שאלה יא עיר קטנה ואנשים בה מעט וכל סביבותיה נהגו מימי קדם שלא להכשיר סירכא בריאה כי אם ב' אונות הסרוכות זו לזו כסדרן מחתוך לחתוך או מאומא לאונא בכ"הג וכן סירכא תלויה או ממקום למקום באונא או באומא עצמה ונהגו להטריף בסרוכה לדופן ע"י מכה או בין הצלעות לעצם ולבשר ולא נתברר להם מאיזה טעם ומאיזו סבה נהגו להחמיר ולהטריף בכאלו הסירכות כיון שהם כשרות מדינא אם שדנו עצמה כבני צרפת דנהגו להטריף ואף אם הם מבני ספרד או אם מחמת פרישות וסייג כיון דרבים נהגו לאסור אי נמי שלא היו השוחטים מומחים הרבה ומאחר דהסירכות האלו לא שכיחי כל כך באלו הארצות לא מסרו להם החכמים הראשונים בדיקתם כדי שלא תצא תקלה מתחת ידם או נימא דחששו לכבוד התורה דכיון דמצויין תמיד במקולין כמה עמי ארצות חדשים מקרוב באו הבועטים בדברי חכמים אולי יבואו לזלזל ולומר מה לי אם סרוכה לעצם לבדו או לעצם ולבשר ותהיה תורה בעיניהם כפלסתר סוף דבר כבר נהגו כן ומי יבא אחרי המנהג הן אמת כי אין להם בשר כי אם בצער ובצמצום אבל לא מכח חומרות הללו כי אם כל הבהמות רובן ככולן סרוכות באונות הריאה לשמנונית הלב ועם היות שאין אוכלים בשר כי אם לתיאבון ובפרט בעיירות הקטנות הנ"ל ולא היה פוצה פה ומנפנף עד שבא יהודי מארצות המערב והגיד להם כי  במקומו חותכים הסירכות ובודקים הריאה בפשורי ומכח בדיקתם זאת תמיד לא חסר להם בשר לצבות בטן ולאכול לשובע נפשם וישמעו את קול האיש הלזה העם המתאוים התאוו תאוה ויאמרו מי יאכילנו בשר ולמה נגרע מהקהלות הקדושות ההמה האם אינם יהודים כמונו או האם אין להם מימי עולם חכמים גדולים יודעי דעת ומביני מדע ותורה אחת וכו' ולא עוד אלא שבא חכם אחר ושאלו את פיו ופתח כמה פתחים למי שאינו יודע אם ממיעוך הסירכות אפילו בבהמת גוי אם לבדוק על ידי נפיחה כנ"ל ואם מהסירכות שנהגו להטריף ותלה הדבר בחסרון ידיעת השוחטים והבודקים ולא חס קבלתם ועל חזקת כשרותם והטה רבים אחריו ועמי בעצו ישאל ומקל לו יגיד לו כמ"ש רז"ל והשוחטים עמדו במנהגם ולא ירפוה עד אשר יורו להם אם הותר להם לשנות ולעשות כדבר האמור יורה המורה להיכן הדין נוטה להשקיט התלונה ומהתמ"ש:
תשובה יפה עשו השוחטים שלא זזו ממנהגם ועליהם תבא ברכת טוב וכן יהיה תמיד שלא ישנו את תפקידם ומנהגם דעל כל אילין אזלינן בתר מנהגא שבענין בדיקת הריאה מלבד מחלוקת הפוסקים ז"ל שזה אוסר וזה מתיר יש מקומות משונים במנהגם שאפילו בדברים המותרים נהגו בהם איסור ולכן אין לזוז מהמנהג הקבוע שנהגו בו איסור עד שיודע ראיה, ברורה שהמנהג נעשה בטעות וכמ"ש הרשב"א ז"ל  בתשובותיו סימן קי"ג דכל מקום שהבודקים רגילים להחמיר אפילו שלא כהלכה אני אומר כך הנהיגו חכמי המקום ואסור לעבור על דבריהם עד שנדע שטעו בהוראה שאם נשאל מתירין להם עכ"ל:
תא חזי כמה גדול כח המנהג בעניינים כאלו ששאלו ממוהר"י אדרבי ז"ל על יתרת שנמצא בריאה יותר מטרפא דאסא מצד פנים ממש ולא היה אותו היתרון בדרא דאוני מה יהא דינה.  ועם שהדבר פשוט שכל יתרת מקמא דכשרה כמ"ש הפוסקים לא רצה הרב להכשיר עד שעמד על המנהג שהיו נוהגים בעיר ואם מישראל שאלוניקו להטריף אף דמדינא שרי עיין בש"ות דברי ריבות שלו בסימן ר"ף ויש עוד להביא ראיות מפוסקים אחרים אבל האריכות אך למותר כי דברים פשוטים הם:
ואין לומר דלא קאי דין מנהג לענין בדיקת  הריאה אלא על מה שנכתב בספר וקבעו ראשונים דלא גרע מקבלת רבים ואפילו בלא הם כאה והוי דברים המותרים ואחר ים נהגו בהם איסור [עיין טור וב"י סימן רי"ד] שלפי דעת הרש"בא ז"ל הוא חמור מן הנדר ומן השבועה וכמו שאמרו נשאל ואין מתירין לו ואע"פ שהשעה דחוקה להם ואין יכולין לעמוד עליו נראה דאין להתיר להם כההיא עובדא דבני בישן ואף לפי מה שפסק הבית יוסף דנשאל ואין מתירין לו הוא דאין מתירין לו ממילא כי אם בפתח וחרטה כמו שאר נדרים זה נראה דוקא כשהוא מעצמו נשאל מחמת אונסו שאינו יכול לעמוד באותו דבר. מה שאין כן בנושא דידן דהרי לא נתחדש להם שום דוחק יותר ממה שהיה להם לשעבר ולא היו נכנסים לתגר זה אם לא היתה להם שמועת החכם והוי כאילו החכם הנ"ל התיר להם ממילא ואם יתירו להם אפילו בפתח וחרטה מיחזי כהערמה ונמצא חוטא נשכר ונפיק מינה חורבא מאחר שכל העיירות אשר סביבותיה תורה אחת ומנהג אחד להם צריך להתיר למוצרכים ולבלתי מוצרכים דאם לא כן נתת תורתך לחצאין ומיחזי כשתי תורות:
ומה שהורה המורה לצעקה להכשיר המיעוך אפילו כבהמת גוי לא תאבה לו ולא תשמע אליו דהוא אפילו בבהמת ישראל נחלקו הפוסקים ז"ל אם יש למעך הסירכות והרשב"א ז"ל הוא המחמיר עיין בבית יוסף ועוד מאחר שנהגו באלו המקומות איסור המיעוך אין להתיר אפילו בבהמת ישראל וכמ"ש מהרשד"ם ז"ל בחלק יורה דעה סי' מ"ב על דין הנפיחה שהיו נוהגים האשכנזים לאיסור בק"ק שאלוניקי. ואח"כ באו ספרדים מהגירוש דור שם והין נוהגים כמנהג האשכנזים לאסור הנפיחה מהטעם שכתבנו שבכל מלכות תוגרמה אין עושים נפיחה ובע"הק צפת תוב"ב אשר היו בה יהודים לרוב וה"ה כמהרר"ש שירילייו רצה לנהוג הנפיחה ומיחה בידו כמהר"רי בי רב ז"ל ולא הניח לעשות כן עם היות יוקר הבשר שם ידוע ואם על  כל פנים ירצו לעשות נפיחה ישאלו התרה על פי  חכם עי"ש:
הרי כמה הפליג הרב ז"ל להחמיר אפילו בבהמת ישראל כי שם כל הקצבים הם יהודים כנודע. כ"ש בבהמת גוי שאין להתיר ובפרט שלמעך הסירכות ולנפיחה צריך אומן גדול ובקי שראה את רבותיו הנאמנים ויראי שמים איך עשו האומנות ההוא שצריך אימון יד גדול ובתנאי שגם הוא אימן את ידיו לפניהם ומנאוהו יודע כמוהם וכיון שבמקומו' אלו לא ידעו ולא ראו טובה של אומנות זו אין לשמוע לאיזה בוקי סריקי דאתו לקמן ובעו לקפוץ בראש ולומר יודעים אנחנו למעך הסורכות וזה פשוט וכל זה בבהמת ישראל אבל בבהמת גוי על כל פנים אין להתיר המיעוך ואף על גב שהרב הגדול ר' דוד ן' זמרא הורה להתיר כמקום שהטבחים אינן נוטלים מן הטריפה כלום שנקרא בבהמת ישראל הביאו מוהר"ר חזקיה די סילוה ז"ל בספרו פרי חדש בסימן ל"ט עי"ש מכל מקום אין לנו לסמוך על הוראה זו כמו שכתב הפ"ח ז"ל שזב הנקרא הפסד מועט ואפילו הפסד מועט ליכא והביא ראיות ברורות יע"ש ועוד דאפילו כפי הוראה זו יש להחמיר באלו המקומות כי השכר שנוטלים הטבחים מהכשרות לבד הוא נגד ממ"ש הריב"ש ז"ל בסימן נ"ד הביאו הב"י יורה דעה סימן ח"י שראוי לטבח שיטול שכר מן הטרפות כמו מן הכשרות פן יחשדום וכו' יע"ש וגם הרמב"ם ז"ל קרא תגר על מה שנהגו הטבחים ליטול שכר מן הכשרות ולא מן הטרפות ולכן ראוי שיטלו שכר אף על הטרפות או שלא יטלו שכר כלל עיין בפירוש המשנה דפ"ד דבכורות להרמב"ם ז"ל וא"כ איך התיר הרב ז"ל ליטול שכר מהכשרות לבד כדי להחשיבה בהמת ישראל ולהתיר המיעוך ואם נאמר כמו שכתב הפ"רח שכשהטבח גוי יש להקל והטעם כתבו בסימן ט"ל ע"ש. הכא באלו המקומות שאין הגוים מספקים בשר לישראל עכ"פ אלא הם שוחטים דרך משל עד איזה סך ולא יותר ואם לא ימצא כל הצריך לישראל לא ישחט יותר נמצא שיש לו פסידא לטבח כמן שכר שלוקח מן הפשרות ולא מן הטרפות ומאחר שאין ראוי לעשות כן אין נקראת בהמת ישראל להתיר המיעוך:
ואף אם תימני לומר ותשוה בהמת גוי לבהמת ישראל בשביל הנאת העזר או הנאת השוחט או הנאת הצדקה ואפילו בשעת הדחק עדיין הקושייא במקומה עומדת מצד הבודקים דלא כל האצבעות שוות לענין המיעוך שצריך אימון ידים ויראת שמים כ"ש היכא שנהגו להחמיר אפילו  בבהמת ישראל וכדאמרן:
ועוד נוכל לומר דנדון הרדב"ז ז"ל הוא במקום שנוהגים היתר במיעוך בבהמת ישראל ואירע שהלכו במקולין של גוים לשחוט בשר לישראל ונוטלים שכר מן הכשרות ולא מן הטרפות בהא התיר הרב מטעם פסידא דשוחט אבל במקום שנהגו איסור במיעוך כאלו המקומות לא היה מתיר הרב ז"ל ודלא יהא אלא כדברים המותרים ואחרים נהגו בהם איסור וכמ"ש בשם מהרשד"ם ולכן מכל אילין טעמי נראה בפירוש שאין להתיר באלו המקומות המיעוך אפילו בבהמת ישראל:
כלל העולה השוחטים דנ"ד יפה עשו לאחוז  במנהגם הטוב ואין להם לזוז ממנו כי  גדול כח המנהג ולא יצאו מהגבול אשר גבלו  ראשונים ושרי להו מרייהו לאנשים האלה שהורו  להם להקל והתירו הסירכות דנ"ד נגד מנהגם הקדום וכן הנפיחה והמיעוך דרכים שלא ניסו ללכת בהם: זה נראה להלכה ולמעשה אם יסכים הרב המורה שיחיה אכי"ר:
אמשטרדם ר"ח סיון שנת התקס"ז לפ"ג
שלמה ישורון