור ואיכא למימ' שמא לא היה מטפטף כל עיקר ועושה לו סבה כדי להאהיב את עצמו אל הישראל כדי לקבל שכר תיקונו וידע שלא ישלח הישראל לשם בנחיצה ויאמר אז שהוא תיקן והכי פסק בשטרי דורא דאין סומכים על דבריו של גוי לאסור ולא להיתר ומייתי ראיה מגוי שהביא פירות לשוק בפ' בתרא דיבמות ואע"ג דאשי"רי כתב בפ' אלו מגלחין בשם ראבי"ה דלא קי"ל כרש"בג אלא כר' דפליג עליה וסבר דסומכים על דבריו של גוי להחמי' הא איכא מוה"רם דפליג עליה ומחלק דרבי לא סבר דסומכים על דבריו של גוי אלא משום שהפירות שלו הן ולכך סומכים עליו כדאיתא התם באשי"רי וכו' עכ"ל:
והנראה לע"ד בזה דהנדון הלז של הרב ז"ל אינו סותר לנ"ד במוחלט חדא דהוא ז"ל כתב שהטעם שאינו מאמין הגוי שהוא עושה כדי ליקח שכרו משלם מהישראל וכדי להאהיב עצמו לישראל כנ"ל ועוד שכבר הוכחנו שהר"אש וראב"יה ורש"י ורשב"ם סוברי' דהלכ' כר שאמר שהגוי נאמן גם זולת עיגונא דאיתתא. ומה שכתב הר"ב ז"ל שמוה"רם פליג על ראבי"ה במחילה מכבוד תורתו דלא פליג אלא על הראיה שהביא ז"ל לענין נאמנות הגוי אבל לענין דינא הסכים לדעתו והראיה שהוא מביא ראיה ממקום אחר כנז"ל ודו"ק ואם אינו ענין לנדון שלנו יהיה ענין לנדון שאפש' שיבוא לידינו:
ובאמת שאם לא היה הדבור של הגוי באמצע ולא החבית פתוחה כדמוכח לעיל היינו מצדדי' ועושים פנים לכאן ולכאן ונאמר דאם הקלקול של החותמו' היה מוכח שנעשה ע"י אדם היינו אוסרים אותו כמו שקדם ואם הקלקול לא היה מוכח כ"כ שנעשה ע"י אדם אלא ע"י נענוע ונדנוד העגלה היינו מתירין אותו והיינו שלא היה פתוח לגמרי וראיה לדברינו אלה מה שכתב הרב בעל תרומת הדשן בסי' ר"ה וז"ל
שאלה ישראל היה מטהר יינו של נכרי בעל חובו והניח ברשותו חתום בטיט במגופא ובברזא ואח"כ לאחר השבוע בא הישראל עם העגלה להוליך היין לביתו ומצא החותמות רובן מקולקלים יש לחוש כהאי גוונא לניסוך או לאו:
תשובה יראה דיש לחלק בדבר כמו שאבאר בס' התרומה כתב דאפי' לר' אליעזר דשרי במפתח או חותם ולא חייש לזיופא מודה הוא דאם מבא אח"כ המפתח נסתר או החותם מקולקל הכל אסור ובמס' טהרות פרק ח' תנן המניח את הבית פתוח ומצאו נעול טהור נעול ומצאו פתוח ר' מטמא וחכמים מטהרים שהיו גנבים שפתחו ונמלכו והלכו להם וכיון שחכמים מטהרים גבי טהרות שלא נכנסו הגנבים וטמאוהו אע"פ שסתרו המפתח וכ"ש ביין נסך דטהרות חמירי מיניה כדאית' פ"ב דע"ז השתא טהרותיו טהורות יין נסך מיבעיא וי"ל דהתם איירי בחבר יוצא ונכנס וקמ"ל דאע"פ ששברו המפתח מרתתי ליכנס וכן משמע לישנא דנמלכו והלכו להם ע"כ ובדרך זה כתב בסמ"ג אלא שלא האריך כ"כ אך מייתי עוד משנה אחרת ומתרץ עלה נמי דאיירי ביוצא ונכנס ובסמ"ק כתב וז"ל והיכא כשנתקלקל קלקל החותם יש מדמים אותו לטהרות דאמרינן המניח כליו בחלון האוליירין ונעל וחתם אע"פ שפתח פתוח והחותם מקולקל הכלים טהורות והחותמות שאמרו אפי' בטיט אפי' קיסם וכן יש לומר כ"ז ביין נסך עכ"ל. ובזה הלשון איתא נמי במרדכי פ' אין מעמידין ובמרדכי פ' ר' ישמעאל מתשובת רבינו שמשון כתב להתיר בנתקלקל החותם והביא ראיה מההיא דכלי' בחלון האוליירין וכתב דתוספתא היא במס' טהרות ואסיים בההיא תוספתא דהוא הדין ביין נסך והשתא לכאורה משמע דס' התרומ' והמצות פליגי אהא דמרדכי וסמ"ק אבל כד דייקינן ודאי איכא למימר דלא פליגי דהא אדרבא דחוק הוא אי פליגי ואינהו מייתי ממתני' במס' טהרות ואינהו מייתי מתוספת ולא מדברים מידי במתני' אלא ודאי איירי בתרי גווני ולא פליגי דהס' התרומה והמצו' אינהו איירי בנתקלקל בענין זה דמוכח וניכר דעל ידי אדם נעשה בכוונה בכי האי גוונא לא שרינן אלא ביוצא ונכנס דכיון דשלחו הגנבים ידם לקלקל ולשבר חיישינן ודאי דנגעו אלא אם כן יוצא ונכנס דמרתתי מקמיה ולהכי נקיטא מתני' בלשון זה שהיו גנבים ונמלכו והלכו להם משים דאיירי בכי האי גוונא דמוכח מלתא דע"י גנבים בכוונה נעשה אבל היכא דלא מוכח מלתא דע"י אדם בכוונ' נעשה אלא יש לומר דע"י הריסה או על ידי טלטול או ע"י בהמות או תינוקות שלא בכוונה נתקלקל נוכל לומר דלא בעינן כהאי גוונא יוצא ונכנס ואמרינן שלא בא לשם אדם מעולם ליגע ולנסך ובהכי איירי בתוספתא בחלון האוליירין וכן במרדכי וסמ"ק ולא פליגי אהדדי במידי דכ"ע מודו דהיכא דנוכל לתלות הקלקול בשאר בריוח או שלא בכוונה תלינן ואע"ג דלכאורה משמע דפליגי נרא' עיק' כמו שחלקתי לעיל הנלע"ד כתבתי עכ"ל: אמנם הנראה לקוצר דעתי כתבתי ואם שגיתי ה' יכפר בעד ויעמידנו על האמת לעד אמן:
הכלל העולה מהני סוגיות והוכחות ומהוראות הפוסקים הנ"ל ז"ל שהחבית של נ"ד אסורה בהנאה כפי מה שהורוני מן השמים אם יסכים עמו הרב היושב על כסא ההוראה כי לו נאה ולו יאה להורות הלכה למעשה ובשטיחת כפים נשאל מאל יושב שמים יאריך ימים על ממלכתו ויעמידהו על קו הבריאות ובזכותו ובזכות האבות יאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו וליראתו אנחנו וצאצאינו עד יבוא משיחנו במהרה בימינו אכי"ר:
בסדר ובשנת והודעת להם את הדרך ילכו בה ואת המעשה אשר יעשון לפ"ק:
נאם עבד ה' מאיר בן לא"א כמו"הר אברהם הכהן אלפסי ז"ל סי"ט