שאלה ראובן נמצא בעת צרה ונדר גדול נדר לקנות ספר תורה כשר ומובחר במאה וחמשים פלורי' והפרישם מממונו והיה מחפש אחריו לקנותו והאלדים אינה לידו ספר תורה כשר ומובחר במאה פלורי' אבל כל העם אשר בשער והזקנים עדים שספר תורה הלזה הוא שוה מאה וחמשים אלא שהמוכר מכרו לו בפחות משיוויו מפני דוחקו או סבה אחרת נכספה. גם כלתה נפשי לדעת אם יבא הנודר ידי חובתו דיש להסתפק כיון שהוא נדר לקנות ס"ת בק"ן פלורי' וקנאו במאה הרי לא קיים או דילמא כיון שעיקר נדרו היה טל ס"ת שיהיה שוה ק"ן פלורי' והרי קנאו יצא י"ח דמה יתן ומה יוסיף אם לא היה כסף ממכרו בק"ן אם לא נתן לא עכב. ואת"ל דיצא י"ח נדרו עדיין יש להסתפק על החמשים כסף שנשארו בידו מה יעשה בנותר דאיכא למימר כיון שהוא הפרישם לשם מצוה לא יוכל להוציאם לחולין לעצמו והיו קדש למצוה אחריתי או דילמא לא הפרישם אלא כי היה חושב בדעתו שלא היה יכול לקנות ס"ת בפחות ואילו היה יודע שיבוא לידו במאה לא היה מפריש אלא מאה ויהיו שלו החמשים להוציאם לחולין ויהיו דברי אלה נגד פני מבין חכמה ה"ה החכם הנעלה לתהלה אחד היה אברהם אוהבי נר"ו יאיר כצאת השמש בגבורתו כי יתן את רוחו רוח דעת להוציא לאור תעלומה והיה שכמ"ה:
תשובה טרם אעמוד על פרק התשובה אבוא בק"דה קמיה דרבא רבה דעמיה מדברנא לאומתיה מגזע חסידים ותמימים. עיר וקדיש מן שמי מרומים. נחית לעומקא דדינא כמו אבן בלב ימים. כד ניים ושכיב ארבע מאה די"ני דאין במשפט ובצדקה באמת ובתמים. גבר בגוברין טעמו ונימוקו עמו ושלימה משנתו. עטו עט סופר אותיות שבתורה ותשב באיתן קס"תו. מקצוי ארץ וים רחוקים יבואו ויגידו צדקתו. וה' עמו בכל מקום הלכה כמותו ובכל יום ויום מכרזת עליו תורתו: מאן בעי סם חיי יקרב לגביה ויאכל מפרי דתו ה"ה החכם השלם הדיין המצויין מורינו ורבינו כמה"רר שלמה שלם שלם בלימודו שלם בתורתו נר"ו יאיר ויזהיר כאור חמה בתקופתו נס"ו:
שאול שאל האיש אדון האר"ש ברוב ענוותנותו לחוות דעי ולהשיב תשובה על שאלתו הרמה ואע"פ שאיני כדאי לדון לפניו וכ"ש להשיב על דבריו מוכרח אני במעשי והמוכרח לא יגונה ולא ישובח ואשאל מאתו ית' ינחני בדרך אמת ויצילני משגיאות וזה התחילי בס"ד:
תנן במגילה פרק ד' וז"ל בני העיר שמכרו רחובה של עיר לוקחין בדמיו בה"כ בה"כ לוקחין תיבה תיבה לוקחין מטפחות מטפחות יקחו ספרים ספרים לוקחין תורה אבל אם מכרו תורה לא יקחו ספרים ספרים לא יקחו מטפחות מטפחות לא יקחו תיבה תיבה לא יקחו בה"כ בה"כ לא יקחו את הרחוב וכן במותריהן:
ופיר"שי ז"ל רחובה של עיר. יש בו קדושה הואיל ומתפללין בו בתעניות: לוקחים ספרים. נביאים וכתובים: אבל מכרו תורה לא יקחו ספרים. שמעלין בקדש ולא מורידין: וכן במותריהן. אם מכרו ספרים ולקחו במקצת הדמים ס"ת לא יקחו מן המותר דבר שקדושתו פחותה. עכ"ל:
הרי לך דהיכא דצריך לקנות ס"ת ולקחו ונשארו דמים לא יקחו מן המותר דבר שקדושתו פחותה מס"ת אלא דבר שוה לס"ת. וכן פסק הרמב"ם פרק י"א מהלכות תפלה וז"ל וכן בני העיר שמכרו בה"כ יש להם ליקח בדמיו תיבה מכרו תיבה יש להם ליקח בדמיה מטפחות או תיק לס"ת מכרו מטפחות או תיק לוקחין בדמיו חומשים מכרו חומשים לוקחין בדמיו ס"ת אבל אם מכרו ס"ת אין לוקחין בדמיו אלא ס"ת אחר שאין שם קדושה למעלה מקדושת ס"ת וכן במותריהן עכ"ל. הא קמן שפסק שאם מכרו ס"ת ולקחו ס"ת אחר והותיר שלא יקחו מן המותר בדמיו אלא ס"ת אחר:
וכתב עוד לקמן הלכה ט"ו וז"ל וכן אם גבו העם מעות לבנות בית המדרש או בית הכנסת או לקנות תיבה או מטפחות או תיק או ס"ת ורצו לשנות כל מה שגבו אין משנין אותן אלא מקדושה קלה לקדושה חמורה ממנה אבל אם עשו מה שגבו לעשות והותירו משנין המותר לכל מה שירצו ע"כ:
ואם תאמר מאי שנא ממכרו בני העור שכתב שאין לוקחין מן המותר בדמיו אלא ס"ת אחר ואין משנין המותר וכאן כתב אבל אם עשו מה שגבו לעשות והותירו משנין המותר דמשמע דהמותר אין לו קדושת ס"ת ויעשה בו מה שירצה. וכבר תירץ זה מרן בכסף משנה וכתב שיש חילוק בין גבו למכרו וז"ל גבו העם וכו' שם בפיסקא דוכן במותריהן אמר רבא לא שנו אלא שמכרו והותירו אבל גבו והותירו מותר ופיר"שי ז"ל אבל גבו מעות מן הצבור לצורך ס"ת וקנאוהו ונותר בידם מן הדמים מותר לו להורידן שהרי עדיין לא באו לשימוש קדושה חמירה ע"כ:
והרב ב"ח נתן טעם אחר וז"ל כשגבו מעות מן הצבור לצורך ס"ת וקנאוהו ונותר בידם מן הדמים הטעם שמותר להורידן הוא דכל מי שמתנדב דבר לצורך כך אדעתא דהכי הוא מנדב לעשות במותר כל מה שירצו ודלא כדמשמע מפי' רש"י ז"ל דלא שרי אלא הורדה לקדושה קלה עכ"ל וכן הביאו הרב בעל כנ"הג יע"ש:
והטור בסי' קנ"ג הביא דברי הרמב"ם. והרב ב"י בשלחנו הטהור סי' קנ"ג פסק כן וז"ל בני העיר שמכרו בה"כ יכולין ליקח בדמיו תיבה דהיינו היכל וכו' מכרו תיבה יכולין ליקח בדמיו מטפחות של ס"ת מכרו מטפחות לוקחין בדמיהן ספרים דהיינו שכתוב כל חומש לבדו וכן נביאים וכתובים מכרו ספרים לוקחין בדמיהן ס"ת אבל איפכא להורידן מקדושתן אסור ואפי' אם קנו במקצת המעות דבר שקדושתו חמורה אין יכולין לשנות את המותר לקדושה קלה עכ"ל:
הנה לפניך דעת כל הני רבוואתא כלם שוים ועולים בקנה אחד דכל היכא דצריך לקנות ס"ת וקנו ס"ת במקצת הדמי' והותירו מן הדמים אין יכולים לשנות אח המותר אלא לקדושה חמורה כמו הס"ת ולא יכול להורידן למצוה אחרת דמעלים בקדש ואין מורידין וכ"ש שלא יעשה מהן מה שירבה:
ומעתה נבוא לנדון שאלתנו על ראובן שנמצ' בעת צרה ונדר לקנות ס"ת כשר ומובחר במאה וחמשים פלורי' והפרישם מממונו והיה מחפש אחריו לקנותו והאלדים אינה לידו ס"ח כשר ומובחר במאה פלורי' אבל כל העם אשר בשער והזקנים עדים שס"ת הלזה הוא שוה ק"ן אלא שמכרו לו בפחות משיוויו מפני דוחקו ושאל החכם השואל מורנו ורבנו נר"ו אם יצא הנודר ידי חובתו וכו':
ואען ואומר שדעתי נוטה לומר בלו ספק דכיון שהוא נדר לקנות ס"ת במאה וחמשי' פלורי' וקנאו במאה שלא קיים ראובן נדרו ועדיין עליו הנדר לקיימו וזאת מתרי טעמי חדא דקי"ל אמירה לגבוה כמסירה להדיוט וכמו שההדיוט קונה במסירה כך לגבוה קונה באמירה וכ"ש כאן שהפרישן דמיד כשנדר לקנות בק"ן פלורי' הוא חייב לקנות ס"ת בזאת הסך דוקא ולא פחות אפי' שוה פרוטה משום מובא שפתיך תשמור ועשית כאשר נדרת:
ועוד דק"ל סתם נדרים להחמיר ופירושן להקל וכו' ובנ"ד ראובן סתם דבריו ונדר לקנות במאה וחמשים פלורי' דמשמע מדבריו שדעתו דוקא לקנות במאה וחמשים ולא שיהיה שוה מאה וחמשים דאם דעתו כן היה לו לפרש בשעת הנדר ולומר לקנות ס"ת כשר ומובחר שיהיה שוה מאה וחמשים ומדלא פירש דבריו כן אלא סתם ואחר לקנות במאה וחמשים שמע מינה שדעתו היה לקנות באותו הסך דוקא ולא שיהיה שוה מאה וחמשים משום דבעינן פיו ולבו שוים ואם חיסר אחת מאלה אינו בדר אלא ודאי דעתו היתה כמו שהוציא בשפתיו א"כ בנ"ר שקנה במאה אזלינן לחומרא ובודאי לא קיים ראובן נדרו וחייב לקיימו ולקנות ס"ת אחר במאה וחמשים:
ועדיין צריכים אנו למודעי על חמשים כסף שנשארו בידו שנסתפק מורנו ורבינו נר"ו מה יעשה מהם כיון שהוא הפרישן לשם מצוה לא יוכל להוציאן לחולין והיו קדש למצוה אחרת או דילמא לא הפרישן אלא כי היה חושב שלא היה יכול לקנות בפחות דאילו היה יודע שיבוא לידו במאה לא היה מפריש אלא מאה ויהיו שלו החמשים להוציאן לחולין:
על זאת אשיב דבודאי הגמור אע"פ שראובן לא יצא ידי חובת נדרו עדיין אע"פכ החמשים שנשארו בידו לא יצאו לחולין וגם לא יכול להוציאן למצוה אחרת אלא הם קדש למצות ס"ת כמו שהפרישם וזה מן הטעם עצמו שאמרנו לעיל דאמירה לגבוה כמסירה להדיוט וא"כ מיד כשהפריש' מממונו חל קדושה עליהם ואיך יוכל ליהנות מן ההקדש אלא כשם שקנה במאה ס"ת כמו כן צריך שיקנה ס"ת מהחמשים הנותרים בידו כיון שבכל מאה וחמשים נדר לקנות דמאי שנא המותר מן הכל:
ועוד דמותר ס"ח הרי הוכחנו מדברי הפוסקים לעיל בתחילת דברינו שדעת כלם כאחד שלא יוכל לקנות אלא ס"ת אחר דקדושת ס"ת אין למעלה הימנו ועוד דמעלין בקדש ולא מורידין וא"כ הוא סברת כל הני רבוואתא איך יוכל ראובן להוציאן למצוה אחרת וכ"ש ליהנות מהם אלא ודאי הם קדש למצות ס"ת ויקנה ס"ת אחר בחמשים אלא הנותרי' עם מאה פלורי' אחרים ויוצא ידי נדרו שנדר:
הנראה לע"ד כתבתי להלכה ולא למעשה עד אשר יסכים עמי הרב היושב על כסא ההוראה שכסאו יכון ככסא שלמה בהון ועוש' בביתו ויבשרהו בשורות טובות מכל אנשי ביתו ויתמידהו בקו הבריאות באורך ימים ושנות חיים עד ביאת משיחנו אכי"ר:
בסדר ובשנת ויעש להם בתים ליצירה
כ"ד הצעיר אברהם פירננדיס ס"ט