שאלה שני בתים סמוכות זו לזו וכותל מפסיק ביניהם בלי שום פתח ושום נקב קטן בכותל ומת מוטל באחת מן הבתי' אם מותר לכהנים לעמוד בבית האחר או אמרינן דהטומאה יש לה כח לעבור דרך הכותל ואת"ל דבכי האי גונא מותר אכתי מבעיא לנא היכא דהטומאה ודאי נכנסת דרך פתחים וחלונות אם הותר לכהן לעמוד בביתו על ידי סגירת הפתחים והחלונות ואת"ל בהא נמי שרי אכתי לשאו"ל הגיעו מה שורת הדין נותן במקומות שיש בליטות מן הבתים לשווקים ומת באותו מבוי אם הותר הכהן לצאת ולבא מהבית לשוק ומהשוק לבית מאחר שהבית שהמת בתוכו חלונותיו פתוחים לרשות הרבים וכל אותו מבוי קשור זו בזו על ידי הבליטות ודרך הלוכו של כהן מוכרח לעבור תחת הבליטות את"ל דבהא ודאי אסור לכהן לעבור דרך שם ילמדנו רבינו אי איכא תקנתא לסתור הבליטות אשר הם על פתח בית הכהן ואז יהיה רשאי הכהו לצאת ולבוא לביתו ובתנאי שלא יעבור תחת הבליטות הסמוכות לכותל הבית שהמת בתוכו על הכל יבא נא דברו הטוב ויבא שכ"מה:
תשובה עיקרא דהאי מילתא במסכת אהלות בכחה דוכתי שלעבור הטומאה ממקום למקום אינו אלא בפותח טפח אבל כדי להביא מציאות כמו נ"ד שהוא כותל מפסיק נעתיק המשנה מפרק י"ג מהאי מסכתא ז"ל חלון שהיה לאויר שיעורה מלא מקדח בנה בית חוצה לה שיעורה בפותח טפח נתן את התקרה באמצע החלון התחתון בפותח טפח והעליון מלא מקדח:
ופירש הרמב"ם ז"ל ז"ל כאשר בנה בית חוצה לה נעשה חלון בין שני בתים ואינו אז לאורה שהרי לא יכנס ממנו אור ואולם נשארה לשמוש לבד ולזה שעורה בפותח טפח ואם שם קורות זה הבית אשר בנה בבד זה הבית אשר בנה חוץ לחלון בקצת גובה הארובה יהיה מה שממנו תחת הגג לשמוש ואשר למעלה מהגג לאורה לפי שהוא מגולה לשמים ויכנס ממנו האור:
למדנו מהאי מתניתין שליכנס הטומאה מבית אל בית בריך שיהיה בכותל המפסיק בין שני הבתים חלון או נקב שיש בו טפח על טפח:
וכן פסקו כל הפוסקים הראשון שבקדושה הרב יצחק אלפסי ז"ל בהלכות טומאה ז"ל והיכא דמיחת מת בביתא ופתיחא כותא מן ההוא ביתא לביתא אחרינא וההוא ביתא אחרינא פתיחא לביתא אחרינא וכן עד כמה בתי אי הויאן הנהו כוי בכל חדא מינייהו טפח על טפח איתסרו להו הנך בתי כולהו לכהנא למיעל לגוייהו וכן עיליתא דעל גבי ביתא אי איכא ארובה בין ביתא לעיליתא בפותח טפח והוה מיתא בחד מינייהו איתסר ליה לכהנא למיעל לתרוייהו וכו':
והרא"ש ז"ל כתב שם ז"ל והיכא דמאית מיתא בביתא וכו' וזימנין דמאית מיתא בביתא ושרי ליה לכהנא למיעל לביתא ואסור למיעל לעלייתא ומשכחת לה בכזית חן המת הנתון תחת ארובה שאין בה פותח טפח דטומאה בוקעת ועולה ונכנסת לעלייה כיון שהיא מונחת תחת הארובה ואע"פי שאין בארובה פותח טפח ודבר זה מפורש בפרק עשרה דאהלות במתניתין דאין בארובה פותח טפח וכן לפעמים בשני בתים זה לפנים מזה וטומאה בפנימי ואין טומאה בחיצון ומותר לכהן לעמוד בפנימי ואסור ליכנס לחיצון כגון שני חדרים פנימיים הפתוחים לבית ובכל אחד מהן כחצי זית מן המת ודלתות החדרים נעולו' וכהן באחד [מן החדרים] טהור [כיון] דאין בו אלא חצי זית אבל לבית אסור לכהן ליכנס שם דסוף טומאה לצאת ורואה אני באלו שני החצאי זתים כמונחים בבית ואין הטומאה נכנסת לחדרים כיון שדלותיהן נעולות ודבר זה מפורש במשנה אחרונה דפרק ראשון דאהלות:
והרמב"ם ז"ל כתב בפרק י"ד מהלכות טומאת חת בתחילתו ז"ל אין טומאה נכנסת לאהל ולא יוצאה ממנו בפחות מטפח על טפח כיצד חלון שבין בית לבית או שבין בית לעלייה אם יש בו טפח על טפח מרובע והיתה טומאה באחד מהן הבית השני טמא אין בחלון פותח טפח אין הטומאה יוצאה ממנו ולא נכנסת לאהל השני במה דברים אומרים בחלון שעשה אותו האדם לתשמיש אבל חלון שעשה אותו האדם לאורה כדי שיכנס ממנו האור שיעורו בפונדיון והטומאה יוצאה ממנו כיצד היתה טומאה בבית ובא אדם ונסמך לחלון זה של מאור או שהניח בו כלי או שהאהיל עליו אהל בצד הכותל נטמא כל שבאהל שהטומאה יוצאה לו וחלון העשוי לאורה הוא שאין עליו תקרה אלא גלוי הוא לשמש:
וגם רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל פסק כן בטור י"ד סימן שע"א ז"ל כשם שאסור ליגע במת כך אסור ליכנס תחת האהל שהמת תחתיו אפילו הוא גדול הרבה ואפילו לבית אחר או לעלייה אחרת הפתוחים לאותו בית בנקב שיש בו טפח על טפח ובית לאותו בית עד עולם ואם סתם הנקב מותר לו ליכנס לבית האחר שהסתימה חוצצת אפילו לא בטלו להיות שם עולמית וכו':
והרב ב"י ז"ל מאסף לכל המחנות גם הוא פסק כן בשולחנו הטהור בסימן הנזכר ז"ל אסור לכהן ליכנס תחת אהל שהמת תחתיו אפילו הוא גדול הרבה ואפילו לבית אחר או לעלייה אחרת הפתוחים לאותו בית בנקב שיש בו טפח על טפח ובית לאותו בית עד עולם ואם סתם הנקב מותר לו ליכנס לבית האחר שהסתימה חוצצת אפילו לא בטלו להיות שם עולמית וכו' ע"כ לענייננו:
אחרי הודיע אלהים אותנו את כל זאת נבא להשיב לשואלינו דבר על החלק הראשון ששאל ה"ה והוא בכותל מפסיק בין שני בתים בלי שום פתח או נקב קטן ומת מוטל באחד מן הבתים אם מותר לכהנים לעמוד בבית האחר וכו' שהדבר ברור כשמש בצהרים דמותר לכהן לעמוד שם כמו שהוכחנו מכל הני מילי מעלייתא שכתבנו דכשאין בחלון או בנקב פותח טפת אין הטומאה יוצאת ולא נכנסת למקום אחר ומכל שכן בנ"ד דאפילו נקב קטן אין בכותל המפסיק דמהיכן יכנס הטומאה:
אחר כותבי כל זאת מצאתי און לי בשאלות ותשובות הרב רבי לוי ן' חביב ז"ל סימן קמ"ב שנשאל על עניין דומה בדומה לנ"ד והוא אם כותל בית המדרש סמוך לבית הקברות באופן שגג כותל בית המדרש הוא גג בית הקברות אם רשאין הכהנים להכנס בבית המדרש וכו' והרב הנ"ל ז"ל האריך הרבה בתשובתו הרמתה וכדי שלא להטריח על המעיין לא נעתיק אלא מה שהוא לעניינו וז"ל:
תשובה ודאי וברור שאין טומאה בתוך הקרקע תחת הכותל המפסיק וגם לא בתוך הכותל נראה דאין איסור כלל לכהנים להכנס שם משום טומאה וכו' ויכול הייתי לבאר זה בדרך קצרה ולבא אל התכלית מהר האמנם למען יתבררו ויתלבנו הדברים ראיתי להרחיב הדיבור בהם ואחקור על שרשם ועיקרם אבוא עד תכונת מקורם ואומר בביאור שאין איסור טומאה הוא בזה האופן שבאחד משלושה פנים דרך כלל תעבור הטומאה ממקו' שהיא בו לבית אחר ובנושא שלפנינו אין שום אחד מהם ואם כן אין איסור טומאה כלל האופן הראשון הוא כשיש חלון מטפח על טפח מרובע בין הבית שבו הטומאה לבית אחר אותו הבית האחר הוא טמא וכן יוצאה הטומאה מבית לבית עד כמה בתים וזה הדין הוזכר במשנה באהלו במקומות רבים פרק ג' ופרק י' ואחרים ובהרמב"ם ז"ל בפרק י"ד מהלכותיו ויש בזה דינים וחלוקים כתבם הרב ז"ל במקום הנזכר האופן השני הוא כשיש טומאה בכותל וסמך לה סוכה שאותה סוכה היא טמאה כמבואר בפרק ז' מאהלות וכתבה הרמב"ם בסוף פרק ז' מהלכותיו וכו' האופן השלישי הוא בית סתום שהמת בתוכו שלדעת הרמב"ם ז"ל בראש פרק ז' מהלכותיו כל סביביו מאחריו דוקא טמא לטמא הנוגע בו אבל אינו טמא חוץ ממנו כלל ולדעת רש"י ז"ל בבתרא פ"ק ובשבת פרק חבית ארבע אמות סביביו טמא ג"כ כמו בקבר סתום ועמו הסכימו התוספות בסוף דבריהם שם ונראה שכל זה הוא דוקא כשהבית הסתום בשדה אבל אם ישבית סמוך לכותל הבית הסתום כל הבית טמא וכו' ע"כ לענייננו:
הרי לך בהדיא שכשאין בכותל המפסיק בין שני בתים והמת מוטל באחד מהם חלון או נקב של טפח על טפח אין הטומאה עוברת לבית האחר אם כן הדבר פשוט בנ"ר שמותר לכהני' לעמוד בבית האחר כיון שאין בכותל המפסיק שום נקב ומכל שכן הוא כחו שכתבנו ולית דין צריך בשש:
ועתה נתחיל להשיב טל החלק השני שנשאלנו עליו והוא אם הטומאה ודאי נכנסת דרך פתחים וחלונות אם הותר לכהן לעמוד בביתו על ידי סגירת הפתחים והחלונות וכו' גם בזה נראה לנו שהדבר ברור שמותר לכהן לעמוד שם והראיה לדברינו מהא דתנן במסכת אהלות פרק ו' ז"ל קוברי המת שהיו עוברים באכסדרה והגיף אחד מהן את הדלת וסמכו במפתח אם יכול הדלת לעמוד בפני עצמו טהו' ואם לאו טמא ע"כ לענייננו:
ופירשה הרמב"ם ז"ל ז"ל כבר הקדמנו שאכסדרה הוא כבית שער לבית ואמר כי כאשר נכנסו קוברי המת ר"ל נושאי המת תחת האכסדרה והיה השער הבית קצתו פחות והחזיק אחד מהנושאים לנעול שער הבית במפתח בו כדי שנא יפתח ותכנס הטומאה בבית שהמשקוף יוצא אם היה הפתח אפשר להתקיים נעול על עניינו ולא יפתח ואפילו הסיר זה המחזיק ידו מן המפתח הנה הבית טהור וכבר נבדל מהאכסדרה בזה השער הנעול ואם כאשר יסיר זה ידו יפתח השער הנה הוא טמא לפי שכבר היה זה האדם הנושא למת הוא אשר חצץ בפני האדם ואדם אינו חוצץ יהיה מי שהיה ואמנם אמר בכאן אחד מהם על הידוע והוא ההקש אפילו היה אדם מתוך הבית ומחזיק הפתח ודע זה עכ"ל: נמצינו למדין מזאת המשנה שכשפתח הבית סגור אין הטומאה נכנסת לתוכו כלל ועיקר וכן פסקו כל עמודי ההוראה אשר בית ישראל נכון עליהם כאשר נחוה בג"ה:
ראשון לציו"ן הנה הוא הנשר הגדול הרי"ף ז"ל והיכא דאיכא דרתא דמוקפת זיזין אי נמי דמוקפת אכסדרה והוה מיתא בחד ביתא מהנך בתי דבההיא דרתא איתסר ליה לכהנא למיעל תותי הנך זיזין דמארבע רוחי דרתא או הנך לכם דרואתא אבל ודאי הוה מיתא תותי הנהו זיזין או גו אכסדרה שרי ליה לכהנא למיתב בגו ביתא שדרך הטומאה לצאת ואין דרכה ליכנס  וכו': ע"כ והנה דברי הרב ז"ל סתומים במה שכתב בחלוקה השנייה שרי ליה לכהנא למיתב  בגו ביתא ולא ביחד אם פתח זה הבית סגור או פתוח ובודאי שמוכרחים אנו לומר שכוונתו שהפתח נעול כמו שכתב על זה הרב בעל נ"י ז"ל ז"ל אי הוה מיתא תותי הנהו זיזין וכו' כלומר אבל אם היה המת תחת היתדות היוצאות לחוץ או תחת האכסדרה אם אותו הפתח של בית הפתוח לאכסדרה הוא סגור או נעול מותר לכהן לעמוד בבית דכיון שהוא סגור אמרינן אין דרך הטומאה ליכנס שאם היה פתוח ליכא למאן דאמר שלא יהיה דרך הטומאה ליכנס שהרי אפילו חלון של פותח טפח מביא את הטומאה כל שכן פתח גדול וכו': ע"כ ואחריו החזיק הרמב"ם ז"ל בהלכות טומאת מת פרק י"ח הלכה ג' ז"ל נושאי המת שעברו בו תחת האכסדרה והגיף אחד מהן את הדלת וסמכו במפתח כדי שלא יטמא הבית וכן אם היה אדם מבפנים או מבחוץ סומך הדלת אם יכול הדלת לעמוד בפני עצמו הבית טהור ואם לאו הבית טמא לפי שנמצא האדם הוא שחצץ בפני הטומאה והאדם והכלים מביאין ואינן חולצין כמו שביארנו: ע"כ
והחוט המשולש הרא"ש ז"ל אחר שדקדק בדברי הריף הנ"ל שאינו לענייננו כתב ז"ל ומסקנא דמילתא הרי אם כל דלתות הבית נעולות והחלונות נעולים טומאה יוצאה מן הבית לתחת הזיזין והאכסדראות אבל אם נפתח דלת לצד אחר או חלון שיש בו ארבעה על ארבעה והדלת של החצר נעול אין הטומאה יוצאה לתחת הזיזין והאכסדראות ואם דלת החצר פתוח טומאה יוצאה מן הבית לתחת הזיזין והאכסדראות ונכנסת מתחתם לבית וכן גגין הבולטים למעלה לחוץ על פני בתים הרבה וטומאה באחד מן הבתים כל הבתים אשר דלתותיהן פתוחים טמאים כי הטומא' מתפשטת תחת בליטת כל הבתים ונכנסת לבתים דרך הפתח או החלון שיש בו פותח טפח: ע"כ
וגם רבינו יעקב ז"ל פסק כן בי"ד סימן שע"א ז"ל החצר המוקפת זיזין ואכסרראו' וטומאה באחד מן הבתים אם כל פתחי הבתים והחלונות נעולים טומאה יוצאה לתחת הזיזין ואכסדראות ואם נפתח חלון או פתח מצד האחר ואותם של צד החצר כולן נטולות אין הטומאה יוצאת לתחת הזיזין ואם נפתח ג"כ אחד מהן לצד הזיזין הטומאה יוצאה לתחת הזיזין וכן אם טומאה תחת הזיזין נכנסת מתחתיהן לבית לכן הרבה גגין בולטין למעלה על פתחי הבתים וטומאה באחד מהבתים כל הבתים שפתחיהן פתוחים טמאים עכ"ל וכן פסק הרב ב"י בשולחנו הטהור בסימן הנ"ל ס"ד אות באות מלה במלה:
הרי לך שכל החכמים השלמים שקדמנו זכרם כולם מתנבאים בסגנון אחד שכשיש על הבתים זיזין ועל ידם נכנסת הטומאה לבתים אינו אלא כשפתחי הבתים פתוחים אבל לא כשהם נעולים א"כ בנ"ד ר"ל החלק השני שנשאלנו עליו הדבר פשוט ואין בו ספק שמותר לכהן לעמוד בביתו כשדלתותיו סגורות ואין להאריך עוד שהאריכות בו אך למותר:
ומעתה הגיע זמן לחוות דעתינו מה שורת הדין במקומות שיש בליטות מן הבתים לשווקים ומת באותו מבוי אם הותר לכהן לצאת ולבא מהבית לשוק ומהשוק לבית מאחר שהבית שהמת בתוכו חלונותיו פתוחים וכל המבוי קשור טל ידי הבליטות וכו' והוא החלק השלישי של נושא שאלתינו בזה נלע"ד שהדבר פשוט שהכהן אסור לעבור דרך שם כיון שכל המבוי קשור זו בזו ט"י הבליטות דהוי הכל עמו זיז אחד ממש ודבר זה מפורש במה שכתבנו לעיל על החלק השני של נ"ד הבט נא וראה לשון המשנה קוברי המת שהיו עוברים באכסדרה וכו' ואם לאו טמא הרי בהדיא שבהכנס המת תחת האכסדרה מתפשטת הטומאה תחת כל האכסדרה ואף לתוך הבית אם יהיו דלתותיו פתוחים ובדברי הריף מפורש יותר שכתב והיכא דאיכא דרתא דמוקפת זיזין אי נמי דמוקפת אכסדרה והוה מיתא בחד ביתא מהנך בתי דבההיא דרתא איתסר ליה לכהנא למיעל תותי הנך זיזין דמארבע רוחי דרתא וכו' ע"כ גם דברי הרמב"ם הם כלשון המשנה של קוברי המת שזכרנו דברי הרא"ש ברור מללו שכתב ואם דלת החצר פתוח טומאה יוצאה מן הבית לתחת הזיזין והאכסדראות ונכנסת מתחתם לבית וכן גגין הבולטים למעלה לחוץ על פני בתים הרבה וטומאה באחד מן הבתים כל הבתים אשר דלתותיהן פתוחים טמאים כי הטומאה מתפשטת תחת בליטת כל הבתים ונכנסת לבתים דרך הפתח או החלון שיש בו פותח טפח ע"כ גם בדברי רבינו יעקב ב"ה ז"ל היא מבואר שכתב ואם נפתח גם כן אחד מהן לצד הזיזין הטומאה יוצאה לתחת הזיזין וכו' ע"כ וכמו כן כתב הרב ב"י בשולחנו הטהור:
אם כן זכינו לדין בחלק השלישי שבשהזיזין מקושרין זה בזה ויש טומאה תחת אחד מהן או בתוך בית מן הבתים ודלת או חלון של פותח טפח פתוח הטומאה מתפשטת תחת כל הזיזין ואף לתוך שאר הבתים שפתחיהן פתוחים ואם כן הדבר ברור שאסור לכהן לעבור תחת אחת מן הבליטות האלו לבוא אל ביתו ובחוץ יעמוד עד שיוציאו משם הטומאה ואף שהדברים פשוטים בעצמם הרחבנו המאמר בהם שלא להעלות הנייר חלק:
ועדיין לא יצאנו ידי חובתינו כראוי כי עוד חל עלינו חובת ביאו"ר לחקור ולידע אם יש איזה תיקון לבית הכהן הזה ולא יהיה נע ונד מביתו כל זמן שיארע מיתא בשכונתו ב"מ דהוא מילתא דשכיחא והוא החלק האחרון של כו שאלתינו הנראה לנו בזה שיש תיקון להפריש ולהבדיל בית הכהן הזה מן הבית אשר בו הטומאה באחד משלושה אופנים כאשר נבאר והעוזר האמיתי והיה בעזרנו:
האופן הראשון הוא שיעשו חריץ בזיז מן הצד הפונה לחוץ עד כותל הבית באופן שיהיה זיז בית הכהן מובדל ומופרש מן שאר הזיזין וזה החריץ די שיהיה כחוט המשקולת ודבר זה מפורש במשנה במסכת אהלות פרק י"ח ז"ל אכסדר' שנסדקה ט מאה בצד זה כלים שבצד השני טהורין ע"כ ופירשה הרמב"ם ז"ל ז"ל זה הסדק הוא בגג האכסדרה והוא אל"פרנדל וכבר ידעת צורתה ושהיא לשער הבית וכאשר נקרע הגג שלה על הארץ כלו הנה היו שני חצאין ימין ושמאל וכו' ע"כ ור"ש ז"ל פירשה כמו כן ז"ל שנסדקה. תקרת האכסדרה: כלים שבצד השני טהורין. אין הטומאה עוברת שם לצד השני שאויר הסדק מפסיק: ע"כ וכן פירשה ר"ע מברטנורה:
הרי לך בהדיא שכשיהיה באכסדרה סדק הנה נשאר חלק האחד מובדל מחברו וכן פסק הרמב"ם בחיבורו פרק י"ו מהלכות טומאת מת הלכה ז' ז"ל אכסדרה וטומאה בצד זה הכלים שבצד השני טהורין שהרי היא שני אהלים זה בצד זה וא ביניהן שהרי הסדק בכל התקרה ע"כ:
ואם יאמר אומר שאין מכאן ראיה שדיו בסדק כחוט המשקולת נשיב לו שצריך לידע שבמשנה הקודמת למשנה שקדמנו זכרה זכרה והיא בית שנסדק ישבה מחלוקת בשיעור הסדק שלדעת ב"ש הוא בארבעה טפחים ולב"ה כל שהוא והוא כחוט המשקולת כמו שמפורש בתוספתא ור"י סבר ששיעורו טפח והלכה כב"ה שדי כחוט המשקולת כמו שפסק הרמב"ם בפירושו וגם בחיבורו בפרק הנזכר הלכה ו' וההפרש שיש בית שנסדק לאכסדרה שנסדקה הוא שבבית יש חילוק בין אם הטומאה בחוץ או בפנים שכשהטומאה בחוץ אין בו מחלוקת אלא הכל מודים שדי כחוט המשקולת כמו שפירשו הרא"ש ור"ש ז"ל אבל כשהטומאה בפנים אז לב"ש צריך ארבעה טפחים משום שדרך הטומאה לצאת ולב"ה אפילו בזה אינו צריך אלא כחוט המשקולת אבל באכסדרה אין טעם לחלק בין חלק לחבירו מפני שא ן צורך לזאת הטומאה דרך חלק השני חם כן הדבר פשוט שאין צריך בסדק שבאכסדרה אלא שיעור כחוט המשקולת דאי לאו הכי נשאל לאומר כמה שיעור סדק האכסדרה שהרי אינו מפורש לא במשנה ולא בדברי הרמב"ם וזהו דבר זר מאד שלא יתנו בו שיעור אלא ודאי מוכרחים אנו לומר ששיעורו כחוט המשקולת דאפילו בבית שנסדק אם הטומאה בחוץ אין בו מחלוקת ושיעורו כחוט המשקולת ומה גם לב"ה דהלכה כחותם אפילו הטומאה בפנים שיעורו כחוט המשקולת והרמ"בם ג"כ שלא הזכיר שיעור בדין אכסדרה סמך על המבין דכ"ש הוא דאם בדין בית שנסדק והטומאה בפנים פסק דדי כחוט המשקולת קל וחומר באכסדרה ואם כן ה"ה בנ"ד אם יעשו חריץ כחוט המשקולת מעבר אל עבר מותר הכהן לצאת ולבא אל ביתו ולעבור תחת זיז ביתו שהרי הוא מובדל ומופרש משאר הזיזין:
האופן השני הוא שיוציא הכהן על פתח ביתו זיז אחר מכוון כנגד הזיז העליון ורוחבו כרוחבו ויהיה בינו לזיז העליון פותח טפח ואז יותר לכה לצאת ולבא אל ביתו וראיה לזה מה ששנינו במסכת אהלות פרק י"ד ז"ל שני זיזין זה על גבי זה ויש בהן פותח טפח וביניהן פותח טפח טומאה תחתיהן או ביניהן תחתיהן וביניהן טמא על גביהן כנגדו עד לרקיע טמא ע"כ ופירשה הרמ"בם ז"ל ז"ל דע שכל מה שיאמר תחתיהן הנה עניין זה תחת התחתון כמו בינו ובין הארץ וכל מה שיאמר טל גביהן עניינו על גב העליון ע"כ ור"ש ז"ל האריך יותר בפירושה אבל הכל הולך למקום אחד ז"ל זה על גב זה. ומכוונין זה כנגד זה כמו קורות הבית והעלייה בזמן שהן מכוונות לעיל פרק שנים עשר: יש בהם פותח טפח. דכל אחד רוחבו טפח על טפח: וביניהן פותח טפח. התחתון גבוה מן הארץ טפח והעליון גבוה מן התחתון טפח: טומאה תחתיהן טומאה תחת התחתון כל מה שתחתיו טמא מה שעל גביו טהור דחוצץ: ביניהן. אם יש טומאה בין התחתון לעליון כל מה שביניהן טמא אבל מה שתחת התחתון ומה שעל העליון טהור דחוצץ: על גביהן. על גבי העליון: כנגדו כנגד הטומאה עד הרקיע טמא וכל השאר טהור: ע"כ וכן פירש ר"ע מברטנורה:
ודע שמה ששנינו במשנה הנ"ל טומאה תחתיהן או ביניהן תחתיהן וביניהן טמא אין המובן ממנו שכשיהיה טומאה תחתיהן או ביניהן שיהיה טמא תחתיהן וביניהן יחד כמו שנראה מן הלשון אלא פירושו תחתיהן או ביניהן טמא ולצדדין קתני דכשהטומאה תחתיהן תחתיהן טמא וכשהיא ביניהן ביניהן טמא ווא"ו של וביניהן במקום או כמו אביו ואמו קלל ודבר זה מפורש בביאור בפר"ש שכתבנו לעיל וכן משמע נמי ממה שפ רש הרמב"ם על הבבא השנייה מהמשנה הנ"ל והיא היה העליון עודף על התחתון פותח טפח וכו' ז"ל וכאשר היה העליון עודף טפח אין הבדל בין היותה הטומאה תחת הזיז התחתון או תחת הנוסף אשר יוסיף לעליון או על גבי זיז התחתון אשר יביא הטומאה ביניהן כל מה שתחת העליון טמא בכל אלו המצבות אשר תביא הטומאה ביניהן ושורש זה כבר הוכפל פעמים ולזה אמר תחתיהן וביניהן טמא ע"כ נראה מדבריו שדוקא בכה"ג שהעליון עודף על התחתון טפח אז תחתיהן וביניהן טמא בין שיהיה הטומאה תחתיהן או ביניהן אבל ברישא לא אלא לצדדין קתני כמו שביארנו ואין לפקפק בזה שזה הוא כוונת הרמב"ם ז"ל שהרי בחיבורו כתב כן בביאור כמו שנעתיק לשונו לקמן בס"ד אחר כך מצאנו גרסא אחרת במשנה עם פר"ע מברטנורה והיא יותר נכונה ז"ל טומאה תחתיהן תחתיהן טמא: ביניהן. ביניהן טמא ע"כ ואולי שכך היתה גרסת הרמב"ם ור"ש ושאר מפרשי' הנמשכים אחריהם והאמת יורה דרכו:
והמשנה הזאת היא הלכה פסוקא כמו שכתב הרמב"ם בפרק מהלכו' טומאת מת הלכה ד' ז"ל שני זיזין זה טל גבי זה ויש בכל אחד מהן פותח טפח וביניהן פותח טפח וטומאה תחת התחתון תחתיו בלבד טמא היתה טומאה ביניהן ביניהם בלבד טמא היתה על גב העליון כנגדו עד הרקיע טמא ע"כ:
העולה לנו מזה שאם היו שני זיזין שוים רוחבו של זה כרוחבו של זה וטומאה ביניהם שביניהם בלבד טמא אבל למעלה מן העליון ותחת התחתון טהור דהזיזין חוצצין אם כן בנ"ד הדבר פשוט אם יוציא הכהן זיז על פתח ביתו מכוון כנגד הזיז העליון ורוחבו כרוחבו ויהיה ביניהן פותח טפח אין מקום לטומאה להכנס לביתו שהזיז שעל פתח ביתו חוצץ ומותר לצאת ולבא אל ביתו כרצונו:
האופן השלישי הוא הפך האופן הראשון ר"ל שבמקום שיעשו חריץ בזיז יבנו בזיז מלמטה בניין של פותח טפח ברוחב כל הזיז ואז אין מקום לטומאה להתפשט תחת זיז בית הכהן מפני שהטומאה עולה למעלה עד הזיז ובהגיעה לזיז מתפשטת תחת שאר הזיזין כל עוד שתמצא מקום לעבור אבל בהגיעה אל זה הבניין של פותח טפח ברוחב כל הזיז אינה יכולה להתפשט תחת זיז בית הכהן שהבניין הזה ימנע אותה מלעבור עוד אלא תתפשט לאויר ואם כן אין טומאה כלל ועיקר תחת זיז בית הכהן וזה התיקון לא מצאנו לו סמוכו' לא במשנה ולא בפוסקים אבל הוא נולד מכח הסברא שנראה לנו שהיא סברא נכונה ומיושבת על השכל ועל עניין כזה או כיוצא באומרו דרך כלל טפח על טפח מביא את הטומאה וחוצץ בפני הטומאה וכו ואתה הקורא רם תיטב בעיניך זה התיקון חוטב וישמח לבי גם אני ואם לאו אבטל דעתי החלושה לפני בינתך הרחבה אבל מבקש אני בתחנה לכל אשר יבא כתבי זה לידו שאל ידחהו בדברים עד שישקול בעין שכלו יפה יפה כראוי ושיכ"מה:
כלל העולה מכל האמור שבחלק הראשון של נושא שאלתינו אין בו ספק שודאי מותר לכהן לעמוד בביתו מאחר שאין בכותל המפסיק שום נקב קטן יען הראיות שכתבנו ובחלק השני ג"כ הדבר פשוט שמותר לו לעמוד בביתו כיון שדלתותיו נעולים כמו שכתבנו בביאור ובחלק השלישי ודאי שאסור לו לעבור תחת הבליטות לבא אל ביתו מפני שכל המבוי קשור זו בזו ע"י הבליטות דהוי הכל כמו אהל אחד כמו שהוכחנו בבירור ובחלק הרביעי חקרנו למצוא תיקון לבית בדרך שיהיה מותר לצאת ולבא אל ביתו והוא באחד משלושה אופנים והם או יעשו חריץ בכל רוחב הזיז שיעורו כח ט המשקולת או יוציאו זיו על פתח בית הכהן כדינו או יבנו בניין של פותח טפח בזיז מלמטה ברוחב כל הזיז כמו שהוכחנו בפירוש בשני האופני הראשונים והאופן האחרון מן הסברא. זהו הנראה לענ"ד להלכה ולמעשה אם יסכים עמנו מורינו ורבינו כסאו יהיה נכון לעול' ונשאל מאל עליון שיכתבהו ויחתמהו בספר חיים טובים אכי"ר:
נשלם נגמר ביום חמישי כ"ג לחדש אלול בסדר ובשנת למען תחיה אתה וזרעך ליצירה:
אני הצעיר אברהם בלא"א כמוה"רר דוד פידאנקי מ"כ: