שאלה מעשה שהיו ב' כלים מלאים חלב אחד מלא מחלב בהמה טמאה ואחד מלא מחלב בהמה טהורה ונפל חלב לתוך הקדרה ונפל על החתיכות של בשר שהן חוץ לרוטב ולא נערו ולא כסו הקדרה עד אחר שעה אחת ואחר כך נאה המשרתת והגידה שנפל החלב לתוך החתיכות אבל היא מסופקת אם החלב של בהמה טהורה או של בהמה טמאה איבעיא לן השתא הא דקיימא לן בבשר בחלב חתיכה נעשית נבלה דקיימא לן כרבינו אפרים ונאסר וכל אחר שלא כסו ולא נערו מיד או דלמא שמא הלב בהמה טמאה נפל ואז משערינן בכל מה שבקדרה הבשר והרוטב והקיפא אם יש ששים כנגד החלב שנפל הכל מותר ואם תמצא לומר ספק דאורייתא לחומרא עדיין אני שואל אם נסתפק לנו אם נערו וכסו דהוי ספק ספיקא מה דינו ועל הכל יבוא דברו ומהתמ"ש:
תשובה תנן בפרק כל הבשר (חולין דף ק"ח ע"א) טיפת חלב שנפלה על החתיכה אם יש בה בנותן טעם באותה חתיכה אסור נער את הקדרה אם יש בה בנותן טעם באותה קדרה אסור: ובגמרא אמר רב כיון שנתן טעם בחתיכה חתיכה עצמה נעשית נבלה ואוסרת כל החתיכות כולן מפני שהן מינה איתמר רב ורבי חנינא ורבי יוחנן דאמרי אפשר לסוחטו אסור שמואל ור' שמעון בר רבי וריש לקיש דאמרי אפשר לסוחטו מותר וסבר רב אפשר לסוחטו אסור והאיתמר כזית בשר שנפל לתוך יורה של חלב אמר רב בשר אסור וחלב מותר ואי סלקא דעתך אפשר לסוחטו אסור חלב אמאי מותר חלב נבלה הוא ובמסקנא לעולם קסבר רב חלב נמי אסור והכא במאי עסיקנן כגון שנפל לתוך יורה רותחת דמיבלע בלע מיפלט לא פלט סוף סוף כי נייח הדר פליט כשקדם וסלקו ואפשר לסוחטו עצמו תנאי היא דתניא טיפת חלב שנפלה על החתיכה כיון שנתנה טעם בחתיכה החתיכה עצמה נעשית נבלה ואוסרת כל החתיכות כולן מפני שהן מינה דברי רבי יהודה וחכמים אומרים עד שתתן טעם ברוטב ובקיפא ובחתיכות אמר רבי נראין דברי ר' יהודה בשלא נער ושלא כסה ודברי חכמים בשנער וכסה מאי לא נער ולא כסה אילימא לא נער כלל ולא כסה כלל מבלע בלע מיפלט לא פלט ואלא לא נער בתחילה אלא בסוף ולא כסה בתחילה אלא בסוף אמאי הא בלע והא פלט קסבר אפשר לסוחטו אסור מכלל דרבי יהודה סבר כי נער מתחילה ועד סוף וכסה מתחילה ועד סוף אסור אמא הא לא בלע כלל אימר לא נער יפה יפה ולא כסה יפה יפה אמר מר ודברי חכמים בשנער וכסה מאי נער ומאי כסה אילמא נער בסוף ולא נער בתחילה וכסה בסוף ולא כסה בתחילה האמרת נראין ד"ר יהודה בהא אלא נער מתחילה ועד סוף וכסה מתחילה ועד סוף מכלל דרבנן סברי נער בסוף ולא נער בתחילה כסה בסוף ולא כסה בתחילה מותר אלמא קסברי אפשר לסוחטו מותר פ"כ בגמרא:
ופירש רש"י טיפת חלב שנפלה על החתיכה בתוך הקדרה על אחת מן החתיכות ולא הגיס את הקדרה ולא נחלק טעם הטיפה אלא לאותה חתיכה בלבד: אם יש בנותן טעם באותה חתיכה כלומר שאין באותה חתיכה לבדה ששים לבטל הטיפה מיד נאסרת החתיכה ובשאר חתיכות דקדרה לא איירי תנא דמתניתין ובגמרא פליגי בה אם חוזרת אותה חתיכה ואוסרתן או לאו: נער את הקדרה. הגים בה מיד קודם שקבלה החתיכה טעם מן הטיפה דהשתא נתערבה הטיפה בכולן: אם יש בה בנ"ט באותה קדרה כלומר אין כח בטיפה לאסור כולו אלא אם כן יש בנותן טעם ליתן בכל הקדרה: אמר רבי הא דתנן במתניתין אם יש בנותן טעם באותה חתיכה לאסור את כל הקדרה דכיון דנאסרה החתיכה היא עצמה כולה נעשית איסור ואוסרת כל החתיכות כולן ואפילו יש בהן כרי לבטל החתיכה נאסרות כולן: מפני שהן מינה. ורב סבר לה כרבי יהודה דאמר מין במינו לא בטיל: בשר אסור. שנתן החלב טעם בו: חלב אמאי מותר. הרי חלב מעט שנבלע בבשר נעשה נבלה שהרי נאסר וכשחזר ונפלט בשאר החלב הוה ליה מין במינו חלב אסור בחלב היתר ורב אית ליה מין במינו לא בטיל: חלב נבלה. הוא זה שנבלע ונסחט: אלא לעולם קסבר רב חלב נמי אסור גרסינן היכא דיש בו טעם איסור או איסור מינו בלא טעם: והכא במאי עסקינן דאמר רב לעיל בשר אסור חלב מותר כגון שנפל אותו וית לתוך יורה רותחת דמה שבולע אינו פולט שכל זמן שאינו נח מרתיחותיו אינו פולט: כשקדם וסלקו לאותו זית קודם שתנוח: כיון שנתנה טעם באותה חתיכה כלומר כיון שיש בה כדי ליתן טעם כאותה חתיכה הכל אסור ואפילו נער את הקדרה דאיכא למימר נחלק לכולן והרי אין בו כדי לאפוד אפילו הכי אסור וטעמא מפרש לקמיה מפני שהן מינה. לפיכך אוסרת כולן ואפילו הן אלף שיש בהן כדי לבטל חת כת האסור דכיון דמינו נינהו לא בטיל טעמא דבשר דנפק מיניה שאף טעם הבשר נאסר וחכמים אומרים עד שחתן טעם קא סלקא דעתין דאטיפה קיימי עד שיהא בה כדי ליתן טעם בכולן אין כאן אסור אפילו בחתיכה ראשונה מפני שהוא חוזר ונסחט: קיפה דק דק של בשר שיורד לשולי קדרה: נראין. מפרש לקמיה מילתא דרבי: נער. הגיס בה במגיס המנער את הקדרה מתפשט הטעם בכולה וכן המכסה אותה מפני שמי השולים עולין עד פה ויורדין: מבלע בלעי ההיא חתיכה מיפלט לא פלט באחרות את טעם החלב שהחלב בגגה של חתיכה הוה: לא נער בתחילה וקבלה החתיכה את הטעם ואח"כ נער וחזרה ופלטתה באחרות: הא בלע והא פלט מה שבלעה וחזרה להיתרה והאסור שיצא ממנה אי בו כשעור לאסור קסבר אפשר לסוחטו אסור. מפני שכולה נעשית אסור וכל הנסחט ממנה אסור וכל הנשאר בה אסור וכיון דאף טעם בשר שבה נאסר חוזר ואוסר האחרות אפילו הן אלף דמין במינו לא בטיל: ופרכינן מכלל דר"י סבר כי נער כו' נמי אסירי דמדקאמר רואה אני דברי ר"י בשלא נער בתחילה אבל איני רואה את מה שהוא אוסר אף בשנער מכלל דאיהו אף בשנער אסר מדלא קתני א"ר לא אמר ר"י אלא בשלא נער: הא לא בלעה. חתיכה ראשונה יותר מן האחרונה ובטיפה הזאת אין שעור לאסור את כולן: שמא לא נער תחילה יפה ובלעה ואח"כ פלטה כשנער בסוף ובהא גזרה לא סכר לה רבי כוותיה אבל בדאפשר לסוחטו אסור ובמין במינו לא בטיל סבר לה כוותיה: אמר מר ודברי חכמים המתירין את הכל נראין לרבי כשנער אבל כשלא נער לא נראו לו מכלל דהם מתירין אף בשלא נער: ומאי נער דקאמר רבי: אי נימא נער בסוף ולא בתחילה דאף על גב דקבלה את הטעם קא"ר דרואה הוא את דברי המתירין הואיל ונער בסוף וחזר ונסחט דקסבר אפשר לסוחטו מותר האמרת נראין דברי ר"י בהא: נער מתחילה ועד סוף ראה את דברי המתירין בזו דכיון דפשט מתחילה הטעם בכולה קדרה ואין בה כדי לאסור את כולו מותר ולא ראה דכרי ר"י החושש שמא לא נער יפה יפה: מכלל דרבנן סברי מדקאמר רואה אני את דבריהם בשנער בתחילה ואין אני רואה את דבריהם מה שהתירו בשלא נער מתחילה והן מתירין אותו בנעור שבסוף ומשום סחיטה מכלל דקסברי אפשר לסוחטו מותר עכ"ל:
הנה למדנו מן הסוגיא הזאת ארבעה חלוקי דינים הא' שטיפת חלב שנפלה על החתיכה (שהיא כולה חוץ לרוטב כדעת קצת הפוסקים ולדעת רש"י אף על פי שמקצתה תוך הרוטב כיון שפניה העליונים חוץ לרוטב) הרי היא בנותן טעם ואם יש בה טעם חלב אסורה אותה חתיכה וזה הוא דין המשנה: הכ' שכיון שנאסרה החתיכה היא עצמה נעשית נבלה וזהו מאמר רב דאמר הכי וכרבי חנינא ור"י דהכי ס"ל ונפקא מינא שאם אחר שנאסרה נפלה לתוך היתר אחר או לא נער וכסה מיד כשנפל שם החלב כמו שיתבאר צריך ששים כנגד כל החתיכה ואין לומר כאן שתאסר לפי חשבון אסור שבה והטעם הוא כי בשר וחלב כל אחד מהם היתר לבדו וחבורם יחד הוא האסור נמצא כי כשנתבשלו יחד הבשר והחלב נתחבר משניהם חתיכה אסור: הג' אם נפל כזית בשר לתוך קדרה רותחת של חלב וקדם וסלק הבשר קודם שתנוח הקדרה מרתיחתה הבשר אסור והחלב מותר אם אין בו טעם כשר אבל אם נתאחר לסלק הבשר עד שנחה הקדרה מרתיחתה צריך שיהא ששים בחלב נגד הכשר והטעם כי בעוד שהקדרה רותחת הכשר מפליט טעמו בחלב ובולע גם כן מן החלב אבל אינו חוזר ומפליט החלב שבלע ולפיכך הבשר אסור מפני החלב שנבלע בו והחלב אינו צריך ששים כי בשר וחלב הוא מין כשאינו מינו והרי הוא בנותן טעם ולפיכך החלב מותר אם אין כו טעם בשר אבל אם כבר נחה הקדרה מרתיחתה ועדיין לא הוציא הבשר חוצה חוזר ומפליט החלב שבלע ואז הוא מין במינו ואי אפשר לעמוד על הטעם ולפיכך צריך ששים וזהו מאמר המימרא שאמרה כזית בשר שנפל וכו' וכתירוצו של רב שאמר הכא במאי עסקינן כגון שנפל וכו' דמבלע בלע מפלט לא פלט וכו' וצריך שתדע כי רב סובר כרבי יהודה דמין במינו לא בטיל ולא קי"ל הכי אלא כחכמים דמין במינו מתבטל בששים כמו שהאריך הרא"ש במסכת ע"ז פרק השוכר את הפועל וכן פסק הרב ב"י בטור י"ד סימן צ"ח בשם רוב הפוסקים ע"ש ולכן כל מה שנזכר בסוגיא ואת בדברי רב שאוסר הכל כגון במה שאמר חתיכה עצמה נעשית נבלה ואוסרת כל החתיכות הוא כפי דעתו שסובר כרבי יהודה ואצלנו אינה אוסרת אלא עד ששים כרבנן: הד' הוא שזה שאמרנו שאם נפלה טיפת חלב על החתיכה ונתן בה טעם שצריך ששים כנגד החתיכה היינו דוקא כשלא נער ולא כסה את הקדרה כשנפל בה החלב אבל אם מיד אחר נפילת החלב נער או כסה זאת הקדרה נגר נתפשט טעם החלב בכל הקדרה כולה ואין צריך אלא ששים כנגד החלב וכל מה שבקדרה מצטרך לשיעור הששים וזהו שאמר רבי נראין דברי רבי יהודה בשלא נער ולא כסה וכו' וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק פ' מהלכות מאכלות אסורות וז"ל בשר שנפל לתוך החלב או חלב שנפל לתוך הבשר ונתבשל עמו שיעורו בנותן טעם כיצד חתיכה של בשר שנבלה לקדרה רותחת של חלב טועם הגוי את הקדרה אם אמר שיש כה טעם בשר אסורה ואם לאו רותרת ואותה חתיכה אסורה במה דברים אמורים שקדם והוציא את החתיכה קודם שתפלוט חלב שבלעה אבל אם סלק משערים אותה בששים מפני שהחלו שנבלע רה ונאסר יצא ונתערב עם שאר החלב נפל חלב לתוך קדרה של בשר טועמין את החתיכה שנפל עליה חלב אם אין בה טעם חלה הכל מותר ואם יש בחתיכה טעם חלב אע"פי שאם תסחט החתיכה לא ישאר כה טעם הואיל ויש בה עתה טעם חלב נאסרה אותה חתיכה ומשערין בכולה אם היה בכל מה שיש בקדרה מן החתיכות והירק והמרק והתבלין כדי שתהיה חתיכה זו אחד מששים מן הכל החתיכה אסורה והשאר מותר בד"א שלא נער את הקדרה בתחילה כשנפל החלב אלא לבסוף ולא כסה אבל אם נער מתחילה ועד סוף או שכסה משעת נפילה עד סוף הרי זה בנותן טעם וכן אם נפל חלב לתוך המרק או לכל החתיכות ולא נודע לאי זה חתיכה נפל נוער את הקדרה כולה עד שתשוב ויתערב הכל אם יש בקדרה כולה טעם חלב אסורה ואם לאו מותרת אם לא נמצא גוי שיטעום ונסמוך עליו משערין בששים כין בשר לתוך חלב בין חלב לתוך בשר אחד מששים מותר פחות בששים אסור עכ"ל:
ובהיות שראיתי מקצת הפוסקים שהקשו על הרמב"ם בדין הזה גמרתי בדעתי לבאר דבריו עד מקום שידי מגעת הנה הראב"ד השיגו וכתב אנו אומרים שלא שמענו כל החתיכה נעשית נבלה אלא לדעת רבי יהודה דמחמיר מין במינו אבל לרבנן לא: נראה שדעתו ז"ל להשיג על הרמב"ם למה פסק כרבי יהודה שהוא יעיד והוה ליה לפסוק כרבנן דרבים נינהו והנה הרב המגיד ז"ל לא דבר בזה אלא בדרך העברה ואמר שאין טעמו של הראב"ד מחוור ושכבר הסכימו רובי המפרשים ז"ל כדעת רבנו דאפילו לרבנן חתיכה עצמה נעשית נבלה לאסור בששים כנגדה ע"כ ואני אומר אתר בקשת המחילה מכבוד תורתו שהאמת כדברי הראב"ד שהרי בבאור אמרו בגמרא מכלל דרבנן סברי אפילו נער בסוף ולא נער בתחילה כסה בסוף ולא כסה בתחילה מותר וסיימו בזה הלשון אלמא קסברי רבנן אפשר לסוחטו מותר דהיינו שאין החתיכה נעשות נבלה חרי בפירוש דלרבנן אין החתיכה נעשות נבלה והנראה לי בזה הוא שהרמב"ם ז"ל פסק כרבי יהודה דחתיכה נעשית נבלה אע"פי שחכמים חולקים עליו והטעם בזה הוא מפני שרבי הכריע בזה כרבי יהודה שהרי אמרו בגמרא אחר רבי נראין דברי רבי יהודה בשלא נער ולא כסה וכו' מאי לא נער ולא כסה אילמא לא נער כלל ולא כסה כלל מבלע בלע מפלט לא פלט ואלא לא נער בתחילה אלא לבסוף ולא כסה בתחילה אלא בסוף אמאי הא בלע והא פלט קסבר (רבי) אפשר לסוחטו אסור ע"כ הרי בפירוש שרבי הכריע בזה כרבי יהודה ומפני הכרעתו לא פסק כזה כרבנן וזה נראה לי טעם נכון:
והרב בעל הטורים כתב על דברי הרמב"ם  שאמר אבל אם נער מתחילה ועד סוף וכו' נראה שאין צריך רק שינער או יכסה מיד בשעת נפילה ואפילו פסק מלנער מיד הטעם מתפשט בכל מה שבקדרה ומצטרף כולו לבטל עכ"ל ויכם תירץ קושיתו ואת הר"י בן חביב הביא דבריו הרב בעל כסף משנה וקצור כוונתו הוא שמוכרח בלשון הרמב"ם שדי בנעור או כסוי בתחילה שהרי כתב בד"א כשלא נער בתחילה משמע שאם נער בתחילה נתחבר ונצטרף כל מה שבקדרה ומה שהזכיר אלא לבסוף הוכרח להזכיר ואת החלוקה כי בלאו הכי תהיה כל הקדרה מותרת כיון ש"א נער ולא כסה כלל וכיון שהוצרך להזכיר כתחילת דבריו נעור כסוף סיים החלוקה הנמשכת באותו לשון ממש וכוונתו מבוארת שאינו מצריך נעור אלא בתחילת גם הרב בעל פרי חדש כתב שבחנם הקשו האחרונים על הרמב"ם בזה שהרי לשונו מועתק מהש"ס ששם הוזכר לשון זה של נעור מתחילה ועד סוף ומה שיש לפרש בלשון הש"ס יש לפרש בלשון הרמב"ם עכ"ד ובאמת שהטיב את אשר דבר הר"י בן חביב שאם לא נער ולא כסה כלל שהחתיכה לבדה אסורה והנוגעות בה לא נאסור אותם אלא כדי קליפת או נטילת מקום כי ה"ה ז"ל נסתפק
בזה ובסוף דבריו העלה שכן הוא העיקר:
עוד כתב הטור וז"ל כתב עוד הרמב"ם נפל חלב לתוך המרק או לתוך החתיכות ולא נודע לאיזו חתיכה נפל נוער את הקדרה כולה עד שיתערב הכל אם יש בקדרה טעם חלב אסורה ואם לאו מותרת ואיני מבין דבריו שאם החתיכות כולן לתוך הרוטב מה צריך לנער ואם אינה ברוטב מה מועיל נעור שמנער אחר כך עכ"ל והר"י בן חביב תירץ שאין כוונת הרמב"ם לומר ש"ם שהא אחר הנפילה שינער אחר כך כי זה בודאי לא יועיל אבל כוונתו היא שמיד כשראה נפילת טיפת החלב לקדרה ולא השגיח על א זו חתיכה נפל ימהר לנעור או לכסו' מיד ובזה תצטרף כל מה שבקדרה כיון שלא ידע מקום הטיפה וזה מוכרח כפי דקדוק לשון וכן אם נפל חלב: אמנם תירוץ זה אינו נכון אכלי כי כפי פירושו מה הוסיף ומה חדש הרמב"ם בדין זה ומה בא ללמדנו בו בהיות שבדין הקודם כבר באר שאם נער או כסה מיד שמצטרף כל מה שבקדרה לבטל טיפת החלב ומדברי הרב המגיד נראה שהוא סובר ששהא אחר נפילת הטיפה שהרי כתב שכיון שאינו נודע איזו חתיכה היא אין לומר בה נעשית נבלה ואי אפשר לאסור הכל שהרי אין בחלב בנ"ט וכיון שכן מנער את הקדרה וטועם גוי אם ישבה טעם חלב וברור הוא ע"כ (וכן העתיק הרב בעל פ"ח בספרו לשון זה) ונראה לי שאם דעתו היתה שלא שהא אחר הנפילה למה הוצרך לטעם וה ולומר כיון שאינו נודע איזו חתיכה היא אף אם היה יודע בברור איזו חתיכה היתה אם נער או כסה מיד הכל מותר אם יש ששים נגד הטיפה אלא ודאי מדהוצרך לטעם זה נראה שדעתו ז"ל ששהא אחר נפילת הטיפה ומפני שלא נודע איזו חתיכה היתה הותר לו לנער ולפי זה חזרה הקושיא למקומה כי מה יועיל הנעור אם איננה תכף ומיד אחר נפילת הטיפה גם תירוץ הרב בעל כסף משנה איננו מספיק לפי דעתי והנראה לי בזה הוא שכל מה שהתיר עד עתה אינו אלא בדיעבד ר"ל שלא ידע מתחילה שנפל החלב ובלא כוונה נער או כסה ואחר כך נודע הדבר הרי זה מותר אם יש ששים נגד החלב מפני שהטעם נתפשט בכולו אמנם אם תכף ומיד נודע אחר נפילת החלב צריך שיתקן הענין בתכלית התקון וזה שאם נפל החלב במרק אעפ"י שבדיעבד הותר הכל שהרי הטעם נתפשט בכל הקדרה אפילו הכי ינער את כל הקדרה כדי שיתערב' יפה יפה גם אם נפל החלב לכל החתיכות ולא נודע באיזו מן החתיכות נפל כיון שלא ידענו בברור איזו היא הותר לו לכתחלה לנער את כל הקדרה כדי שיתפשט ויתערב הטעם בכולו אכל אם החלב נפל על איזו חתיכה הידועה אצלו אף על פי שתכף ומיד אחר הנפילה נודע לו לא הותר לו לכתחילה לנער את הקדרה אלא יסיר החתיכה ויטעימנה לגוי לידע אם יש בה טעם חלב אבל אם אירע שלא עשה כן אלא מיד אחר הנפילה נער או כסה מותר בדיעבד והביאני לזה מפני שראיתי בתחילת לשונו נפל חלב לתוך קדרה של בשר טועמין את החתיכה נראה שצריך לטעום את החתיכה ולא לנעור וכל המשך לשונו בדין הזה כולו בלשון דיעבד אם נער או כסה ולא כתב ינער או יכסה כדי שיתפשט הטעם בכולו ובדין הוה שנה בלשונו וכתב נוער את הקדרה שהוא לשון המורה שהותר לו לכתחילה נראה שכיון למה שכתבתי ואמנם מהיכן למד דין זה נראה לי שיצא לו מדקדוק לשון המשנה שאמרה טיפת חלב שנפנה על החתיכה וכו' נער את הקדרה וכו' ולא אמרה טיפת חלב שנפלה על החתיכה מנער את הקדרה וכו' ואם לא נער אם יש בה בנ"ט אסורה מדלא קתני הני משמע ליה להרמב"ם דדוקא אם נער בדיעבד הרי זה בנ"ט בכל הקדרה אבל לכתחלה לא ינער אלא יוציאנו ויטעימנו לגו יכן נראה לע"ד:
והרב בית יוסף בסי' צ"ב דקדק למה הוצרך הרמב"ם ליתן טעם כשלא סלק שמשערים אותו בששים מפני שהחלב שנבלע בה ונאסר יצא ונתערב עם השאר דטעם זה לא איצטריך אלא למאן דאסר לה אפילו באלף משום דמין במינו לא בטיל אבל לדידיה שפסק כמ"ד מין במינו בטיל לא הוה צריך להאי טעמא אלא לסתום משערין אותה בששים והוא ז"ל השיב כמסתפק ולי נראה ברור שהוצרך לטעם זה ולא היה יכול לסתום בשום ענין מפני שהרגיש אולי יקשו עליו מדבריו מיניה וביה שבתחילה כתב בשר שנפל לתוך החלב או חלב שנפל לתוך הבשר ונתבשל עמו שיעורו בנ"ט כיצד חתיכה וכו' טועם אותה וכו אח"כ כתב בד"א כשקדם וכו' אכל אם לא סלק משערים אותה בששים ע"כ הנה בתחילת הדין תלה הדבר בטעימת הגוי וככר ידענו דעתו ז"ל כי בטעימת הגוי יש בדבר לאקל ולהחמיר להקל שאם לא נתן טעם אף בפחות וששים ויות' ואם טעמו נרגש אף ביותר מששים אסור וכמו שבאר כל זה הרב בעל מנחת כהן בספר התערובות חלק א' פרק ו' ובסוף דבריו חזר מזה ותלה הדבר דוקא בששים לזה פירש ואמר תרעו שהוצרכתי לשיעור ששים ולא לטעימת הגוי מפני שהחלב שנבלע יצא ונתערב עם החלב והוה ליה מין במינו ואי אפשר לעמוד על הטעם ולפיכך משערים אותו בששים ולא בטעימת הגוי:
ואחרי אשר כבד בארנו דברי הרמב"ם ז"ל ותירצנו כל הקושיות שהקשו עליו נבוא להשיב לשואלנו על הדבר אשר נשאלנו עליו והוא על שני כלים מלאים חלב וכו' לזה אשיב ואומר שאם החלב שבכלי השני עדיין קיים נוכל להבחין הענין בטוב טעם ודעת ולצאת מכל ספק והוא שנשליך שם מעט קום אם יקפיא ודאי שזהו חלב בהמה טהורה ומה שנפל בקדרה הוא חלב בהמ' טמא והחתיכ' אינה אוסרת אלא לפי חשבון וכמו שאמרו בפרק אין מעמידין (ע"ז דף ל"ה ע"ב) ואי משום איערובי ניקום דאמר מר חלב טהור עומד שמא אינו עומד וכתבו הרמב"ם ז"ל בפרק שלישי מהלכות מאכלות אסורות. ואם אינו עומד ודאי שמה שנפל בקדרה הוא חלב טפור וצריך ששים נגד החתיכ' אבל אם כבר נשפך גם הכלי השני נראה שצריך ששים נגד החתיכה משום ספק דהא ספיקא דאורייתא היא ספק חלב טמא ואין חתיכ' נעשית בב"ה ספק חלב טהור וחתיכה נעשית נבלה וכל ספיקא דאורייתא לחומרא והנה להביא ראיות שספק דאורייתא לחומרא הוא דבר שאין צורך בו כי גלוי הוא ומפורסם לכל והאריכות בואך למותר:
ולספק השני אשר שאל החכם השואל נר"ו והוא אם נסתפק להם אם נערו או כסו הקדרה מיד דאז הוי ספק ספיקא ספק אם הוא חלב טמא ואין החתיכה נעשית נבלה ספק אם הוא חלב טהור והחתיכה נעשית נבלה ואם תמצא לומר חלב טהור ספק אם נערו מיד ולא נעשית נבלה כ נתפשט הטעם בכל הקדר' ספק אם לא נערו אלא לבסוף ונעשית נבלה לזה אשיב כי דבר ברור הוא שספק ספיקא כזה אזלינן ביה לקולא ולוה גם כן אין צורך להביא ראיות כי ידוע הוא לכל ולא ידעתי איך נסתפק בזה החכם השואל נר"ו כי באמת נראה שהדבר ברור בתכלית הפשיטות: אמנם אח"כ חזרתי לחקור על הענין וראיתי עם טיב העיון שיש סברא אחרת להתיר הכל ואין ספק אצלי שבזה מסתפק החכם השואל נר"ו אי אלימא האי טעמא להתיר או לא ונרא' לי בודאי שראוי לסמוך עליה ולהתיר הכל וזה כי דבר ידוע הוא שכל אסורי תורה מין במינו ואי אפשר לעמוד על הטעם תתבטל ברוב דין תורה כמו שכתב הרמב"ם ז"ל בתחילת פרק ט"ו מהלכות מאכלות אסורות ז"ל דבר אסור שנתערב בדבר המותר מין כשאינו מינו בנ"ט ומין במינו שא"א לעמוד על טעמו יבטל ברוב ע"כ והנה כפי דין זה אם נפל החלב על מעוט החתיכות כפי הנראה מדברי השאלה שיש שם רוב חתיכות שלא נפלו החלב עליהן הנה מדין תורה הותר הכל כי הוא מין במינו ומתבטל ברוב ואעפ"י שיש שם ג"כ שאינו מינו שהוא הרוטב סלק אח הרוטב כאלו לא היה שם והחתיכו' האסורו' מינן שהם החתיכות המותרות רבות עליהן ומבטלות אותן והראיה על זה מה שאמרו בפרק גיד הנשה ובפרק כל הבשר (חולין דף ק' ודף ק"ח) אמר רבא קסבר ר' יהודה כל שהוא מין ומינו ודבר אחר פלק את מינו כמי שאינו ושאינו מינו רבה עליו ומבטלו ע"כ הרי בפירוש שאם נתערב איסור בהיתר המבטלו ובהיתר שאינו מבטלו סלק את שאינו מבטלו כאלו אינו שם והשאר רבה עליו ומבטלו נמצאת אומר שבנושא שאלתנו אין כאן אסור תורה שכבר נתבטל ברוב ולא נשאר כאן אלא ספק אסור מדבריהם ספק אם היה חלב בהמה טהורה וצריך ששים נגד החתיכה ספק אם היה חלב בהמה טמאה ואין צריך ששים כי אם כנגד החלב וכיון שאי אפשר ספק זה להתברר אזלינן ביה לקולא מן הכלל שבידינו ספק דרבנן לקולא ולכן אם יש כקדרה ששים כנגד החלב הותר הכל:
ומצאתי ראיה לדברי בתורת הבית להרשב"א דף ק"ב שלמד מן הסוגיא שקדם זכרה לענין אסור שנשפך וז"ל ויראה לי כאם נפל (אסור) לתוך מין ושאינו מינו הולכין בו להקל כל זמן שרבה ההיתר שהוא מינו עליו דהא קי"ל במין ומינו ושאינו מינו רואין את מינו כמי שאינו והשאר שאינו מינו רבה עליו ומבטלו ה"ה הטעם כאן דאומרים רואין את שאינו מינו כמי שאינו והשאר רבה עליו ומבטלו פ"כ וכן פסק הטור והרב ב"י בסי' צ"ה ופסק כן בשולחנו וז"ל ואם נתערב במינו ובשאינו מינו ונשפך בענין שאין יכולין לערוד עליו לשערו ונודע שהיה רובו היתר ממינו רואין את שאינו מינו כאלו אינו והשאר מינו רבה עליו ומבטלו עכ"ל אמת הוא שהרב בעל פרי חדש גמגם בדין הזה ולפי שלא נראו לי דבריו אעתיק אעתיק לשונו ואשיב עליו וז"ל ומ"מ גם אני מסכים שאין דברי הרשב"א נכונים דבגמרא לא איתמר סלק אלא גבי ההיא דסבור ר"י דמין במינו אפילו כאלף לא בטיל אמרינן שאם נתערב האיסור במינו ושאינו מינו דהיתר סלק את מינו כמי שאינו ושאינו מינו רבה עליו ומבטלו והיינו טעמא דכיון שיש ששים בשאינו מינו דהיתר נגד האם דהרי אין כאן אסור כלל ונהפך כל התערובת להיתר ואין כאן מאסור אפילו משהו לאסור את מינו דהיתר מה שאין כן הכא דלא שייך למימר סלק את שאינו מינו מפני שבטול מין במינו ברוב מן התורה היינו לפי שאין נרגש טעם האסור כהיתר שהרי הכל מין אחד ולפיכך הקנה בו תורה להתבטל ברוב אבל לא לומר שהאסור בהפך להיתר ונתבטל לגמרי דומיא דמין בשאינו מינו ואפשר דבכה"ג לא אמרינן סלק כיון שהאסור נותן טעם בחלק שאינו מינו שיש בתערובת ואע"ג דהכא לא מצינו למיקם אטעמא שהרי האסור והיתר דמינו נ"ט בשאינו מינו דהיתר ואין כאן טעם אסור לחודיה אלא כל ידי תערוב' מ"מ התורה אסרה בכל גוונא כל מין דאיסור בשאינו מינו דהיתר משום טעמא וכי היכי דהיכא דליכא קפילא משערינן בששים הכא נמי היכא דליכא למיקם אטעמא דאיסורא לחודיה אית לן למימר הטעם כעיקר דאורייתא ויש לו לאסור עד ששים ובנשפך הו"ל ספק וספק דאורייתא לחומרא עד שידע בברור שיש ששים ברוטב ובחתיכות דהיתר נגד החתיכה האסורה וכן נראה מדברי רש"י בפרק ב"ה דף ק' שכתב וז"ל מינו דהיתר אינו מבטל אסור ולא מוסיפו אלא סלקהו כחי שאינו בקדרה דו ע"כ מוכח מדבריו כדפרישית דלא אמרינן סלק אלא גבי מינו וכיון שראית הרשב"א אינה מחוורת א"א להקל בלא ראיה וכן עיקר ודלא כהמחבר והב"ח שנמשכו אחריו דליתא עכ"ד ואני אומר שדברי הרשב"א נכונים בטעמם כי מה שרבה הרב בעל ב"ח לחלק ביניהם באמרו דשאני התם שכבר נתבטל האסור לגמרי בשאינו מינו ואין כאן אפילו משהו מן האסור לאסור את מינו דהיתר ולפיכך שייך לומר סלק את מינו דהיתר כמי שאינו מה שאין כן הכא וכו' אני שמעתי ולא אבין דודאי ה"ה והוא הטעם כאן שה האסור נתבטל במינו ברוב מן התורה ולא נשאר אפילו משהו מן האסור לאסור את שאינו מינו דהיתר ופשיטא שהאסור נהפך להיתר ממש ומ"ש עוד שהאסור נ"ט בחלק שאינו מינו שיש בתערובת זה אינו שכבר נתבטל האסור ברוב היתר ואין כאן טעם כעיקר כל עיקר שככר נתבטל טעמו ומעתה אין כאן אסור כלל אלא כולו היתר (דין תורה) והראיה שהביא מדברי רש"י איני מכירה כי מדבריו יש להוכיח כדברי הרשב"א והפך דבריו שהרי רש"י כתב מינו דהיתר אינו מבטל אסור ולא מוסיפו אלא סלקהו כמי שאינו בקדרה וכן יש לומר כאן שאינו מינו דהיתר אינו מבטל אסור ולא מוסיפו אלא סלקהו כמי שאינו בקדרה ומינו דהיתר רבה עליו ומבטלו ולכן אני אומר שדינו של הרשב"א אמת ויפה עשו הב"ח והט"ז והטור והש"ע שנמשכו אחריו ודברי הרב כעל פרי חדש אינן מחוורים:
אמנם עדיין לא יצאתי ידי חובתי בכל זה כי נסתפקתי בדברי החכם השואל נר"ו במה שכתב שאם הוא חלב בהמה טמאה שמשערינן בכל מה שבקדרה ואם יש ששים נגד החלב הכל מותר והאי הכל לא ידענא מאי אדון ביה אם כוונתו על כל מה שבקדרה חוץ מן החתיכות הבלועות מאסור או אם גם החתיכות בכלל והנראה לי בזה הא שאין החתיכות הבלועות בכלל שאלתו שהרי מגמת שאלתו אינה אלא לחקור אם החתיכה עצמה נעשית נבלה בענין זה או לא ועל קוטב זה סובבת שאלתו וצדדיה ולא הזכיר כלל בכל צדדי שאלתו החתיכה הבלועה מאסור ואם באולי לא כוונתי לדעתו ובשאלתו נכללה גם החתיכה הבלועה מאסור לזה אשיב בקצרה ואומר כי ידוע הוא שיש שני דינים בש"ע המכחישים זה את זה הראשון הוא בסי' צ"ב ששם פסק להיתר ר"ל שאם יש שם ששים שחזרה החתיכה להיתרה והשני בסי' ק"ו ושם פסק שהחתיכה אסורה והאחרונים הכריעו לאסור וכן עמא דבר ולאפס ומן לא הארכתי בזה:
הכלל העולה מדברינו שאם יש כאן רוב חתיכות שלא נפל החלב עליהן כבר נתבטלו אלו המועטין שנפל החלב עליהן מן התורה דמין במינו בטל ברוב ולא נשאר כאן אלא ספק דרבנן והוא לידע אם היה חלב בהמה טהורה ואז צריך ס' נגד החתיכות האסורות ואם היה חלב בהמה טמאה אין צריך כי אם ששים נגד החלב שנפל שם וספק זה א"א להתברר והולכין בספקו להקל מן הכלל שבידינו ספק דרבנן לקולא וכ"ש בחלוקה השנית שהזכיר החכם השואל נר"ו שיש שם ס"ס אמנם החתיכות הידועות שנפל החלב עליהן הרי לו אסורות לעולה זה הוא הנראה לע"ד ומהעוזר האמיתי נשאל יאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו אכי"ר:
נשלם ונגמר היום יום ו' י"ט לחדש מרחשון בשנת וכסדר ויקח חמאה וחלב ובן הבקר אשר עשה ויתן לפניהם וכו' ויאכלו לפ"ק:
כ"ד הצעיר יעקב בן לא"א אברהם בשן ס"ט: