שאלה ישראל שהוא סרסור בשותפות הגוי וכל מה שמרויחים הוא למחצה ובסוף השנה הם חולקים הריוח מהו ליהנות הישראל מהריוח שמרויח הגוי בשבת מי אמרינן דהוי כמי שאמר לגוי שיקנה או ימכור בשבילו בשבת דאסור או דילמא כיון שהגוי גם כן מרויח בדידיה קא טרח דהא להנאתו הוא דורש ועוד דריוח השבת באה לו לישראל בהבלעה ומותר ואת"ל דבכי האי גוונא ליכא איסורא מיבעיא לן אם בסוף השבוע חולקים הריוח ונותן כל אחד לאחר ריוח יום יום מאי אי אמרינן נמי בהא הגוי בדידיה קא טרח ומותר או דילמא ריוח השבת נוטל בהדיא ואסור:
תשובה גרסינן בעבודה זרה פרק קמא (דף כ"ט ע"א) הנהו מוריקאי דנכרי נקיט בשבתא וישראל בחד בשבתא אתו לקמיה דרבא שרא להו איתיביה רבינא לרבא ישראל וגוי שקיבלו שדה בשותפות לא יאמר ישראל לנכרי טול חלקך בשבת ואני בחול ואם התנו מתחילה מותר ואם באו לחשבון אסור איכסיף לסוף איגלאי מלתא דהתנו מעיקרא הוו ע"כ בגמרא:
ופירש רשי"י ז"ל מוריקאי. זורעי גנות כרכום: נקיט בשבתא. לחרוש לזרוע לקצור: שקיבלו שדה. באריסותן מב"ה ומשקיבלו הוטלה על שניהם לעסוק בה ביחד: לא יאמר ישראל לגוי טול אתה חלקך בשבת לפי שנעשה שלוחו על חצי היום המוטל עליו: ואם התנו מתחילה. קודם שהוטלה עליו: מותר. דהא לא קיבל עליה ישראל עבודה בשבת ואין הנכרי שלוחו: ואם באו לחשבון. לאו אהיתנו מתחילה קאי אלא מילתא באנפי נפשה היא כלומר אם קיבלה סתם ועשו סתם ועייל הנכרי בשבת וישראל בחול ולא צווהו ישראל ובאו לחשבון לאחר זמן לומר כמה ימי שבת נטלת אתה ואני אטול כנגדן ימי החול. אסור. דשכר שבת הוא נוטל דגלי דעתו דנכרי שלוחו היה ע"כ לשון רש"י ז"ל:
ולכאורה היה נ"ל לומר כיון דבנדון דידן השותפות נעשה סתם ולא התנו מתחילה שיקח הגוי שכר שבת וישראל יום א' כנגד שבת וחלקו סתם דמותר לישראל ליהנות מהריוח שהרויח הגוי בשבת כמו שכתב הריב"ה בשם אביו הרא"ש בטור א"ח סימן רמ"ה וז"ל כיון דספקא דרבנן הוא אזלינן לקילא ואינו צריך להניח לגוי ליטול כל השבתות לבדו ועוד כיון ששניהם עוסקים ביחד כל ימי החול ובשבת עושה הגוי לבדו מותר לחלוק עמו כל השכר דגוי אדעתא דנפשיה קא עביד וכמו שכתב הר"ן בספ"ק דע"ז וז"ל ומהא שמעינן דכיון שיש לגוי חלק בפירות אע"פי שישראל נהנה ממלאכת שבת מותר דגוי אדעתא דנפשיה קא עביד והנאת ישראל ממילא אתייא הילכך שרי עכ"ל:
אבל אחר העיון בדברי הפוסקים נ"ל ברור כשמש דבנדון דידן שלא התנו שיהא אסור לישראל ליהנות ממה שמרויח הגוי בשבת וזה לשון הר"ם במז"ל בפרק ששי מהלכות שבת הלכה י"ז המשתתף עם הכותי במלאכה או בסחור' או בחנות אם התנו בתחילה שיהיה שכר השבת לכותי לבדו אם מעט ואם הרבה ושכר יום א' כנגד יום השבת לישראל לבדו מותר ואם לא התנו מתחילה כשיבואו לחלוק נוטל הכותי שכר השבתות כולם לבדו והשאר חולקין אותו ואינו מוסיף לו כלום כנגד יום השבת אלא אם כן התנה בתחילה וכו' ואם לא התנו ובאו לחלוק השכר ולא היה שכר שבת ידוע יראה לי שהכותי נוטל שביעית השכר והשאר חולין עכ"ד:
הא קמן דליכא היתירא לדעתו ז"ל אלא בשהתנו בתחילה משום דגלי דעתיה דאז אין הגוי שלוחו ובדידיה קא טרח אבל אם לא התנו מתחילה אסור ליהנות משכר שבת ובנדון דידן ליכא הוכחה שהתנו שהרי לשון השאלה הוא סתום ואם כן מצינן למימר דאסור ליהנות ממה שהרויח הגוי בשבת משום דהוי שלוחו וכתב הר"ן בסוף פרק קמא דע"ז שכן דעת הרי"ף ונתן טעם לדבריו:
ולענין הלכה כיון שהרי"ף והרמב"ם בחדא שיטה אזלי ומסכימים לאסור הכי נקיטינן וכן הורה הרב בית יוסף בטור א"ח סימן רמ"ה וגם הטור פסק כן בסימן הנזכר וזה לשון הטור ישראל וגוי שקבלו שדה בשותפות לא יאמר ישראל לגוי טול אתה חלקך בשבת ואני בחול ואפילו לא אמר כן בפירוש אלא כשבאין לחשבון אומר הישראל אטול יום א' כנגד שבת שנטלת אסור אבל אם מתחילה כשקיבלו השותפות התנו שיטול הגוי של שבת ישראל יום א' כנגדו מותר וכתב הרב ב"י וז"ל דכיון דעל ישראל נמי רמיא שהרי השדה של שניהם הוא והוי כאלו מעמיד פועל במקומו שיעשה מלאכתו בשבת והוא יעשה במקומו למחר הילכך אסו' כשלא התנו עד כאן הרי לך סבר' הטור דכל היכא דרמיא המלאכה על שניהם בחול ובשבת עושה הגוי לבדו דאסור כשלא התנו דהוי כאלו ישראל מעמיד לגוי פועל במקומו ואם התנו מותר משום דכיון דהתנו מעיקרא הוה ליה כאלו אין לישראל חלק כלל בשדה ביום השבת אלא בשבת כולו של הגוי ובנ"ד דהמלאכה רמיא על שניהם בחול ובשבת עושה הגוי לבדו אסור לישראל ליהנות מאותו שכר או הריוח דכיון דלא התנו נמצא שמתהנה ישראל ממה שהרויח הגוי בשבת וכן פסק הר"ב בספר הקצר סי' רמ"ה וז"ל ישראל וגוי שיש להם שדה בשותפות או שהם שותפים בחנות בסחורה אם התנו וכו מותר ואם לא התנו בתחילה כשיבואו לחלוק נוטל הגוי שכר השבתות כולם והשאר חולקים אותו ואם לא היה שכר השבת ידוע יטול הגוי לבדו שביעית השכר וחולקים השאר עכ"ל וזה ממש כדברי הר"ם במז"ל וכתב הרמ"ה בשם יש אומרים שכל זה לא מיירי אלא בשותפות שכל אחד עוסק ביומו אבל כששניהם עוסקים ביחד כל ימי החול ובשבת עוסק הגוי לבדו מותר לחלוק עמו כל השכר דגוי אדעתא דנפשיה קא עביד ואין ישראל נהנה במלאכתו בשבת כיון שאין המלאכ' מוטל' עליו לעשות' עכ"ל וזוהי סבר' הר"ן שכתבתי לעיל וכתב הרב"י וז"ל ואין נראה שיהי' כן דעת הרמב"ם שהרי כתב שהמשתתף עם הגוי במלאכה או בסחורה ולא התנו כשיבואו לחלוק נוטל הגוי שכר השבתות כולם ומשמע דבחול שניהם עושים מלאכה או סחורה ובשבת עושה הגוי לבדו ואפ"ה נוטל הגוי שכר השבתות כולם ואם כדברי הר"ן הוה ליה למשרי דהא גוי כי עביד אדעתא דמחצה דידיה קא עביד ואע"גב דישראל מטי לי' רווחא לית לן בה עכ"ל:
כתבו הגאונים זה לשונם כתב רב שרירא וששאלת בר ישראל דיהב זוזי לגוי בשותפות או מטלטלין למכור אותם ולעשות בהם סחורה ושקיל וטרי בהו בשבת ובחול שרי לישראל למשקל מההוא רווחא או לא תשובה חזינא דהאי דאמור רבנן משמא דראשונים אף אנחנא הכי שמיע לן מרבוותא דילן דכד הוו הנך זוזי מעיקרא ביד גוי דעביד בהו בדחזי הוא לבדו ולא שקיל ישראל וטרי בהדי דלא אשכחן בכי הא מילתא איסורא וגו' אבל היכא דשותפין אינון וישראל וגוי עבדי תרוייהו וביומא דשבתא עביד גוי במקום ישראל ואתו לאחשובי הדדי על מעשה שבת אסור דתניא ישראל וגוי שקיבלו שדה בשותפות לא יאמר ישראל לגוי טול אתה חלקך בשבת ואני בחול ואם התנו מתחלה מותר ואם באו לחשבון אסור פי' אם באו לחשבון דאע"ג דהויא שבת בחלקו דגוי וחד בשבת בחלקו של ישראל שרי אם לא יבואו לחשבון אלא שבת דגוי אם מרובה ואם מועט כל דהוי ומקבל גוי על נפשיה דאי לא אתי ליה בשבת אלא דבר מועט לא מחשב אבל אם באו לחשבון דא"ל את שקלת בחדא דשבתא מאה זוזי ואנא שקלית בשבת תשעים מלא לי וכו' אסור ע"כ הרי לך בהדיא דסברי הני רבוותא דכל היכא דשותפין ישראל וגוי ליכא היתירא ליהנות מהריוח אלא בדהתנו מעיקרא דכל ריוח השבת אם מעט ואם הרבה יטול הגוי:
כתוב בהגהות אשירי ספ"ק דע"ז ישראל וגוי שקיבל מטבע מן המלך אם התנו עד שלא קבלו המטבע שיעשה הגוי בשבת וישראל בחול מותר ואם לא התנו מתחלה אם ישראל פקח ישכיר את הגוי שיעשה חלקו בשבת דבדידיה קא טרח ומותר כללא דמילת' בשכירות דבדידיה קא טרח מותר ואסור ליהנות ממנו שלא בשכירות דשליחותיה קא עביד עכ"ל:
ואם תאמר דליכא שום ראייה מהני רברבתא לנדון דידן דשאני הכא דהמלאכה שהגוי עושה בשביל ישראל אינה מלאכה גמורה אלא משום שבות ואם כן אפי' שלא התנו יהיה מותר לחלוק וליהנות מהריוח הא ליתא דאכתי כי איכא איסורא דרבנן מאי הוי סוף סוף אסור לקבוע לגוי לעשות מלאכת איסורא דרבנן בשבת אלא דוקא לדבר מצוה או לקצת חולי אבל לדבר אחר לא כמו שכתב הרמב"ם בהל' שבת פרק ששי ע"ש ועוד דבנ"ד אי אפשר שלא יכתוב או יעשה שום חשבון כדי לגמור עסקו משום דלא סגי בלאו הכי ואם כן הוי המלאכה שהגוי עשה בשביל ישראל שותפו בשבת מלאכה אסורה דאורייתא וכיון שלא התנו מתחלה שיקח הגוי שכר השבת אם מעט ואם הרבה דאז היה מותר משום דאמרינן דמה שהגוי טורח בשבת בדידיה קא טרח ולא היה שליח של ישראל אבל עכשיו אסור ליהנות ממה שהרויח הגוי משום דהגוי הוי שלוחו של ישראל כיון שהם שותפים ולא התנו:
וגדולה מזו מצאתי להרב רבי אליה מזרחי בשאלותיו סימן פ"ג וז"ל הנה שמועתכם עד היום היה לשם ולתהלה ועתה תמהתי מאד עליהם מה השמועה הזאת אשר אנכי שומע מעבירים עם ה' לאמר קמו ההדיוטות להורות שכל בעלי החנויות יכולים לומר לגוי שב אתה בשבת בחנותי ואני אשב בחול ויהיה שכר השבת שלך ושכר החול שלי ואני שמעתי ונבהלתי מאד רעדה אחזתני חיל כיולדה אמרתי הן בעודני חי נעשה כזאת בישראל לסמוך על דעתם למצוא היתר כזה לחלל השבת השקול כנגד עבודה זרה שכל העבירות שעבר אדם עליהם עדיין שם ישראל עליו אלא שנקרא ישראל רשע ואלו בחלול שבת מי שעבר עליה לא בשם ישראל יכונה אלא בשם גוי ממש לכל דבריו והנה טעות המורים האלו אשר הורו בזה הוא טעות מפורסם שאין בו ספק כלל מכמה אנפי חדא שהם חושבים כי מאחר שהתנו מתחלה היהודי עם הגוי טול אתה של שבת ואני של חול הרי זה מותר ואין הדבר כן מפני שהתנאי שעושה היהודי עם הגוי אינו מועיל אלא בשלא היתה לישראל החנות מתחלה אלא שקנו אותה ביחד הישראל עם הגוי ונשתתפו בה שעדיין לא היה לישראל חלק בה עד עת השתוף כמו שכתבו התוספות ועוד שאפילו אם לא היה החנות מקודם לישראל אלא שקנו אותה הישראל והגוי יחד שאין שם ישראל עליו אסור לומר לו מתחלה טול אתה של שבת אלא אם התנו מתחלה קודם שלקחוהו שאין לישראל שום חלק בו כמו שכתב הסמ"ג ז"ל ואם התנו מתחלה קודם שקנו את השדה או החנות שעדיין לא היה לישראל חלק בהם ביום השבת:
וכן כתבו ההגהות מימוניות על הר"ם במז"ל במה שאמר ואם התנו מתחלה מותר ואמרו שזה אינו אלא בשהתנו מתחלה קודם שקנו את השדה או החנות שלא היה לישראל חלק בהן אלא אחר שקנאוהו יחד עם הגוי אבל אם קנה הישראל החנות בשמו ואח"כ נשתתף עם הגוי אינו יכול להתנות עמו לקחת הגוי שכר השבת וישראל יום חול כנגדו וכל שכן שיחלוקו שניהם שכר השבת וכל שכן בזמנינו זה שבעוונות הרבים נתמעט התורה ויראת שמים מישראל וכשימצאו היתר על שום דבר היותר מעט שיהיה מוסיפים עליו מלבם יותר ויותר ויהיה זה סיבה להבטל השבח לגמרי בזמנינו זה משום דאתו לאסרוכי מילתא למילתא ויורה כל אחד היתר לעצמו על פי דעתו ויתבטל השבת לגמרי והנה מצינו שרב הורה איסור בדבר היתר ושאלו שם דינא הכי והשיבו רב פירצה מצא וגדר בה גדר להחזיק הדת בזמנו עכ"ל הנה דעת הרב הגדול הזה לפניך דאפי' התנו ישראל וגוי הואיל דלא התנו קודם שקנו החנות אסור לחלוק ביניהם שכר השבת כ"ש וק"ו בנ"ד דלא התנו מכל וכל שלא יוכל הישראל ליהנות מחלק השכר של שבת משום דגלי דעתיה דהגוי שלוחו הי ועשה מלאכה בשבילו בשבת:
סוף דבר ובהא סלקינן ובהא נחתינן דבנדון דידן שלא התנו כלל ישראל עם הגוי טול אתה שכר השבת אם מעט ואם הרבה ואני בחול יום א' כנגד שבת דהשתא בדידיה קא טרח ולעצמו קא עביד אלא עשו השותפות סתם שאסור ליהנות הישראל מהריוח שהרויח הגוי בשבת משום דהוי שלוחו והוי כמו שאומר לגוי שיקנה או ימכור בשבילו בשבת דאסור וכמו שכתב החכם השואל נר"ו וכשיבואו לחלוק נוטל הכותי שכר השבתות כולם לבדו שהוא שביעית השכר והשאר חולקים איתו כפי דעת הרמב"ם זהו מה שכתבתי להלכה ולא למעשה עד שיסכים עמי מורינו הרב היושב על כסא ההוראה מלכותו יכון עד ביאת גואלינו שיב"בא:
נכתב ונחתם בסדר ובשנת ועשית על פי הדבר אשר יגידו לך לפ"ק:
כ"ד הצעיר אברהם פירננדיס יצ"ו: