שאלה איש חיל רב פעלים אשר מנעוריו היה זריז לקיים מילי דחסידותא ומילי דאבות ובגלל הדבר הזה היה לחוד להתפלל עם הציבור כדי להשלים מאה ברכות בכל יום כדאמור רבנן חייב אדם לברך מאה ברכות בכל יום ואסמכוה אקרא ועתה לעת זקנתו תשש כחו ואינו יכול לילך לבית הכנסת להתפלל עם הציבו' וביום השבת חסרו ליה כמה ברכות שאם מתפלל עם הציבור היו עולים לו ברכות שחרית מוסף ומנחה ששומע מפי השליח ציבור בחזרה וגם ברכות ההפטרה כמו שכתבו הפוסקים ז"ל והאיש ירא את ה' ורוצה להשלימם ויש לפניו ב' דרכים הא' למלאות אותם באספרמקי ומיני פירות אבל אין לו אלא ב' מיני פירות מן העץ ומן האדמה ואינו יכול לאוכלם אלא דוקא על שולחנו אחר המאכל קודם ברכת המזון ועכשיו מספקא ליה אם יביאם על שלחנו קודם ב"המז אם צריך לברך עליהם מאחר שכבר משך ידו מן הפת או דלמא ברכת הפת פטר הכל כיון שלא בירך ב"המז עדין ואם יברך יהיה ברכתו ברכה לבטלה ואת"ל דהיכא דמשך ידו מן הפת ואינו רוצה לאכול עודפת הדין נותן שיברך ואינו ברכה לבטל' מיבעיא ליה אם יכול להביא על שלחנו מעט פירות מב' מינים הנזכרים ולברך ב' ברכות ולאוכלם ואח"כ יצוה להביא עוד מהם ולברך וכן על זה הדרך כמה פעמים להרבו' בברכות כדי למלאות חשבון המאה ברכות או דלמא מאחר שישנם בביתו והוא הכינם כבר לאוכלם בתוך הסעודה יהיו ברכותיו לבטלה עוד חושב לעשות תקון אחר באומרו כי מן הדין הלומד ומפסיק ממשנתו כשחוזר ללימודו צריך לברך פעם אחרת ברכת התורה אלא דהאידנא שאנו מברכים בבקר ומכוונים שיעלו אותם הברכות עד יום המחרת אין צורך לחזור ולברך כשמפסיק אבל הוא רוצה להתנות טל ברכות התורה שמברך בבקר שלא יעלו לו אלא עד שיפסיק ושאח"כ כשירצה ללמוד יתחייב לברך וכן ועשה בפעם ב' וג וכמה הפסקות יעשה ויברך בכל פעם כי כן דרכו להפסיק ביום השבת כמה פעמים בלאו הכי ובזה ירויח כדי להשלי' מאה ברכו' אי שפיר דמי למיעבד הכי ולא יהיו ברכותיו לבטלה או לא ובכלל הדבר הזה אומר שאם בב' האופנים ישים בכלל ברכה לבטלה יזהר מזה אבל אם ב' כאחד טובים ומותר לו לברך בשמם מיבעיא ליה איזה מינייהו עדיף למלאות ברכותיו במיני פירות או בברכת התורה כי הוא בוחר בדרך טוב היותר סלולה מכל ערעור כי ירא אלדים הוא יורנו המורה תשובה שלמה על כל פרטי השאלה והיה שכמ"ה:
תשובה ראה ראינו דברי השאלה מהאי חסידא ורב פעלים והנה יש בה כמה הלכתא גברוותא מכל הני צדדים שעשה וכדי לתרץ כלן כדי שיבא כל אחד על מקומו בשלום צריך להביא הרבה ראיות מכמה דינין כמו שנעשה בעזרת הצור וקודם עמדנו על פרק התשובה אחוה דעתי על דברי השאל' מהאי איש חיל שאמר שקודם שתשש כחו מזקנתו היה הולך לבית הכנסת להתפלל עם הציבור ואז היו עולים לו להשלים המאה ברכות דחסרי ליה ביום השבת ברכות חזרת שחרית מוסף ומנחה ששומע מפי הש"צ וגם ברכות ההפטרה כמו שכתבו הפוסקי' ז"ל ובודאי שתמהתי תמיהה גדולה לשמוע שיש פוסק שסובר שיענו לו ברכות החזרה ששומע מפיו השליח ציבור להשלים המאה ברכות שחייב לברך דברכות ההפטרה וגם ברכות התורה מהעולי' לס"ת אם יכול לשומען ויענה אמן אחריהם ניחא דיעלו לו דכיון שכל אחד ואחד הוא ראוי וחייב לקרות או להפטיר אם קוראים אותו אם כן אותם העולים לקרות והמפטיר הם שלוחים של הציבור להוציאם מידי חובתם והציבור השומעים ועונים אמן אחריהם הרי אלו כמברכים עצמן ולכן יטלו להם אלו הברכות להשלים המאה ברכות אמנם חזרת התפילות אינו כן דזה תקנו רז"ל דוקא למי שאינו יודע להתפלל כדי לצאת ידי חובתו כששומע מפי הש"ל אבל מי שיודע להתפלל בריך הוא עצמו להתפלל ואם כן כבר יצא ידו חובתו בתפלתו ולא יעלו לו ברכו החזרה דמה שאמרו דגדול העונה יותר מן המברך זהו כשהוא מחוייב באותה ברכה ולא בזה שאינו מחוייב בדבר שכבר התפלל ואע"פי שאינו עולה לו ברכות אלו מ"מ צריך כל אחד מהציבור לשתוק ולכוין לברכות שמברך הש"צ ולענות אמן אחריהן דכבר פסק הרב בשלחן ערוך סי' קכ"ד ס' ד' דאם אין ט' מכוונים לברכותיו של הש"צ קרוב להיות ברכותיו לבטלה לכן כל אדם יעשה עצמו כאילו אין ט' זולתו ויכוין לברכותיו של החזן ובס' ו אומר ויענו אמן אח' כל ברכה בין אותם שיבאו י"ח בין אות' שלא יצאו וכו':
ואחר שעלה בדעתי לכתוב כל זה מצאתי תנא דמסייע לי ה"ה הרב המבי"ט שאלה קי"ז וז"ל ונראה דאין תשלום מאה ברכות אלא בברכה עצמה או בעניית אמן על ברכה שחייב בה ושומעה מפי מי שחייב בה שהרי אמרו בהשלמת מאה ברכות בשבת ויום טוב דממלא להו במיני אספרמקי ולא אמרו שיענה אמן אחר מי שמברך ברכ' שכבר יצא הוא ידי חובתה ושישכים בשבת וישמע ברכה שמברך כל אחד ואחד ויענה אמן וכתבו קצת מן המפרשים גם כן דברכות שמברכי' הקוראים בתורה וברכות המפטיר עולין לשומעיהם לחשבון והיינו משום דתקנת מר"עה היא לקרות בתורה בציבור וכל הציבור חייבים בזה ובהפטרה ג"כ ובברכה שמברך העולים לקרות בתורה והמפטיר יוצאים כל הציבור ידו חובתן בתקנות אלו והוה ליה כאילו כל אחד בירך ולכן עולין לחשבון אבל עניית אמנים אלו של ברכות שאינו יוצא בהן ידי חובת אותה ברכה שכבר יצא או מתכוין שלא לצאת בשמיטה זו אלא לברך הוא אחר כך אינם עולין לחשבון שאם היו עולין למה היה צריך הגמר לומר דממל' להו באספרמקי ולמה אמרו המפרשים שיענו אמן על ברכות התורה וההפטרה יאמרו שיברך זה ויענו אמן ויצאו ידי חובתן ממאה ברכות עכ"ל
הרי לך בהדיא מדברי הרב הנ"ל שסובר כל מה שאמרנו דבחזרת ש"ב אינו עולה לו לתשלום מאה ברכות כיון שכבר יצא ידי חובתו אבל הברכו' שמברכים הקוראים בתורה והמפטיר עולים לו יען הראיות שכתב ואף על פי שלא אמר בפירוש ברכות החזרה סברתו כך כיון שאמר או בעניית אמן על ברכה שחייב בה מינה דבחזרה שאינו חייב בה כיון שכבר יצא ידי חובתו אינו עולה לו:
ובשאלה ק"פ מצאתי בהדיא וזה לך האות ומה שכתב הר"ד אבודרהם בשם הר"א ן' שושן ז"ל כי בעניית אמן אחר כל ברכה מי"ט ברכות הוי כאילו בירך י"ט ברכות אחרות מפני שאמרו ז"ל גדול העונה אמן יותר מן המברך נראה לי כי אינו סובר הוא כי עניית אמנים אלו על מה שיצא שהיה בכלל גדול העונה אמן אלא שמביא ראיה שבעניית אמנים אלו הוא כמו שמברך להיות נחשב כאילו ברך ז"ן ברכות בכל תפלה מברך שומע ועונה אמן שהוא כמו מנין ואהמה הכתוב בפסוק ערב ובקר וצהרים וכו' שהוא כמנין ז"ן לרמוז שבזכותם הק"בה מזמין לו מזונותיו כמו שמביא שם ומה שהביא רא ה ממה שאמרו גדול העונה אמן וכו' הוא להורות מעלת עניית אמן כשהוא עונה לצאת ידי חובה ומינה שהוא חשוב גם כן אפילו כשעונה אותו טל מה שכבר יצא להיות נחשב כאילו הוא מברך י"ט ברכות אחרות לענין שיעלה לז"ן ברכות כל תפלה ואינו אלא דרך רמז בעלמא דאם היה ודאי כאילו היה מברך ז"ן ברכות לא היו צריכין למנות ולמלאות המאה ברכות בברכות של שחר ושל ק"ש ערב ובקר ושל סעודה ובשבתו' וימים טובים ג"כ היתה עולה כל תפלה לכ"א ברכות אמירה שמיעה ענייה אל ודאי אינו אלא דרך רמז בעלמא וכן הראיה של גדול העונה אמן וכו':
נמצאת למד מכאן דמהאי סברא של הר"ד אבודרהם שנקט בר פלוגתיה לחלוק עליו דנראה שהוא הפך סברתו תירץ אותו בענין יפה דברי פי חכם חן שאינו כמו שנראה מפשט הדברים אלא שהוא רמז בעלמא לז"ן ברכות ולא שיהו נחשב לו כאילו בירך אותן ברכות למלאות המאה ברכות כמו שהוכיח מתוך דבריו:
ואף שהרב כ"הג סי' מ"ו כתב שנראה לו שברכות החזרה עולים לו לתשלו' המאה ברכו דנרא' שהוא פליג על כל מה שאמרנו נוכל לומ' דלא פליג עלן דזה שאמר הוא ביום כיפור דוקא דהיה קשה לו האי סברא שאומר דלמלאות הק' ברכות ביום זה יקח מיני ריח טוב יום שחייב לענות נפשו לכן כיון שלא מצא תקון אחר אמר בדוחק שיעלה לו ברכות החזרה כדי לפייס את האדם ולא יקח מיני ריח טוב אבל בשבתות וימים טובים דיש תקון אחר להשלימם נראה לי שיודה לנו שאינו עולה לו ברכות החזרה הואיל שכבר יצא ידי חובתו והראיה לזה מלשונו שכתב וטוב לסמוך על עניית אמן בחזרת התפלות מלהשלימם בריח טוב וכל שכן שיש לסמוך על ברכות התורה וברכות ההפטרה וכו' דנראה מדברים אלו דסובר דכיון שביום זה לא אפשר אלא באחד משני דרכים אלו שיותר טוב אז לסמוך על עניית אמן בחזרת התפלה מלהשלימם בריח טוב שזהו נגד סברתו ומפני זה דחק עצמו עוד דאחר שעשה חשבון מהברכות וראה דחסרי ליה שתי ברכות כתב ויראה לי כדי להשלים מאה ברכות יאמר ברכת המקדש שמו ברבים בשם ומלכות והיא עולה לחשבון מאה ברכו שבלא יום הכפורים כתב רבינו ב"ו שסמ"ג הכניס' במנין ובודאי דלדידיה מברכה בשם ומלכות וברכת מודים דרבנן יברך אותה בשם ומלכות ע"כ:
ובודאי שזה דוחק גדול שכדי לברוח שלא להשלימם במיני ריח טוב שמן הדין אין בו איסור יאמר שיברך שתי ברכות שלא תקנו לנו חכמינו ז"ל וכלל הוא בידינו שאין לנו רשות לחדש ברכות מעתה ולא לשנו' ממטבע שתקנו לנו והראיה שהביא שהרב בית יוסף כתב שסמ"ג הכניסה במנין ואם כן לדידיה היה מברכה בשם ומלכות נראה לנו לע"ד שאינו מוכרח שנוכל כומר שאינו מברכה בשם ומלכות והא דהכניסה במנין דסובר שמה שאמרו חייב אדם לברך בכל יום מאה ברכות דוקא היכא דאפש' אבל היכא דלא אפשר לא אפשר ולכן אמר שהמקדש שמו ברבים אע"ג שאין בו שם ומלכות יעלה במנין והשתא עם זה אי הואי התם ולא איסתפינא הוה אמינא אחד בקשת הרבה מחילות מכ"ת דדידי עדיפא מדידהו שבכל יום שיוכל להשלים המאה ברכות חייב להשלימם כדקא חזי ולא על עניית אמן של ברכה שאינו חייב בה שזה אינו נחשב לו לברכה ברם ביום הכפורים דאינו יכול להשלימם במיני ריח טוב כפי סברתו ואם כן אינו יכול ביום זה לברך מאה ברכות משים דלא אפשר בזה הענין נוכל לומר דיסמוך על עניית אמן ברכות התורה וכ"ש על ברכות התורה וההפטרה והשתי ברכות דחסרי ליה עדין יעלו לו המקדש שמו ברבים וברכת מודים דרבנן אע"ג שאין בהם שם ומלכות דזה יותר טוב מכלו' כיון דלא אפשר באופן אחר:
ואל תתמה עלי לומר למה נכנסתי לעשות כל החרדה הזאת לתגר ולדבר על מה שלא שאלוני לזאת אשיבך שהייתי מוכרח לעשות כל זה דמדברי ה"ה נראה שכל זמן שהיה יכול לילך לב"ה היה סובר דעולין לו כל ברכות החזרה ולזה לא נסתפק כלום אמנם עכשיו שתשש כחו ואינו יכול לילך לבית הכנסת לשמוע הברכות בא לשאול היאך יעשה לצאת ידי חובת מאה ברכות ולזה באתי להראות לו דאינו כן דכיון דאסיקנא דברכות החזרה אינם עולים לו כיון שיצא כבר ידי חובתו אם כן נפקא מינה דאפילו מי שילך לב"ה חסרי ליה כל אותן ברכות וצריך להשלימם במיני פירות:
עתה באתי להשיב על כל פרטי השאלה ומפני שהם רבים אשיב על ראשון ראשון ועל אחרון אחרון הספק הראשון שנסתפק ה"ה הוא אם יכול להביא על שלחנו שני מיני פירות קודם ברכת המזון ולברך עליהן כדי למלאות הק' ברכות מאחר שכבר משך ידו מן הפת או דלמא ברכת הפת פוטר הכל כיון שלא ברך ברכת המזון עדין וכדי להשיב ולהפיק רצון ה"ה גמרתי לילך אל ים התלמוד ואל ספרי הפוסקים אשר ידם בכל ובהם נמצא ודאי כל חפצנו להשיב כל קושי' בעזרת ב"ו:
איתא בגמרא פ' כיצד מברכין ד' מ"א ע"ב אמר רב פפא הלכתא דברים הבאים מחמת הסעודה בתוך הסעוד' אין טעונים ברכה לא לפניה' ולא לאחריהם ושלא מחמת הסעודה בתוך הסעודה טעונים ברכה לפניהם ואין טעוני' ברכה לאחריהן לאחר הסעודה טעונים ברכה בין לפניהם בין לאחריהם וכו':
ופר"שי דברים הבאים מחמת הסעוד'. ללפת בהן את הפת: אין טעונים ברכה. דהוו להו טפלה הלכך כל מידי בין מזון בין פירות שהביאו ללפתן אין בו ברכה לא לפניו ולא לאחריו: שלא מחמת הסעודה בתוך הסעודה כגון דייסא וכן כרוב ותרדין שאינן לפתן ובאין למזון ולשובע טעונין ברכה לפניהם דלאו טפלה נינהו ואינן בכלל לחם דנפטר בברכת המוציא: ולא לאחריהן דמיני מזון נינהו וברכת המזון פוטרתן: דברים הרגילין לבא לאחר הסעודה כגון פירות אפילו הביאן בתוך הסעודה שלא מחמת לפתן: טעונים ברכה בין לפניהם דלאו טפלה נינהו: בין לאחריהן דאין ברכת המזון פוטרתן דלאו מזוני נינהו עכ"ל:
למדנו ממה שפירש רש"י זה הפסק של רב פפא דסובר דכל שבא ללפת עם הפת אפילו פירות אין צריך ברכה לא לפניו ולא לאחריו ואם בא שלא ללפת עם הפת אפילו דייסא וכרוב ותרדין צריך ברכ' ולא לאחריו דב"המז פוטרתן אבל פירות שרגילין לבא לאחר המזון אם הביאן אפילו בתוך המזון שלא מחמן לפתן טעונים ברכה בין לפניהם בין לאחריהם:
והתוספות אחר שהקשו כמה קושיו' על פירוש הקונטריס כתבו על כן פרש ר"י דברים הבאים מחמת הסעודה בתוך הסעודה כלומר הרגילין לבא מחמת הסעודה בפת שרגילין לאכלן עם הפח כגון בשר ודגים וכל מיני קדרה והביאן בתוך הסעודה אין טעונין ברכה לפניהן ולא לאחריהן אפילו אכלן בתוך הסעודה בפני עצמן בלא פת דכיון דמשום פת הן באים הפת פוטרתן אבל דברים שאין דרכן לבא בתוך הסעודה כגון תאנים ורמונים ושאר כל הפירות שאין רגילין ללפת בהן את הפת טעונין ברכה לפניהם דכיון דלאו משום לפתן אתו אין הפת פוטרתן והיינו כרב נחמן וכרב הונא דלעיל דאמרי דטעונין ברכה לפניהם ולא לאחריהן ולאחר הסעודה גרסינן ותו לא ולא גרסינן דברים הבאים בהך סיפא והכי פירושו אם הביאו דברים שהזכרנו אחר הסעודה פירוש לאחר שמשכן ידיהם מן הפת שוב אין הפת פוטרתן כלל והוי כמו שאכלן בלא שום סעודה ובין דברי' הרגילין לבא מחמת הסעודה ובין דברים שאין רגילין לבא מחמת הסעודה טעונין ברכה לפניהן ולאחריהן דהכל דברים דלעיל קאי וכו':
הרי לך כפי פירוש התוספות דאין בגירסתן בסיפא דברים הבאים שסוברים דכל הפירות שבאו בתוך הסעודה שלא ללפת עם הפת כיון שאין דרכן לבא בתוך הסעודה אין הפת פוטרתן וטעונין ברכה לפניהן בלבד ולא כפירוש רש"י דאמר שצריך ברכה בין לפניהם ובין לאחריהם אבל אחר שמשכו ידיהם מן הפת בין דברים הרגילין לבא מחמת הסעודה ובין דברים שאין רגילין לבא מחמת הסעודה טעונים ברכה לפניהם ולאחריהם:
והרמב"ם בה' ברכות פרק ד' ה' י"א סובר גם כן בהדיא כפירוש התוספות וז"ל דברים הבאים בתוך הסעודה והם מחמת הסעודה אינם צריכין ברכה לפניהם ולא לאחריהם אלא ברכת המוציא שבתחלת וברכת המזון שבסוף פוטרת הכל שהכל טפלה לסעודה. ודברים שאינם מחמת הסעודה שבאו בתוך הסעודה טעונים ברכה לפניהם ולא לאחריהם. הדברים הבאים לאחר הסעודה בין מחמת הסעודה בין שלא מחמת הסעודה טעונים ברכה לפניהן ולאחריהן עכ"ל:
נמצאת למד בהדיא מדברי רבינו שאינו סובל אלא פירוש התוספות מדקאמר דברים שאינם מחמת הסעודה פירוש כגון פירות שבאו בתוך הסעודה טעונים ברכה לפניהם ולא לאחריהם ואם היה סובר כפירוש רש"י היו טעונים ברכה לפניהם ולאחריהם וגם בבבא השלישית דאמר דברים הבאים לאחר הסעודה בין מחמת הסעודה בין שלא מחמת הסעודה טעונים ברכה לפניהם ולאחריהם משמע שהוא כסברת התוספות דאמרי דמה שאמר בגמ' ולאחר הסעודה קאי אכל הדברים דלעיל ומהתימא על הרב כסף משנה דאמר אין הכרע אם רבינו סובר כפירוש וש"י או כפירוש התוספות כיון דנראה פשוט מדבריו ז"ל שאינו סובל אלא פירוש התוספות כמו שהוכחנו: וכן מצאתי להרב לחם משנה דסובר כן וז"ל דברים ונאים וכו' דברי רבינו ז"ל נראים כפי' התוספות: וכן הוא ג"כ דעת בעל מעשה רקח שכתב לכך נראה דכסברת התוספות נוטין דברי רבינו יותר ויותר ולא ידעתי להניח מרן ז"ל הדבר בספק שיקול וכו':
והשתא דאסיקנא מכל האי דכתיבנא דלדברי הכל סברי דהפירות שבאו לאחר הסעודה קודם ברכת המזון טעונים ברכה לפניהם ולאחריהם ולא נחלקו אלא שרש"י סובר שהפירות אפילו באו בתוך הסעודה שלא מחמת לפתן טעונים ברכה בין לפניהם בין לאחריהם והתוספות והרמב"ם וכל הפוסקים סברי דאפילו פירות בתוך הסעודה טעונים ברכה לפניהם ולא לאחריהם ולאחר הסעודה אפילו דברים הבאים מחמת הסעודה טעונים ברכה לפניהם ולאחריהם אם כן נוכל להשיב עם זה על הספק הראשון שנסתפק ה"ה על האי חסידא דרוצה למלאו' המאה ברכות באיני פירו' ואינו יכול לאכלם אלא דוקא על שלחנו אחר המאכל קודם ברכת המזון אם יכול לברך עליהם כיון דסלק עצמו מן הפת ונאמר דודאי צריך לברך עליהם לפניהם ולאחריהם דמאחר שהביאם לאחר הסעודה אין הפת פוטרתן וזה בלא ערעור כלל כמו שהוכחנו שהוא לדברי הכל:
והגם שהתוספות בסוף הדבור הנ"ל כתבו ועכשיו אין לנו דין זה דאין מנהג שלנו למשוך ידינו מן הפת כלל עד לאחר ברכת המזון אלא כל שעה שאנו אוכלים פירות או שום דבר קודם ברכת המזון דעתינו לאכול פת כל שעה וכו' ואם כן הדרא קושיין לדוכתיה מ"מ נאמר דלא קשיא דהא דאמרו דעכשיו אין לנו דין זה הוא דוקא כשלא אמרו כלום דאז אמרינן מסתמא דעתינו לאכול פת כל שטה אמנם אם אמר בפירוש שהוא מושך ידו מן הפת אזי ודאי אמרינן דחזר הדין ויהיה כמו בימי הגמ' דהכל תלוי בדעת האוכל והראיה לזה מהגמ' דף מ"ב ע"א רבא ורבי זירא אקלעו לבי ריש גלותא לבת דסליקו תכא מקמייהו שדרו להו דיסתנא מבי ריש גלותא רבא אכיל ורבי זירא לא אכיל אמר ליה לא סבר לה מר סלק אסור מלאכול אמר ליה אתכא דריש גלותא סמכינן ע"כ: ופירש"י אתכא דר"ג סמכינן ואין סלוקתנו סליק שדעתינו אם ישא משאות מאת פניו אלינו נאכל:
הרי לנו בהדיא מהאי סוגיא שאף על פי שהדין הוא דאם סלק אסור לאכול מ"מ כיון שהיה דעתו של רבא עדין לאכול אם יבא איזה מנחה מבי רוש גלותא לא הוי סלוקו סלוק וה"ה נמי נאמר בנ"ד דאף דעכשיו מן הסתם אין דעתינו למשוך ידינו מן הפת אם אמר בפירוש שאינו רוצה עוד לאכול פת אזי יהיה כמו בימיהם ויברך על הפירו' שמביא בין לפניהן בין לאחריהן:
ואם עדין ושלך איזה פקפוק בדבר ולומר דכיון דעכשיו אין מנהגינו למשוך ידינו מן הפת לא די שיאמר שהוא מושך ידו מן הפת להתחייב בברכה אע"פי שלע"ד אין בו פקפוק כלל מ"מ נקוט מיהא פלגא בידך וחייב לברך לפניהם דאפילו יבאו בתוך הסעודה כיון דאינו משום לפתן אתו אין הפת פוטרתן וחייב לברך עליהם לפניהם לדברי הכל:
ועתה נלכה להשיב הספק השני שנסתפק ה"ה אם יכול להבי' מעט פירות משני מינים אלו ולברך ב' ברכות ולאכלם ואח"כ יצוה להביא עוד מהם ולברך עליהם וכן על זה הדרך כמה פעמים כדי למלאות חשבון הק' ברכות לכן נאמר שלכאורה היה נראה לנו שהוא דבר פשוט שיכול לעשות דבר זה ולברך בכל פעם כיון שלא היו לפניו בשעה שבירך על הראשונים אמנם אחר החקירה בספרי הפוסקי' מצאנו ראינו מחלוקת בין הפוסקי' מערכה מול מערכה זה אומר בכה וזה אומר בכה והרי לך מה שכתב הרב בית יוסף סי' קע"ט בשם הכל בו וכתב עוד בשם הר"ם כשאוכלים ב' מיני פירות או ג' או אפילו מין אחד אם אין כולם לפניו בשעה אחת מברך טל כל אחת ואחת לבדו ברכה ראשונה מפני היסח הדעת אבל לא ברכה אחרונה וכן הוא דעת הרב גאלנטי בפסקיו יעיין שם וכן דפת הרב דבר שמוט אמנ' הטור חולק על זה וכתב בסי' ר"ז אבל מי שבירך על פירות שלפניו ואחר כך הביאו לו יותר מאותו המין אין צריך לברך אע"פי שלא היו לפניו כשבירך וכן פסק הרב יוסף קארו בסי' הנ"ל אבל מי שבירך על פירות שלפניו ואח"כ הביאו לו יותר מאותו המין או ממין אחר שברכתו כברכת הראשון אין צריך לברך והרב כנ"הג בסי' מ"ו כתב בתחילה סברת הרב גאלאנטי דמחייב לברך בכל פעם שיביאו לו ואח"כ כתב שמצא בספר הזכרונות דחולק על זה: ואם כן כפי הכלל שבידינו שכל ספק ברכות להקל ואנו רואים כל כך מחלוקת בין הפוסקים מה אנו ומה דעתנו להכריע או לחלוק על איזה מהם ועם זה בנ"ד אינו יכול להרויח עם כל הטורח שטרחנו כי אם שני ברכות כיון שהם שני מיני פירות וזה בלי שום פקפוק:
ואכתי עם כל זה לא שקטנו ולא הונח לנו עד שמצינו עם החקירה והחיפוש בספרי הפוסקים שיש תקון טוב להרויח בברכות כדי להשלים המאה ברכות והוא כי זאת המחלוקת שיש בין אלו החכמים שאלו שאומרים שיברך על כל פעם שיביאו לו פירות הוי מהטעם שכיון שלא היו לפניו כלם ביחד הוי היסח הדעת מסתמא והללו שאומרים שאינו צריך לברך בכל פעם סוברים דמסתמא דעתיה על כל הפירות שיביאו לפניו אמנם אם יביאו לו מעט פירות לפניו כמו בנ"ד ויהיה בדעתו שלא לאכול אלא אלו ויברך עליהם ואחר זמן מעט נמלך וצוה שיביאו לו עוד מעט וכן על זה הדרך כמה פעמים בודאי שיודו כל החכמים האלו שבענין כזה יברך בכל פעם ופעם שזה הוא דין נמלך שהכל מודים בו והראיה לזה מהאי מעשה שבגמ' דף מ"ב ע"ב רב יצחק בר יוסף איקלע לבי אביי ביום טוב חזייה דבריך אכל כסא וכסא אמר ליה לא סבר לה מר להא דרי"בל א"ל נמלך אנא: ופירש רש"י לא סבר לה מר וכו'. דביום טוב לא נמלך הוא: נמלך אנא. איני רגיל לקבוע סעודה על היין:
למדנו מכאן שאע"פי שבי"ט אדם קובע סעודתו על היין ולא נמלך הוא מ"מ אביי כיון שלא היה וגיל לקבוע סעודה על היין הוי הוא נמלך ולכך בריך אכל כסא וכסא הוא הדין בנ"ד דאם לא היה בדעתו לאכול עוד דהוי נמלך וצריך לברך בכל פעם ופעם:
וכן נראה מדברי הרמ"בם בה' תפלה פ' ז' ה' י"ו וז"ל כיצד אכל מעט ירק מברך לפניו ולאחריו וחוזר ואוכל מעט מפרי זה ומברך לפניו ולאחריו ומונה כל הברכות עד שמשלים ק' ברכות בכל יום וכו': והרב לחם משנה כתב על זה קצת קשה דמשמע דהכי קאמר שיאכל תחיל' מעט מהפרי ויברך ברכה אחרונה ואח"כ מאותו פרי עצמו יאכל מעט וזה נראה דאסור משום דאסור לגרום בברכות אלא נראה דרבינו ודאי לא קאמר אלא שאם אכל ירק ולא היה בדעתו לאכול יותר בעת ההיא וכשיעבור אותו העת צריך שיחזור ויאכל מאותו הפרי כדי להשלים והשתא לא הוי גורם בברכות שכשאכל בתחילה ובירך לבסוף לא היה בדעתו לאכול יותר ובעל הרקח גם הוא סובר כן דכתב וצריך לומר דכוונת רבינו כשלא היה דעתו מתחילה לחזור ולאכול דאם לא כן נראה דאסו' לגרום ברכה שאינה צריכה:
כבר למדת מהני רבוותא דמפרשי דברי רבינו דאיירי כשאין בדעתו מתחילה לאכול יותר דסברי כוותן דהכל תלוי בדעת האדם דאז הוי בכל פעם נמלך צריך לברך ואם כן בנ"ד דאומר האי חסיד' דאינו יכול לאוכלם אלא דוקא על שלחנו אחר המאכל קודם ברכת המזון יברך בכל פעם שיביאו לו ברכה ראשונה בלבד ולאדם אחר שעשה כזאת אחר ברכ' המזון יברך בכל פעם ופעם לפניו ולאחריו כמו שכתב רבינו:
ומאחר שתרצנו השתי הספקות אכתי פש גבן לתרץ הספק השלישי ששאל ה"ה אם יכול להתנות על ברכת התורה שמברך בבקר שלא יעלו לו אלא עד שיפסיק ושאח"כ כשירצה ללמוד יתחייב לברך פעם אחרת וכן בכל פעם כשיפסיק כדי להרויח ברכות ולכן כדי להשיב גם את זאת אציע לפניך מה שאומר הגמ' והפוסקי':
איתא בברכות פרק ראשון דף י"א ע"ב א"ר יהודה אמ' שמואל השכים לשנות עד שלא קרא ק"ש צריך לברך משקרא ק"ש אין צריך לברך שכבר נפטר באהבה רבה וכו' מאי מברך א"ר יהודה אמר שמואל אשר קדשנו במצותיו וצונו לעסוק בדברי תורה ור' יוחנן מסיים בה הכי הערב נא ה' אלדינו את דברי תורתך בפינו ובפיפיות עמך בית ישראל ונהיה אנחנו וצאצאינו וצאצאי עמך בית ישראל כלנו יודעי שמך ועוסקי תורתך ברוך אתה ה' המלמד תורה לעמו ישראל. ורב המנונא אמר אשר בחר בנו מכל העמים ם ונתן לנו את תורתו ברוך אתה נותן את התור' א"ר המנונ' זו היא מעולה שבברכו' הילכ' לימרינהו לכלהו וכו':
הא לך בהדיא מהגמ' דלא תקנו ברכות התורה אלא לפי שהשכים לשנות קודם שיקרא ק"ש דאם קרא ק"ש א"צ לבר' שכבר נפטר באהבה רבה דנראה מכאן דכל אותו היום א"צ לברך עוד בין אם יפסיק מהלימוד בין אם התנה שלא ועלו לו הברכות אלא עד שיפסיק דאם איתא היה צריך הגמ' לאמרו אלא ודאי דלא יש חלוק בזה:
והתוספות כתבו שכבר נפט באהבה רב' בירושלמי יש הא דאמרינן שכבר נפט' באהבה רב' והוא ששנה על אתר פירו' לאלתר שלמד מיד באותו מקום ונשאל לה"ר יצחק כגון אנו שאין אנו לומדים מיד אחר התפלה שאנו טרודי' והולכים כך בלא לימוד עד אמצע היום או יותר אמאי אין אנו מברכים ברכת התורה פעם אחרת כשאנו מתחילין ללמוד והשיב ר"י דלא קיימא לן כאותו ירושלמי הואיל וגמ' שלנו לא אמרו ואין צריך לאלתר ללמוד ועוד אפי' לפי הירושלמי דוקא אהבה רבה דלא הוי עיקר ברכה לברכ' התורה דעיקר אהבה רבה לק"ש נתקן ובשביל היא אינו נפט' מברכת התור' אלא אם ילמוד מיד וגם לא יעשה היסח הדעת אבל ברכ' אשר בחר בנו וברכ' לעסוק בדברי תורה שהן עיקר לברכ' התור' פוטר' כל היום וא"ת מאי שנא מסוכה שצרי' לבר' על כל סעוד' וסעוד' לישב בסוכ' וי"ל דשאני תור שאינו מייאש דעתו דכל שעה אדם מחוייב ללמוד דכתי' והגית בו יומם ולילה והוי כמו יושב ולומד כל היום בלא הפסק אבל אכילה בסוכ' יש שעה קבועה וכו' והיה אומר ר"ת כשאדם עומד ממטתו בלילה בהשכמ' ללמוד שאין צריך לברך ברכת התור' מפני שברכת התור' של אתמול שחרי' פוטרת עד שחרית אחרת ולא נהירא והצרפתים נהגו לומר פסוקים וברכת כהנים וגם אלו דברי' שאין להם שיעור שהיא משנה ואלו דברי' שאדם אוכל פירותיהן שהיא ברית' מפני הירושלמי דבעי שילמוד על אתר אבל אין צריך כמו שכתבתי כבר ע"כ:
כבר למדת מהאי תשובה שתירץ ר"י על מה ששאלוהו דסובר דברכת התור' פוטר' כל היום בין יהיה לו היסח הדעת בין לא יהיה לו כיון שאמר דדוק' אהבה רב' דלא הוי עיקר ברכה לברכת התור' דעיקר אהבה רבה לק"ש נתקן ובשביל זה אינו נפטר מברכת התורה אלא א"כ ילמוד מיד וגם לא יעשה היסח הדע' אבל ברכ' בחר בנו וברכ' לעסוק בדברי תורה שהן עיקר לברכ' התור' פוטרת כל היום דנראה שרוצה לומ' בין שלא ילמוד מיד בין שיעשה היסח הדעת:
ואחרי הודיע אלהים אותנו כל זאת היכן מצינו מה שאומר האי חסידא שמן הדין הלומד ומפסיק ממשנתו כשחוזר ללימודו צרי' לברך פטם אחר' ברכת התור' דכבר הוכחנו מהגמ' והתוספו' דלא תקנו ברכ' התור' אלא למי שהשכים לשנות קודם שיקרא ק"ש ואז פוטרת לו כל היום בין שיכוין שיעלו לו בין שיכוין שלא יטלו לו דלאו בדעתו תליא מלתא דכיון שכל שטה אדם מחוייב ללמוד דכתיב והגית בו יומם ולילה הוי כמו לומד כל היום בלא הפסק ולכן לא תקנו ברכ' התור' אלא בבק' לפטור אותו לכל היום דאי לא תימא הכי הוה ליה לאשמוענן דיש חילוק בדבר:
אבל אחר החקירה בספרי הפוסקי' מצאתי קצת סמך מהיכן יצא לו דין זה ממ' שכתב הרב יוסף קארו ז"ל סי' מ"ז ס' י' משמו של הר"אש אם הפסיק מללמוד ונתעסק בעסקיו כיון שדעתו לחזור וללמוד לא הוי הפסק דנראה מכאן שאם לא היה דעתו לחזור ללימודו הוי הפסק וצרי' לברך פעם אחר' ובודאי שאע"פי שאיני כדאי ולא הגון לחלוק טל דברי הרב הנ"ל מ"מ תור' היא וללמוד אני צריך ויש לי רשות לשאול מאיזה דברי הגמ' יצא לו חילוק זה דהרי בין התלמו' שלנו ובין הירושלמי אומרי' סתם בלי שום חילוק דלא פליגי אלא כשנפט' באהב' רבה דהירושלמי אמר והוא ששנה על אתר והתלמו' שלנו לא אמר כלום מזה והפוסקים רובם ככלם חולקי' על סברת הר"אש ולא כתבתי' כלם שלא להאריך יותר מדאי שלא להטריח על הקורא:
אמנם אכתוב לך מה שכת' הרב פרי חדש בסי' מ"ז אחר שהאריך הרבה בענין זה וז"ל הכלל העולה מכל זה שאם בא ללמוד מיד אחר ק"ש וברכותיה א"צ לברך על אותו לימוד וכדאמרינן בש"ס דילן לפי שכבר נפטר באהבה רבה אבל אם הפסיק וחזר ללימודו לדעת הראב"ד והרשב"א וכפי מה שפירשו כוונת התוספות ז"ל צריך לחזר ולברך ברכת התור' ולדעת הר"אש וכן משמע מדברי התו' ר"י ז"ל א"צ לברך ומיהו אם לא למד אחר סמוך ק"ש לכ"ע צרי' לחזור ולברך שלא נפטר באהב' רבה אבל אם בירך ברכת התור' והתחיל ללמוד לכ"ע אפי' הפסין אח"כ א"צ לברך ומיהו מאי דכת' הטו' בכאן דדוקא אם הוא רגיל תמיד לעסוק בתורה ליתא שלא כתב כן הר"אש אלא בדרך דחיות ברם לקושטא דמלתא בכל גוונא אין צריך לברך עכ"ל:
והשתא עם זה נבא להשיב על הספק הג' שנסתפק ה"ה אם יכול להתנות שלא יטלו לו הברכות שבירך בבקר אלא עד שיפסוק מלימודו ואח"כ כשירצה ללמוד יחזור ויברך וכן בכל פעם ופעם כדי שירויח ברכות להשלים הק"ב לזה נשיב ונאמר דזה התנאי הוא בעל מעיקרו ואינו שוה לו מכמה טעמי הא' דכבר הוכחנו מהגמ' דלא תקנו ברכת התור' אלא בבקר אם רצה ללמוד קודם שיקרא ק"ש וזה בלי שום חילוק כלל ועיקר וכן הוא דעת רוב הפוסקי' ואף שהרא"ש וסיעתיה סוברי' דהכל תלוי בדעתו שכן כתב בתשובותיו כלל ד' ה' ב' מי שתורתו אומנותו והפסיק מלימודו כיון שדעתו לחזו' ללימודו א"צ לחזור ולברך דמשמט דאדם אחר צריך לחזור ולברך לפי שאין דעתו לחזור ללימודו ואם כן בנ"ד שאין דעתו על הברכות אלא עד שיפסיק צריך לחזור ולברך כשחוזר ללמוד מ"מ כיון שיש לנו כלל גדול בתור' אחרי רבים להטות ובכאן רוב הפוסקים סוברים דלאו בדעתו תליא מלתא ושני התלמודים מסייען אזלינן בתרייהו והלכה כוותייהו דאין צריך לחזור ולברך כשיחזור ללמוד ועוד דאפי' לא יהין רוב הפוסקים אלא שוה בשוה יש לנו כלל אחר דספק ברכות להקל זאת ועוד אחרת דאפילו נחוש לסברת הר"אש וסיעתיה אינו דוחה לנ"ד דמה שאמרו הרבנים הללו הוא כשאין דעתו לחזור ללימודו אותו היום ולכן אם נזדמן לו שחזר ללימודו אמרו שזה נמלך הוא וצריך לחזור ולברך ברם בנ"ד שדעתו בכל פעם לחזור ללימודו אלא שרוצ' להתנות שלא ועלו לו הברכות לא לאותו פעם וכן לכל פעם ופעם בודאי שיודו בז' שאינו יכול לברך כי אם פטם אחד בבקר כי לאו כל כמיני' לומ' שלא יעלו לו הברכות אלא עד שיפסיק כדי להרבות בברכות ללא צורך כי כל האומר ברכה שאינו צריך הוי הוא כנושא שם שמים לשוא:
העולה לנו מכל האי דכתיבנא דלא מצינו תקון יותר טוב בלי שום פקפוק להשלים המאה ברכות דחסרי ליה בשבתות וימים טובים אלא דאם רוצה שיביאו לו הני מיני פירות על שלחנו קודם ב"המז כמו בנ"ד שאומר האי חסידא שאינו יכול לאכלם אלא דוקא על שלחנו יצוה לאנשי ביתו שיביאו לפניו מעט מהם ויברך לפניהם על דעת שלא יאכל יותר ואחר זמן מעט ימלך ויעשה בזה האופן פעם אחרת וכן בכל פעם ופעם ויברך לפניהם בכל פעם ואם ירצה לעשות זאת התקון אחר ברכת המזון אזי ירויח ג"כ ברכה שלאחריהם בכל פעם שהוא נמלך יען הראיות שכתבנו מכל הני רבוותא והטעמים שאמרנו אמנם התקון האחר שחשב שיכול להתנות שלא יעלו לו ברכות התורה אלא עד שיפסיק כדי להרבות בברכות כבר הוכחנו בראיות ברורות כשמש שתנאי זו בטל ומבוטל ולאו כל כמיניה לומר שלא יטלו לו ואם כן יתורצו כל פרטי השאלה והספקות שנסתפק ה"ה אחד לאחד זהו הנראה לנו לע"ד וקוצר שכלנו להלכה ולמעש' אם יסכים עמנו הרב המורה ה"ה מורינו ורבינו שלם כסאו יכון עד כי יבא ינון ונשאל מהיוצר יצילנו משגיאו' ויאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו אכי"ר: בשנת ובסדר ויקרא אל משה וידבר ה' אליו מאהל מועד לאמר לפ"ק:
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט