שאלה ראובן שרוצה לבנות בנין מה ברשותו אשר בו מונע האורה לשכנו הקרוב אליו ובעבור זה רוצה למחות בו יש לנו להסתפק אם יש ביד שמעון שכנו למנוע מראובן זה הבנין או לא טרם הבנותו ואם תמצא לומר שיוכל לעשות זה קודם הבנין עדין יש שאול אם ראובן בנהו בזולת דעת שכנו אם נחייב אותו סתור או נאמר כיון שבנה לא יהיה מוכרח לסותרו יורנו הדין עם מי:
תשובה מארם ז"ל במשנה בפרק לא יחפור עלה כ"ב מי שהיה כותלו סמוך לכותל חבירו לא יסמוך לו כותל אחר אלא אם כן הרחיק ממנו ארבע אמות החלונות בין מלמעלן בין מלמטן בין כנגדן ארבע אמות ע"כ במשנה. ובגמרא וקמא היכי סמיך אמר רב יהודה הכי קאמר הבא לסמוך לא יסמוך אלא אם כן הרחיק ממנו ארבע אמות מתקיף לה רבא והא מי שהיה כותלו סמוך לכותל חבירו קתני אלא אמר רבא הכי קתני מי שהיה כותלו סמוך לכותל חבירו ברחוק ארבע אמות ונפל לא יסמוך לו כותל אחר אלא אם כן הרחיק ממנו ארבע אמות מ"ט דדוושא דהכא מעלי להתם אמר רב לא שאנו אלא כותל גינה אבל כותל חצר אם בא לסמוך סומך רבי אושיע אמר אחד כותל גינה ואחד כותל חצר אם בא לסמוך אינו סומך אמר רבי יוסי בר חנינא ולא פליגי הא בעיר ישנה הא בעיר חדשה תנן החלונות מלמעלן ומלמטן וכנגדן ארבע אמות ותני עלה מלמעלן כדי שלא יציץ ויראה מלמטן שלא יעמוד ויראה ומכנגדן שלא יאפיל טעמא שלא יאפיל אבל משום דוושא לא הכא במאי עסיקנן בבא מן הצד וכמה אמר רב ייבא חמוה דאשיין בר נדבך משמיה דרב כמלא רחב חלון והלא מציץ אמר רב זביד במדיר את כותלו והא אנן תנן ארבע אמות לא קשיא כאן מרוח אחת כאן משתי רוחות תא שמע ואת הכותל מן המזחילה ארבע אמות כדי שיהיה זוקף את הסולם טעמא משום סולם אבל משום דוושא לא הכא במאי עסיקנן במזחילה משופעת דאי משום דוושא הוא הא קא אזיל ואתי תותיה ע"כ בגמרא לענינינו:
ופרש"י לא יסמוך לכותל חבירו כותל אחר אא"כ כו' מפרש בגמרא: והחלונות מי שהיו לו חלונות פתוחים לחצר חבירו והוחזק בדבר זה ג' שנים ובא בעל החצר לבנות שם כותל צריך לשער ארבע אמות: בין מלמעלן אם בא להגביה יגביה כותלו ד' אמות מן החלונות: בין מלמטן אם בא לבנותו נמוך צריך להשפילו מן החלונות ד' אמות וטעמא מפרש בגמרא: בין מכנגדו צריך להרחיקו מהן ד' אמות: גמר' הבא לסמוך מתחלה כותל אצל כותל חבירו: והא מי שהיה קתני אלמא כבר היה ונפל: לא יסמוך לא יקרבנו לצד כותל חבירו: דוושא דהכא מעלי להתם מה שדשין ברגל בין שני הכותלים תמיד מועיל לשני הכותלם להקשות קרקעית יסודות הכותלים ולא ימוטו: אלא כותל גינה מתוך שאין דשין אותה מבפנים צריכה דישה מבחוץ: עיר חדשה שעדין לא נידושה אף כותל חצר צריכה דוושא: מלמעלן צריך להגביה שיעור שלא יציץ בהשענו על כותלו וישפיל ראשו ויראה דרך חלונות ויראה בבית חבירו: שלא יעמוד על ראש עובי כותלו ויראה: מכנגדן צריך להרחיק כדי שלא יאפיל ולא יהיב תנא דברייתא שיעורא טעמא שלא יאפיל בשיש חלונות אבל משום דוושא בשאין שם חלונות לא אלמא לא חיישינן לדוושא: מן הצד שאין הכותל האחרון מהלך לאורך כותל ראשון אלא מן הצד הוא בא אם זה ממזרח למערב זה בא מצפון לדרום וראש עוביו כנגד החלון ומאפיל דהכא ליכא למיחש לדוושא דההוא פורתא: וכמה כדי שלא יאפיל לתנא דבריתא דלא יהיב שיעורה: והלא מציץ כיון דסמוך הוא אע"ג שהוא מגביהו יכול להציץ: במדיר את כותלו עושה ראש כותלו מודרון ומשפיעו לצד החלונות עד שאינו ראוי לא לעמוד עליו ולא להשען עליו: משתי רוחות שני כותלים זה כנגד זה משני צדי החלון: את הכותל מן המזחילה ד' אמות מזחילה הוא צינור גדול כעין קנעלא שלנו ומונחת לאורך הכותל על הכותל ומי הגג זבין לתוכה והיא מקלחת לארץ ואם אורך כותלו מהלך על פני חצר חבירו ומזמילה עליו צריך זה להרחיק ממנה אם בא לבנות כותל בצידה ד' אמות על פני אורכה כו כדי שיהא זוקף שם סולם בשיפועו לעלות בו לתן מזחילתו לנקותה מעפר וצורות הנופלין בה ומערבין קילוח המים: במזחילה שופעת שתיקרת הגג משופעת ויוצאת להלן מן הכותל לתוך החצר והמזחילה בסוף התקרא משוכה להלן מן הכותל לתוך החצר הילכך אי לאו משום זקיפת סולם לא היה צריך להתרח' ראשי התקרא דאי משום דוושא הא אזול ואתי תחת השיפוע:
והנה פירוש סוגיא זאת יסבול שני באורים האחד הוא אם נאמר שמה שהשיב רבא הכי קתני מי שהיה כותלו סמוך לכותל חבירו ברחוק ד' אמות ונפל לא יסמוך לו כותל אחר וכו' רצונו לומר אחר היותו נפל אין בעל המצר יכול לבנות סמוך לכותל חבירו אלא מעמיד כותל אחר במקום הראשון כאשר היה מתחלה ברחוק ד' אמות ואין לו רשות להעמיד אלא כותל אחד לבדו כאשר בתחלה או אם נאמר שמאמר רבא הוא מי שהוה כותלו סמוך לכותל חבירו ברחוק ד' אמות ונפל לא יסמוך לו כותל אחר וכו רבונו לומר אחר שנפל הראשון יכול לבנותו וגם לבנות אחר בצדו כמין גם אלא שצריך להרחיק ד' אמות והטעם הואיל ורבים דשים בו מתחזק הבנין ויעמוד ימים רבים והנה לא ימנע מחלוקה רש״י ז"ל  לא גילה דעתו להיכן נוטה אבל מדברי הרא"ש נראה שהוא מבאר כפירוש ראשון שכתב מי שהיה כותלו סמוך לכותל חבירו לא יסמוך לו כותל אחר אלא א"כ הרחיק ממנו ד' אמות החלונות בין מלמע׳ בין מלמטן בין מכנגדן ד' אמות וקמא היכי סמיך ומפרש לה רבא מי שהיה כותלו סמוך לכותל חבירו וברחוק ד׳ אמות אם נפל הכותל לא וסמוך כותל אחר אלא א"כ הרחיק ממנו ד' אמות כאשר היה מרוחק הראשון שנפל מאי טעמא דוושא דהכא מעלי להתם פי ההילוך שדשים הקרקע ברגליהן אצל הכותל הנסמך עד ד' אמות מהני להתם לכותל האחר ורבותא קא משמע לן אף ע"פ שזה ימים רבים היה מקום צר בין אלו השני הכותלים ונתקרבו העוברים אצל הכותלים ונידוש הרבה אפילו הכי צריך להרחיק כשנפל וכו' הרי הדבר ברור שהוא מבאר כפירוש הראשון שלא בנה כי אם כותל אחר במקום הראשון שהיה מורחק ד׳ אמות וזה דיקדוק לשונו כאשר היה מרוחק הראשון שנפל ופשוט הוא וכן נראה שהוא דעת הראב"ד כאשר נבאר בג"ה אלא שיש להעיר הערה גדולה בדברי הרא"ש שהם דברים הפכיים אחר שכתב שצריך להרחיק הכותל ד' אמות כאשר היה מרוחק הראשון שנפל אם כן לפי זה היה מרוחק ד' אמות מתחלה והם ג"כ דברי התלמוד איך כתב אחר זה אע"פ שזה ומים רבים היה המקום צר והלא מתחלה היה ד' אמות ואין זה מקום צר ואם נאמר שהוא מפרש על כותל שני דהיינו כמין גם כדעת הר״ן והרמב"ם א"כ למה כתב כאשר היה מרוחק הראשון שנפל שנראה מדבריו שאינו בונה כי אם כותל שנפל וצ"ע ורבנו הגדול הביא הסוגיא בצורתה ולא באר דבריו להיכן דעתו נוטה ולפי זה מה שבאר הרב המגיד פסק כרבו היינו הרב אבן מיגש ז"ל ולא כדרכו בכל מקום דהיינו הרי״ף:
אמנם הרמב"ם רוח אחרת עמו וז"ל בפרק ט' מהלכות שכנים ראובן שהיה כותלו סמוך לכותל שמעון כמין גם ובא ראובן לעשות כותל שני כנגד כותל שמעון עד שיעשה השלשה כותלין כמין בית הרי שמעון מעכב עליו עד שירחק מכנגדו ד' אמות כדי שיהיה המקום בין שני הכותלים רחב כדי שידושו בו רבים ותתחזק הארץ במה דברים אמורים בכותל גינה או בכותל חצר בעיר חדשה אבל בעיר ישנה כבר נתחזקה ובונה כנגדו בלא הרחקה וכן אם לא היה באורך כותל שמעון שבונה כנגדו ד' אמות אינו מרחיק אע"פי שמונע הרגל מלהלך שם שהכותל שהוא פחות מ"ד אמות אינו צריך חיזוק הארץ וכתב הרב המגיד וכו' משנה וגמרא שם ודבריו כדברי רבו ז"ל וביאורן שהכותלים הם כגון זה ... וכן כתבו רבו ז"ל בפירושיו וראיתי מי שכתב בשמו של אבן מגש ז"ל שהוא מצריך להרחק כותל שני של ראובן מכותל ראשון שלו ארבע אמות ואינו מספיק בהרחקתו מכותל שמעון לבד ולא נראית כן כונת המחבר ולא מצאתי כן בפירושי הרב ז"ל ובהשגות אמר אברהם לא מחוור לענין הגמרא שאם ראובן סמוך לשמעון כמין גם דהיינו מן הצד אמאי אקשי בגמרא וקמא היכי סמיך והלא מן הצד ליכא משום דוושא כדאיתא בשמעתא ע"כ ואין זו קושיא דמעיקרא כי אקשינן וקמא היכי סמיך הוה ס"ד דכותל ראובן לא היה כמין גם לכותל שמעון אלא כנגדו ממש ועל זה היו מקשים היאך סמכו בקרוב ארבע אמות ותרצו שלא היה אלא כמין גם דהיינו מן הצד ולפיכך הותר לסמכו וזה פשוט לפי שיטה זו ומכל מקום שטות אחרות נאמרו בפירוש המשנה והגמרא ויש מקשים במה נשתעבד ראובן לשמעון בהרחקה זו ופירשו שהמשנה היא דוקא בלוקח מן המלך דבסתמא נשתעבדו לו ד' אמות קרקע חוץ לכותלו לדוושא וחבירו הלוקח מן המלך צריך להרחיק ארבע אמות שכבר נשתעבדו לו ע"כ וכן אם לא היה ארבע אמות בכותל שמעון וכו׳ זה לא מצאתי מבואר ובהשגות אמר אברהם סברא יפה היא ע"כ:
הוכרחת להעתיק דברי הרב המגיד לפי שיש להעיר בהם הערות גדולות ראשונה מה שהליץ בעד הרמב"ם נגד השגת הראב"ד דמעיקרא ס"ד דכותל ראובן לא היה כמין גם לכותל שמעון אלא כנגדו ממש ועל זה היו מקשים היאך סמכו בקרוב ארבע אמות ותרצו שלא היה אלא כמין גם וכו' וזה באמת לא נזכר בגמרא כמו שהוכחנו למעלה ואם רצונו לומר שהרמב"ם הבין כן בפירוש הגמרא אין זו טענה נגד השגת הראב"ד ומה שנראה לנו בזה הוא אחר שהתלמוד מקשה על רב שאמר לעניין חלונות כמלא רוחב חלון והא אנן תנן ארבע אמות והשיב כאן מרוח אחת כאן משתי רוחות רצונו לומר דברייתא שהצריכה כמלא רוחב חלון היינו מרוח אחת והמשנה שהצריכה ד' אמות כשבנה משתי רוחות וא"כ לפי זה הואיל וסוף המשנה לעניין חלונות הוא במונח קיים בשתי רוחות גם תחלת המשנה לעניין כותלים משתי רוחות ולכן כתב הרב המגיד ותרצו שלא היה אלא כמין גם ולמד זה מתשובת התלמוד לעניין חלונות זהו מה שנראה לנו בהערה ראשונה והערה השנייה היא מה שכתב על דברי הרמב"ם אם לא היה ד' אמות בכותל שמעון זה לא מצאתי מבואר וכו' כבוד הרב במקומו מונח שזה מוכרח מן הגמרא בתירוץ רבא שאמר הכי קתני מי שהיה כותלו סמוך לכותל חבירו בריחוק ד׳ אמות ונפל לא יסמוך לו כותל אחר אלא א"כ הרחיק ד' אמות וביאור דבריו כך הם שאם מתחילה היה בריחוק ד' אמות כשיבנה אח"כ צריך ריחוק ד' אמות אבל אם מתחלה לא היה רחוק ד' אמות גם בסוף אינו צריך להרחיק וזהו מה שכתב הרמב"ם וכן אם לא היה באורך כותל ארבע אמות אינו מרחיק אעפ"י שמונע הרגל וכו' ומן התימה על הרב המגיד שכתב זה לא מצאתי ומה שכתב בעל הריב סברא יפה היא שנראה שאינה מפורשת בתלמוד לא על הדין אמר כן דבודאי מבואר בתלמוד כאשר הוכחנו אלא על הטעם שנתן הרמב"ם לדינא דגמרא שהכותל שהוא פחות מד' אמות אינו צריך חיזוק הארץ וזה באמת לא נזכר בגמרא ולכן שבחו הראב"ד ז"ל:
ועדין לא יצאתי ידי חובה מהנשר הגדול ז"ל שלא חלק בהוראה זאת אם נפל הכותל כאשר היתה תשובת רבא אלא כתב ראובן שהיה כותלו סמוך לכותל שמעון כמין גם ובא ראובן לעשות כותל שני וכו' ולא הזכיר נפילת הכותל ובאמת שהוא דברי המשנה מי שהיה כותלו סמוך לכותל חבירו לא יסמוך לו כותל אחר אלא א"כ הרחיק וכו' אלא מכח קושית הגמרא השיב התרצן שדין המשנה נוהג בנפילת הכותל ואם יאמר אומר שהרמב"ם החלט הדין מן המשנה ולא שת לבו לדברי הגמרא כמאמרם ז"ל אשנויי דחיקי לא סמכינן אף אנו אומרים לו שאי אפשר שנניח הדבר כן שהרי הרמב"ם הביא דברי רבא במושלם שמתחלה הוה הכותל ד' אמות וגם נתן טעם כדי שידושו בו רבים והם עצמם תשובת רבא וזה באמת לא נזכר במשנה ומן התימה על הרב המגיד ועל כסף משנה שלא הרגישו בזה גם בעל הריב הראב"ד ז"ל מכל מה שהעיר על הרמב"ם לא נתעורר בזה ומקום הניחו לנו מן השמים עד יבא מורי צדק והטור כתב בח״מ סי׳ קנ״ה הבא לסמוך כותל בצד כותלו של חבירו צריך להרחיק ואפי' נפל וכו׳ ואח"כ הביא דברי הרמב"ם וכתב עליו יש לו דרך אחרת בזה עיין עליו:
ומעתה נבוא לשקול בפלס משפט שאלתנו מה ששאל החכם השואל ראובן שרוצה לבנות בנין ברשותו אשר בו מונע האורה לשכנו הקרוב אליו אם יכול למחות בידו זהו דין המשנה שקדם זכרה החלונות בין מלמעלה בין מלמטה בין מכנגדן ד' אמות ופירשו בברייתא מלמעלה כדי שלא יציץ ויראה מלמטה כדי שלא יעמוד ויראה ומכנגדן שלא יאפיל והנה החכם השואל לא פורש אם זה הבנין הוא מצד אחד או מב' צדדין או מכנגד ובזה ישתנה הדין והמשפט גם אין שמעון יכול לעכב עליו לגמרו אלא ברחוק ד' אמות ואשיג לפניך משפט החלוקה שאם ראובן בא לבנות מכנגד החלון צריך להרחיק ד' אמות כדי שלא יאפיל עליו ואם החלון למטה לא די לו בריחוק ד' אלא צריך להגביה הבנין ד' אמות כדי שלא יבינו בו ואם היא למעלה ובנה ראובן כותל מלמטה כנגדה אם נשאר ד' אמות אויר מכותל שבנה עד החלון אז אינו צריך להרחיק שאינו מאפיל עליו ואם בא ראובן לבנות מן הצד כותל אחד די לו בהרחקה מן החלון טפח ומגביה הכותל ד' אמות על החלון כדי שלא יציץ ויראה בנה שני כותלים מב' צדדים צריך להיות ביניהם ד' אמות ולא יסכך על גבן כדי שלא יאפיל כל זה הוכחנו מן המשנה והברייתא אשר קדם זכרם וכן פסק הרמב"ם בפרק ז׳ מהלכות שכנים מי שהיתה לו חלון בכותלו ובא חבירו ועשה חצר בצדו אינו יכול לומר לבעל החלון סתום חלון זה כדי שלא תבט בי שהרי החזיק בהזיקה ואם בא חבירו לבנות כותלו נגד החלון כדי שיסור הזיק ראייתו צריך להרחיק את כותלו מכנגד החלון ד' אמות כדי שלא יאפיל עליו היתה החלון למטה בכותל כופה את חבירו לבנות כנגדה ברחוק ד' אמות ולהגביה הבנין ארבע אמות כדי שלא יביט בו מן החלון היתה החלון למעלה בכותל ובנה חבירו כותל כנגד החלון מלמטה אם היה מראש הכותל שבנה עד החלון גובה ד' אמות או יותר אינו יכול למנעו אף על פי שלא הרחיק מכותל החלון כלום שהרי לא האפיל עליו ואינו מזיקו בראיה אבל אם נשאר גובה מראש הכותל עד החלון פחות מד אמות כופהו למעט הכותל כדי שלא יעמוד על ראש הכותל וישתף מן החלון או יגביה הכותל על החלון ד' אמות ויהיה הכותל רחוק מן החלון ארבע אמות כדי שלא יאפיל ולא יציץ ויראה בנה כותל אחד בצד החלון צריך להרחיק מן החלון טפח ומגביה הכותל ד' אמות על החלון או בונה ראש הכותל כדי שלא ישב עליו ויציץ ויראה בנה ב' כתלים מב׳ צדי החלון צריך להיות ביניהם רחב ארבע אמות והחלון באמצע הארבעה ולא יסכך על גביהן אלא א"כ הרחק הסיכוך מן הכותל שיש בו החלון ד' אמות כדי שלא יאפיל עליו וכו' ומוסכם הוא מכל הפוסקים ואין פוצה פה ומצפצף:
גם אין לנו לחלק אם החלון קטנה או גדולה וגם היא גבוהה שזה החילוק לא נזכר אלא כשנפתחה חלון זה לתשמיש או להכנסת הרוח אבל אם פתחה לאורה לא יכנס בגדרי החילוקים והחכם השואל דקדק בלשון השאלה אשר בו מונע האורה לשכנו ולפי זה לא יחול עלנו חובת ביאור זה והרי לפניך דברי הרמב"ם היתה החלון קטנה שאין ראשו של אדם נכנס ממנה והיתה למעלה מד' אמות בעל החצר יכול לבנות כנגדה ובצדדיה שהרי טוען ואומר לא הנחתיך לפתוח אלא מפני שהיא קטנא וגבוהה אבל שתחזיק עלי עד שארחיק הבנין לא הנחתי בד"א כשפתחה לתשמיש או כדי שיכנס הרוח אבל אם פתחה לאורה אפי' היתה קטנה ביותר וגבוהה ביותר הואיל ולא ערער החזיק ואין בעל החצר יכול לבנות כנגדה או מצדדיה עד שירחיק ארבע אמות כדי שלא יאפיל עליו שהרי מחל לו על האורה זהו מה שנראה לנו בצד הראשון ששאל ה"ה ועל צד הב' שכתב ואם תמצא לומר שיוכל לעשות זה קודם הבנין עדין יש לשאול אם ראובן בנהו בזולת דעת שכנו אם נחייב אותו לסתור וכו' גם זה פשוט שאם לא היה הכותל מרוחק ד' אמות צריך לסתור הכל ואם בנה הכותל מלמטה שאז אינו מרחיק ד' אמות אם נשאר גובה מן הכותל שבנה עד החלון פחות מד' אמות אז ראובן ממעט הכותל דהיינו סותר קצת מן הכותל וכל זה מבואר בדברי הרמ"בם אשר הקדמנו למעלה שכתב בחלוקה שלישית כופהו למעט הכותל כדי שלא יאפיל ולא יציץ ויראה ומוסכם מכל הפוסקים כל זה כתבתי לענין הדין וההוראה מן התלמוד והפוסקים אבל אם יש מנהג במדינה שאין אחד מוחה בחבירו בפתיחת חלון או בבנין כנגדו אז תתהפך כחומר חותם וישתנה הדין כמו שכתב הרא"ש בתשובה וז"ל שאלה להרא"ש ילמדנו רבנו ראובן הוציא בליטת עלייתו לחוץ וברוח הבליטה מן הצד פתח חלון החזיק בו כמה שנים לסוף נמלך שמעון שכנו להוציא גם הוא בליטת עלייתו ועתה אמר לו ראובן שירחק בנינו ארבע אמות מכנגד חלונו כדי שלא יאפיל לו וכו' תשובה חזקה לא שיכא הכא דחזקה במקום שטר עומדת דעד שלש שנים מזדיהר איניש בשטריה טפי לא מזדהר ונאמן לומר קניתי ואבד שטרי והכא ממי יקנה וגם אין צריך לקנות משום אדם הפותח חלון ברשות הרבים וכיון שאין לראובן חזקה אין שמעון צריך להרחק אמנם צריך לדקדק שהרי זכה באורה מן ההפקר ואין שום אדם יכול לסלקו ומיהו לפי שאלתך משמע שמנהג בעיר שכל אדם מוציא זיזין וגזוזטראות ואין יכולים לעכב ולמחות בו דאם לא כן הראשון היאך הוציא בליטת עלייתו וכיון שכל אחד יכול להוציא בנינו ברשות הרבים לא הויא אויר שלפני ביתו הפקר אלא הוי כחצר השותפין וכשפתח ראובן חלונות שלא כדין פתח כיון שגם שמעון יכול להוציא ועד הנה לא היה מקפיד כי לא היה מזיק לו ולא היה יכול למחות בו הילכך אין לו חזקה לראובן ויכול שמעון לבנות לפני חלונו ומצוה לומר כן לשמעון שאינו מחוייב להרחיק דהשבת אבדה היא ואם לא דנו כן טעו בדבר משנה וחוזר הדין ע"כ:
והעולה על רוחינו הוא שאין ראובן יכול לבנות בנין מה אלא א"כ יהיה על פה התנאים אשר קדם זכרם ואם לא יהיה כפי התנאים שבארנו כופהו שמעון לסתור או למעט כפי הכנת הבנין על פה דין תורה ותיקון המדיני אם לא שיהיה מנהג המדינה להפך ואז אין לו המחאה בזה זה הוא מה שהורונו מן השמים עד שיבא לפני מורה צדק היושב על כסא ההוראה בבית המדרש עץ חיים ה' ישמרהו ויחייהו ולפני היושבים בו האל ברחמיו יתן להם די מחסורם ולא יצטרכו זה לזה ולא לעם אחר כדי שיהיה להם הכנה ולב רחב לדרוש ולחקור על משפטי התורה ולהוציא הדין לאשורו כה דברי הצעיר רודף אחר הפרנסה בדוחק ומדוכה בייסורי ביתו בסדר
ובשנת אם תחלצו לפני ה' למלחמה לפ"ק
חייא הכהן די לאארה