שאלה ראובן בחברת ד' יהודים היו בספינה ערב הרגל והיה שם בספינה אומן בקי ומהיר בגילוח וכולם התגלחו שם לכבוד י"ט זולת ראובן שהיה רך הלבב עד מאד והיה מתיירא להתגלח מחמת שלפעמים היתה הספינה מתנדנדת והגיעו תוך המדינה בחוש"מ עתה שאלתי היא מה יהיה משפט האיש הזה נאמר שאסור להסתפר בח"ה כיון שהיה בספינה איש יודע לגלח או אם נאמר כיון שמסיבת יראה ופחד לא רבה להתגלח בספינה הרי הותר לו להתגלח בח"ה כדין הבאים ממדינת הים ואם דעתך נוטה להתיר עדיין אשאלך אם אירע שלא היה אומן בספינה והגיע לנמל בערב הרגל ועלה מן הספינה והלך אל בית האומן להתגלח ולא מבא בכל המקום אומן שיודע לגלח במספרים ומיד שם לדרך פעמיו וכשהגיע למדינה כבר קדש עליו היום מה יהיה דינו נאמר כיון שלא מצא אומן היודע לגלח במספרים והיה בדרך כל ערב הרגל הותר לו להסתפר בח"ה או אם נאמר שכיון שעלה מן הים והגיע לישוב קרוב ליום שלם קודם הרגל הרי דומה לאנוס ואסור לו להתגלח בחוש"מ יורנו המורה כדת מה לעשות ומהת"מש:
תשובה תנן (בפ' אלו מגלחין מועד קטן די"ג) ואלו מגלחין במועד הבא ממדינת הים ומבית השביה והיוצא מבית האסורים והמנודה שהתירו לו חכמים וכן מי שנשאל לחכם והותר והנזיר והמצורע והעולה מטומאתו לטהרתו ע"כ במשנה. ובגמרא ושאר כל אדם מ"ט אסורין כדתנן אנשי משמר ואנשי מעמד אסורין לספר ולכבס ובחמישי מותרין מפני כבוד השבת ואמר רבה בר בר חנה א"ר אלעזר מ"ט כדי שלא יכנסו למשמרתן כשהן מנוולין הכא נמי כדי שלא יכנסו לרגל כשהן מנוולין בעי ר' זירא אבדה לו אבידה ערב הרגל כיון דאניס מותר א"ד כיון דלא מוכח מילתא לא אמר אביי יאמרו כל הסריקין אסורין וסריקי בייתוס מותרין ולטעמיך הא דאמר ר' אסי איר יוחנן כל מי שאין לו אלא חלוק א מותר לכבסו בחולו של מועד התם נמי יאמרו כל הסריקין אסורין סריקי בייתוס מותרין הא אתמר עלה אמר מר בר רב אשי איזורו מוכיח עליו רב אשי מתני בעי ר זירא אומן שאבדה לו אבידה ערב הרגל מהו כיון דאומן הוא מוכחא מילתא א"ד כיון דלא מוכחא מילתא כי הנך לא תיקו:
ורש"י פירש ושאר כל אדם מאי טעמא אסורין כדתנן אנשי משמר וכ"ו ואמר בה בר בר חנה וכ"ו עד כשהן מנוולין ומאן דמתרשל ולא גילח מקמי רגל ומטי זמן עלייהו לגלח ברגל החמירו רבנן הואיל ולא מזרזי נפשייהו לספר מקמי רגל דצא ליהוו ברגל מנוולין אם היו מגלחין במועד לא היו מגלחין לפני המועד ונכנסין לרגל כשהן מנוולין. אבדה לו אבידה שלא היה לו פנאי לגלח קודם הרגל דלא מוכחא מילתא דלא ידעי כולי עלמא דאנוס היה אלא יאמרו הוא מכוין להשהות עד המועד יאמרו כל הסריקין אסורין וכ"ו כלומר דבייתוס היה יכול לסרוק חלותיו בלי שהות לפי שהיה לו דפוס ואע"פי כן אסרו משום דאמרי כל הסריקין וכ"ו הכי נמי כיון דלא מגלו לכולי עלמא אונסיה יאמרו כולי עלמא אסורין לגלח וזה מותר. מי שאין לו אלא חלוק אחד נמי לא מוכחא מילתא לכולי עלמא: איזורו מוכיח עליו דמי שאין לו אלא חלוק א' פושטו ומתעטף במקטרינו וחוגרו באזורו ועומד ומכבס החלוק ומודיע לכל שאין לו אלא חלוק א': אומן כגון ספר שהכל באין אצלו ערב הרגל ורואים שאבדה לו אבידה דאנוס הוא ואינו יכול לספר עצמו: כי הנך דמתניתין דקתני מגלחין דמידע לכל:
והטור כתב בסימן תקל"א אין מגלחין במועד והטעם שלא יכנס במועד כשהוא מנוול פי' שאם היה יכול לגלח במועד לא היה חושש לגלח ערב המועד ונמצא נכנס למועד מנוול ומצוה על כל אדם לגלח קודם המועד לכבוד המועד וכיון שהוא אסור לגלח במועד יהא זהיר לגלח קודם המועד ור"ת פי' כיון שזהו הטעם א"כ גלח קודם מותר לגלח במועד וקשה מאד להתיר וגם אינו נראה כן מתוך הגמרא דאם איתא ה"ל לפורטה בהדי הנך דתנן ואלו מגלחין כי היכי דקאמר גבי כבוס כל מי שאין לו אלא חלוק א' מותר לכבסו במועד משום דאפילו אם כבסו קודם המועד הוא חוזר ומתלכלך הכא נמי ה"ל לפרושי היתרא דאם גלח קודם המועד ועוד מי יורע אם גלח קודם המועד דכה"ג קאמר בגמרא על הא דבעי מי שאבדה לו אבידה בערב המועד אם מותר לגלח במועד מפני שהיה אנוס שלא היה לו פנאי לגלח קודם המועד וקאמר מי יודע שהיה אנוס הילכך נראה שאין להתיר אלא לאותם שמפרש בהדיא ואלו מגלחין מי שיבא מבית השביה ולא היה לו פנאי לגלח קידם המועד ומי שיצא מבית האסורין ואפילו היה חבוש ביד ישראל שהיו מניחין לו לגלח א"ה כיון שהיה חבוש היה בצער ולא היה יכיל לגלח וכן המנודה שלא היה יכול לגלח קודם שהרי הוא אסור בתגלחת וכגון שהתירו לו קודם הרגל וחל יום ל' ברגל שלא היה יכול לגלח קודם שאין נידוי פחות מל' יום אבל אם נשאר בנידוי שלא בקש שיתירו לו וברגל בקש והתירו לו לאו אנוס הוא ואינו יכול לגלח וכן מי שנדר שלא לגלח ונשאל על נדרו ברגל וכגון שלא מצא מי שמתיר לו קודם הרגל אבל אם מצא ולא נשאל לא והבא ממדינת הים שלא היה יכול לגלח קודם וכגון שהלך להרויח מזונותיו או להתעשר אבל אם לא הלך אלא לטייל לא יגלח דלאו אנוס הוא דאפשר לו שלא ילך עכ"ל.
וגם הרב ב"י דחה האי סברת ר"ת וכתב ז"ל אבל בהגהות אשירי בשם א"ו ובהגהות מיימון פ"ו מהלכות י"ט כתבו כדברי רבינו וזה לשונם יש רוצים לומר אדם שגלח ערב הרגל מותר לגלח ברגל דטעמא מאי אין מגלחין משום שלא יכנס מנוול וזה לא נכנס וטעות הוא בידם חדא דלא חשיב בהדי אלו מגלחין מי שגלח ערב הרגל ועוד הרי אבדה לו אבידה דאנוס וכ"ו וכ"ת התם לא מוכחא מילתא הכי נמי לאחר שגלח ברגל לא מוכחא מילתא אם גלח ערב הרגל אם לאו וכ"כ המרדכי וכן נראה שהוא דעת הרשב"א שכתב בתשובותיו שאלת חולה שנתרפא בחוש"מ אם מותר לגלח במועד מפני שלא היה יכול לגלח לפי שאמרו שהגלוח קשה לחולה ומחזירו לחוליו מסתברא לי שאסור לגלח שא"כ ליתנייה בהדי הנך דמתניתין דאלו מגלחין ובהדיא אמרו בגמרא הא שאר כל אדם אסורין ועוד נ"ל ראיה מדאמרינן קטן הנולד במועד מותר לגלחו שאין לך יוצא מבית האסורין גדול מזה אלמא משום לית' דבית האסורין דוקא הוא שבאין להתיר ומשום דבכלל השנויין במשנתנו הוא הא משום דלא היה יכול לגלח קודם המועד לא עכ"ל:
הא קמן דלא התירו לגלח במועד אלא לאלו השנויין במשנתנו ולא לשום אדם אחר דאפילו לחולה שנתרפא בחוש"מ דהוה אמינא דאין לך אונס גדול מזה דאנן סהדי דלא היה מכוין להשהות עד המועד אפילו הכי לא התירו לו כמו שהוכיח הרשב"א בראיותיו וכן פסק מהרי"קא בשולחנו הטהור בפי' תקל"א זה לשונו אפילו אם היה אנוס ומפני כך לא גילח בערב מועד אינו מגלח במועד וה"ה למי שהיה חולה ונתרפא במועד ודלא כבעלי התוספות שכתבו ז"ל יש להסתפק אם חלה ונתרפא אם מותר לגלח אם מוכחא מלתא כי הני ע"כ:
ועל מה שהקשה הטור על סברת ר"ת השיג עליו הרב ב"ח ז"ל אכתי קשה דמי הגיד לו לרבינו בחלוק א' דמותר לכבסו אפילו אם לא כבסו קודם המועד דליקשי מניה לגילוח ודילמא לא התירו בחלוק א' אלא בדכבסו קודם המועד אבל בדלא כבסו קודם המועד אסור לכבסו במועד ובדאית ליה תרי ומיטנפי אפילו כבסם קודם המועד אסור לכבסם במועד משום דדי לו בשתי חלוקים שכבסם לפני המועד א' לי"ט ראשון וא' לי"ט אחרון וכמ"ש התוספות וא"כ לפי זה ניחא דבגילוח נמי יכול לגלח במועד אם גילח לפני המועד אלא דתלמודא אשמועינן לגבי כבוס כדי לחלק דלא שרי בחלוק א' אלא היכא דכבסו קודם המועד אבל לא כבסו קודם המועד אסור וכו' והאריך בקושייתו ע"ש ותרץ אלא בע"כ קושטא הכי הוא דבגילוח אסור אפילו אם גילח קודם דלא דמי לכבוס דשרי משום דאפילו כבסו קודם המועד חוזר ומתלכלך ודוק עכ"ל:
ובמחילה מכבוד תורתו של הרב ב"ח שלא הבנתי קושייתו שכתב ז"ל אכתי קשה דמי הגיד לו לרבינו בחלוק א' דמותר לכבסו אפי' אם לא כבסו קודם המועד דליקשי מיניה לגילוח ודילמא לא התירו בחלוק א' אלא בדכבסו קודם המועד אבל בדלא כבסו קודם המועד וכ"ו ומאי קושייא היא זו דמקשה מי הגיד לו לרבינו בחלוק א' דמותר לכבסו וכו' והא האי דינא דהיתר כבוס חלוק א' בחוש"מ יבא לו לרבינו מההיא מימרא דרב אסי א"ר יוחנן דא"ר רב אסי א"ר יוחנן כל מי שאין לו אלא חלוק א' מותר לכבסו בחוש"מ וההיא מימרא בסתמא אתמר וסתמו כפירושו דבכל עניין מותר דאם איתא דשאני ליה ה"ל לפרש דבריו משום דדרך האמורא לפרש וה"ל לחלק ולומר דדוקא לא הותר כבוס החלוק אלא היכא דכבסו קודם אבל בדלא כבסו לא אלא ודאי בכל עניין מותר דאם איתא דיש חילוק בדבר אפכא מסתברא והוה אמינא דבכבסו קודם המועד אסור לכבסו בחוש"מ דזיל בתר טעמא דמאי טעמא התירו חכמים למי שאין לו אלא חלוק א' לכבסו בחוש"מ משום צער גופו שלא ילבש חלוק מלוכלך ומטונף במועד וזה כיון דכבסו אין לו צער כ"כ וא"כ רבותא אשמועינן להתיר בהאי חלוקא דכבסו משום דהוה אמינא דיש שום צד איסור בדבר וכן פסק הטור שכתב דאפי' אם כבסו קודם המועד הוא חוזר ומתלכלך נראה מדבריו דכוונתו לומר דלא מיבעיא כשלא כבסו קודם המועד דמותר לכבסו אלא אפילו כבסו ודבריו צ"ע:
והרמב"ם בפ' ז' מהלכות י"ט פסק ז"ל אין מגלחין ואין מכבסין במועד גזרה שמא ישהא אדם עצמו לתוך המועד ויבוא י"ט הראשון והוא מנוול לפיכך כל מי שאי אפשר לו לגלח ולכבס בערב י"ט הרי זה מותר לכבס ולגלח במועד כיצד אבל שחל שביעי שלו להיות בי"ט או שחל להיות בערב י"ט והרי הוא שבת שאי אפשר לגלח והבא ממדינת הים והוא שלא יצא לטייל אלא לסחורה וכיוצא בה והיוצא מבית השביה ומבית האסורים ומי שהיה מנודה ולא התירוהו אלא במועד ומי שנשבע שלא לגלח ושלא לכבס ולא נשאל לחכם להתיר נדרו אלא במועד הרי אלו מגלחין ומכבסים במועד וכולן שהיה להן פנאי לגלח קודם הרגל ולא גלחו אסורין אבל הנזיר והמצורע שהגיע זמן תגלחתן בין בתוך המועד בין קודם הרגל אע"פי שהיה להם פנאי מותרין לגלח במועד שלא ישהו קרבנותיהם וכל היוצא מטומאתו לטהרתו מותר לגלח במועד וקטן שנולד בין במועד בין לפני המועד מותר לגלחו במועד ואנשי משמר ששלמה משמרתן בתוך המועד מותר לגלח מפני שאנשי משמר אסורין לגלח בשבת שלהן:
והרב המגיד כתב אבל שחל שביעי שלו בי"ט או בעי"ט וכ"ו מה שנמצא בספרי רבינו שאם חל להיות שביעי שלו בי"ט שהוא מגלח במועד הוא טעות סופרים או אגב שטפא שהרי בביאור כתב פ"י מהלכות אבל חל ששי שלו בערב הרגל ואין ב"ל חמישי או שלישי אינו מגלח ולא בטלה ממנו אלא גזירת שבעה ואינו מותר לרחוץ ולסוך ולעשות דבר עד שיכנס י"ט וי"ט מפסיק שאר השבעה ולאחר י"ט משלים שלשם מיום המיתה ואסור בהם בכל חמשה דברים עכ"ל ופרק ששי מפורש שם שמחמשה דברים אלו הוא תספורת וברור ופשט הוא כן בגמרא שאין רגל מפסיק גזירת שלשים אלא כשחל שביעי בערב הרגל דאמרינן כבר נהג בגזירת שלשים דיום שביעי עולה לכאן ולכאן ושם מבואר שאין אבל מגלח במועד אלא כשחל שביעי שלו בערב הרגל והוא שבת וכדעת אבא שאול דקי"ל כותיה וכן מבואר בדבריו פ"י מהלכות אבל בביאור ומה שכתב שם אמת ויציב עכ"ל: וכן פסקו כל הפוסקים דדוקא הני דפירקין הותר להם לגלח במועד אבל אחר לא דאפילו לספר אומן שאבדה לו אבידה ערב הרגל דאיבעיא בגמרא כיון דאומן הוא מוכחא מילתא ומותר לספר בחוש"מ א"ד כיון דלא מוכחא מילתא כי הנך דמתניתין לא ולא איפשיטא האי בעיא וסבירא להו להרי"ף הרמב"ם והר"אש דאסור לו לגלח כמו שכתב הרב ב"י ז"ל וכן נראה שהוא דעת הרי"ף הרמב"ם והר"אש כיון שהשמיטוה ע"כ:
ובזה נבוא לנדון שלפנינו במה שנסתפק הח"ה בראובן שהיה בחברת ד' יהודים בספינה ערב הרגל והיה שם אומן בקי ומהיר בגילוח וכולם התגלחו שם לכבוד י"ט זולת ראובן שהיה רך הלבב עד מאד והיה מתיירא להתגלח מחמת שלפעמים היתה הספינה מתנדנדת והגיעו תוך המדינה בחוש"מ עתה שאלתי היא מה יהיה משפט האיש הזה נאמר שאסור להסתפר בחוש"מ כיון שהיה בספינה איש יודע לגלח או אם נאמר כיון שמסיבת יראה ופחד לא רצה להתגלח בספינה הרי הותר לו להתגלח בחוש"מ כדין הבאים ממדינת הים וכו ואען ואומר דלכאורה היה נראה דראובן אסור לו לגלח במועד כיון שהיה יכול לגלח קודם הרגל משום דחזינן דכל היהודים שהיו שם התגלחו לכבוד י"ט דמשום פחדו ויראתו לא צייתינן ליה להתיר לו לגלח דלאו כל כמיניה לעבור על גזירת חכמים וזיל בתר טעמא דמאי טעמא התירו רבנן לגלח וכל הני דמתניתין משום דלא היו יכולים לגלח קודם אבל בנדון דידן דראובן היה יכול לגלח קודם נראה דאסור לגלח בחוש"מ: זה אינו אלא לפום ריהטא דהאי סוגייא:
ברם כד מעיינינן בה שפיר נאמר דראובן מותר לו לגלח במועד כיון שלא הגיע לישוב קודם הרגל דאע"פי שהיה יכול לגלח בספינה לא בשביל זה נאסור לו לגלח בחוש"מ משום דחכמים לא נתנו דבריהם לשיעורין והתירו לבא ממדינת הים בכל עניין דכשאמרו בגמרא בדאית ליה פנאי קודם הרגל אסור לגלח במועד היינו דוקא כשהגיע לישוב קודם הרגל אבל אם היה בספינה כנדון דידן לא נקרא יש לו פנאי דאם איתא דוש חילוק בדבר הוה להו לפורטה בהדי הנך דמתניתין ולומר דלא התירו אלא כשלא יכול לגלח בספינה אבל בנדון דידן שכל היהודים התגלחו שם אסור לו לגלח אלא ודאי דרבנן לא פלוג דהיכא דאתמר אתמר והיכא דלא אתמר לא אתמר:
גם לצד השני שצדד הח"ה אם אירע שלא הוה אומן בספינה והגיע לגמל בערב הרגל ועלה מן הספינ' והלך אל בית האומן להתגלח ולא מצא בכל המקום אומן שיודע לגלח במספרים ומיד שם לדרך פעמיו וכשהגיע למדינה כבר קדש עליו היום מה יהיה דינו נאמר כיון שלא מצא אומן היודע לגלח במספרים והיה בדרך כל ערב הרגל הותר לו להסתפר בחוש"מ או אם נאמר כיון שעלה מן הים והגיע לישוב קרוב ליום שלם קודם הרגל הרי דומה לאנוס ואסור לו להתגלח בחוש"מ וכו' נ"ל לכאורה דמותר הוא לגלח כיון שלא מצא אומן היודע לגלח במספרים משום דאין לך אונס גדול מזה כיון שלא רצה לעבור על ה' לאוין לגלח עצמו בתער מסתמא אדם כזה שהוא זהיר במצות אין כוונתו לבטל תיקנת חכמים לגלח עצמו בחוש"מ ומשום זה הוה אמינא דמותר זה אינו דודאי אסור לו לגלח מכמה טעמי חדא דאינו בכלל השנויין במשנתנו דאם איתא ה"ל לפורטה בהדי הנך דמתניתין דאלו מגלחין אלא ודאי כדקאמרן דאל"כ נתת דבריך לשיעורין ומעשה דבייתוס יוכיח שהיה יכול לסרוק חלותיו בלי שהות לפי שהיה לו דפוס ואע"פכ אפרו חכמים משום דאמרי כל הסריקין אסורין וסריקי בייתוס מותרין ה"נ בנושא שאלתנו כיון דלא מגלי' לכולי עלמא אונסיה יאמרו כולי עלמא אסורין לגלח וזה מותר דמאן מוכח דלא מצא אומן היודע לגלח במספרים ואפילו את"ל שהאמת אתו מ"מ חכמים לא חילקו בדבר כיון שאמרו בפי' הבא ממדינת הים ולא היה לו פנאי לגלח קודם הרגל וזה ודאי היה לו פנאי לגלח קודם הרגל אלא שלא מצא אומן אפ"ה אסור לו לגלח:
זאת ועוד אחרת דמצאתי הכרח לדברו ממה שכתבו התוספות בסוגיין דשמעתין וז"ל אומן שאבדה לו אבידה ערב הרגל פירש בקונטרי' דבאומן מיבעיא ליה אבל בני העיר אע"פי שאין להם אומן אחר לא מיבעיא ליה דפשיטא דאסרי: הרי בפירוש דלדעת בעלי התוספות אע"פי שלא היה להם אומן ערב הרגל דהוה אמינא דאין לך אונס גדול מזה אפ"ה אסרי א"כ בנדון דידן דלא מצא אומן ודאי ופשיטא דאסור לו לגלח:
אח"כ מצאתי סעד לדברי ממה שכתב הרב מ"א בסי' תקל"א ז"ל ואפילו לא היה להם אומן מעי"ט אסור לגלח: עוד כתב דכשאמרו דהבא ממדינת דמותר לגלח בחוש"מ היינו דוקא כשלא בא לישוב משמע דאם היה בעי"ט במקום ישוב אסור לגלח בחוש"מ הרי בפירוש דלדעתו ז"ל אע"פי שלא מצא אומן לגלח כיון שהגיע לישוב בעי"ט אסור לו לגלח ונדון שלפנינו נקרא ג"כ לא מצא אומן כיון שאינו יודע לגלח במספרים וגם הגיע לישוב קודם הרגל כמו שכתב הח"ה והגיע לישוב קר ב ליום שלם קודם הרגל משום הכי אסור לגלח במועד ואין לנו אלא מה שמנו חכמים דאין לנו כח לבדות מלבנו ולחדש דינים מסברתנו וראיה לדבר ההיא דחולה שנתרפא בחולו של מועד דלא הותר לו לגלח וגם מההיא דמי שאבדה לו אבידה בערב הרגל ורואים הכל שהוא אנוס ואינו יכול לגלח עצמו קודם אפ"ה לא התירו לו:
הכלל העולה מדברינו שכשאירע שהגיע' הספינה לישוב ברגל אפילו היה יכול לגלח עצמו בספינה קודם הרגל מותר לו לגלח בחוש"מ משום דחכמים לא חילקו דבכל עניין התירו לבא ממדינת הים לגלח במועד וכשאירע שהספינה הגיע' לישוב קודם הרגל אפילו שלא היה יכול לגלח קודם מפני שלא מצא אומן היודע לגלח במספרים אסור לו לגלח דאין חילוק בדבר זהו הנראה לע"ד וה' יצילני משגיאה כי דעת ממני פליאה: נשלם ונגמר ביום י"ח לחדש כסליו בשנת ובסדר וכל אשר הוא עשה ה' מצליח בידו לפ"ק
כ"ד הצעיר שלמה סרוק יצ"ו:
בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: