שאלה ראובן חלה את חוליו ונפל למשכב וכראות כי בא יומו ועת פקודתו בעיני אוהביו ורעיו קרא את בניו וברך אותם ואמר להם שהוא הולך בדרך כל הארץ ולכן הוא מצוה אותם שילכו בתור' ה' וביראתו וידעו כי ה' הוא האלהים אין עוד עוד צוה ראובן לבניו מחמת מיתה וז"ל רצוני שמן המובחר שבנכסי ינתן חמשת אלפים פלורינ"יש לנשואי יתומה אחת שהשעה דחוקה לה שתהיה קרובתי אם תזדמן בתוך עשר שנים ואם לא תזדמן קרובה רצוני שתנתן הסך הנ"ז לבתולה נצרכת לצורך נישואיה אמרו לו בניו לראובן הנ"ז ואי אתה זוכר מדינה בת שמעון אחיך נ"ע שהיא בתולה ונצרכת והשיב להם שלדינה בת שמעון אחיו נ"ע יש לה אחים שהם מרויחים הרבה ועוד כי דינה גדלה בשנים ולא תנשא אמרו לו ומי יודע אם ירצה ה' שתנשא אז צוה ראובן מחמת מיתה וז"ל אני מניח אלף פלורינ"יש לסיוע נשואי דינה בת המנוח שמעון אחי ואם לא תנשא יהיו לנשואי לאה אחותה בת המנוח שמעון אחי וכאשר כלה ראובן לצוות את בניו, ויגוע ויאסף אל עמיו וחיי לרבנן ולכל ישראל שבק ויהי היום והנה דינה בת שמעון נ"ע אחי ראובן המצוה נכנסה לחופה ובני ראובן המצו' נ"ע קיימו דברי אביהם הזקן ונתנו לה לדינ' האלף פלורינ"יש אשר צוה להם ודינה תובעת ג"כ החמשת אלפי' פלורינ"ש באו' שראובן המצוה היה דודה ושהיא זוכה מכח צואתו שאמר יתומה אחת קרובתי ובני ראובן טוענים שכיון שהניח לה אביה' נ"ע אלף פלורינ"יש סילקה בפירוש מהחמשת אלפים פלורינ"יש יורני הדין עם מי ואת"ל שהדין עם בני המנוח ראובן המצוה נ"ע עדין מספקא לי אם תבוא לאה אחות דינה בת שמעון אחי המצוה נ"ע לידי נישואין בתוך העשר שנים שהגביל המצוה נ"ע מי יכולה לתבוע החמשת אלפים פלורינ"יש שהניח דודה המצוה נ"ע לנשואי יתומה קרובתו ואין לו קרובה יותר ממנה או דילמא לא זכתה בהם כיון שהמצוה נ"ע אמר בפ' ואם לא תנשא דינה יהיו לנשואי לאה אחותה בת המנוח שמעון אחיו נמצא שסילקה ג"כ ללאה יורני כדת מה לעשות:
תשובה הגם כי לא מבעלי הוראה אנכי איבעית אימא קרא ואיבעית אימא סברא ואצ"ל משנה וגמרא ופוסקים ז"ל עכ"ז אזרתי כגבר חלצי לעשות רצונך אהובי עמיתי נר"ו ויהי דוד לכל דרכיו משכיל וה' עמו ואומר בקצרה לכאורה ולפום ריהטא משמע שויכוח דברי השאלה שהדין עם יורשי ראובן המצו' לגבי דינה בת דודה שלא זכתה בחמשת אלפים פלורינ"יש ולאו כל כמינה לומר שהמצוה היה דודה ושהיא זוכה מכח צוואתו שאמר יתומה אחת קרובתי דינה דצוה ראובן לבניו שיתנו מנכסיו כך חמשת אלפים פלורינ"יש לנשוא' יתומה אחת קרובתו אבל לדינה הוצאה מן הכלל כדמוכח מתוך דבריו שאמר לבניו שדינה בת אחיו עברה פרקה וגדלה בשנים ולא' אתיא לידי נישואין שדברים אלו לאו מכללא אתמר אלא בפירוש איתמר וטענות אחרות כמו שבא בשאלה ולולי דמסתפינ' הוה אמינא שאפילו האלף פלורינ"יש שנתנו לה היורשים לא היה ראויה לזכות בהם שמה שאמר דודה המצוה שיתנו לה מנכסיו אלף פלורינ"יש היה שלא ברצונו וכל אחר יד להפיס דעת בניו שלמדו סניגוריא עליה זהו דעתי ראשונה אבל אחר העיון וההשקפה באמתחות שיחות הפוסקי' ז"ל נראה לפ"ד הפעוט שזכתה דינה הנ"ז ל"מ באלף פלורינ"יש שצוה דודה בפי' שיתנו לה לנשואיה אלא ג"כ בחמשת אלפים שזכתה בהם ואע"פי שלא מצאתי בפוסקי' ז"ל זה הענין אמינא לה למפשטה במה מצינו מענינים אחרים דהוו מעין דידיה ואביזריה ובעזר מי שאמר חסד ומשפט שמור זה החלי לאמר:
גרסינן במס' בתרא דף קמ"ו פ' מי שמת גבי מתני' דקתני ש"מ שכתב כל נכסיו לאחרים וכו' מאן תנא דאזלינן בתר אומדנא אמר רב נחמן ר"ש בן מנסיא היא דתניא הרי שהלך בנו למ"ה ושמע שמת בנו ועמד וכתב כל נכסיו לאתר ואח"כ בא בנו מתנתו מתנה ר"ש בן מנסיא אומר אין מתנתו מתנה שאלמלא היה יודע שבכו קיים לא היה כותבן ואמר רב נחמן הלכה כר"ש בן מנסיא ופסקוה כל הפוסקי' ז"ל להלכה הא קמן דאזלינן בתר דעת נותן אע"פי שלא פי' וג"כ בנ"ד אמדינן דעת המצוה דפשיטא ופשיטא שהיה בדעתו לכלול לדינה הנז' בת אחיו נ"ע ויתומה ונצרכת ולא יש לו קרובה יותר ממנה שרצונו היה שיזכה בחמשת אלפים פלורינ"יש ומה שהשיב לבניו שהיו לה אחים שמרויחים הרבה היה כדרך דחייה בעלמא ולגלות דעתם ורצונם ראיית האמת שכשהם חזרו והפצירו בו כמבואר בדברי השאלה תכף ומיד אמר שיתנו לה אלף פלורינ"יש ולא אמר יותר אלא מפני שהיה בדעתו שלא יבוא לידי נישואין וראיה לדבר שאמר שאם לא תבוא לידי נישואין שיתנו האלף פלוריני"יש ללאה אחותה באופן דאזיל ומתרץ לטעמיה ולסברתיה דאילו היה יודע שתבוא לידי נישואין היה מניח לה הכל בפירוש דלא גרעא משאר קרובות ואדרבה היא יותר קרובה מכלם ועדיפא מזו אני אומר שכונתו ה"ה לזכות לה החמשת אלפים פלורינ"יש והאלף נוספים על החמשת אלפים לא זו אף זו קתני ומנא אמינא לה מיתור דבריו כדמוכח מדברי השאלה שאמר להשיב לבניו אני מניח אלף פלורינ"יש לסיוע נשואי דינה דמאי היה בדעתו לומר לסיוע דמאי רבותיה לימא לנשואיה בלא מילת לסיוע כמו שאח"כ אמר ואם לא תנשא דינה הנ"ז יהיו האלף פלוריני"ש לנשואי לאה אחותה אלא ודאי היתה כונתו לזכות לה החמשת אלפים פלורינ"יש מלבד האלף פלורינ"יש שצוה לה בפירוש ודמי האי מלתא למאי דאיתא במסכ' במרא פ' י"נ דף קל"ח ת"ר ש"מ שאמר תנו מאתים זוז לפלו' בני בכור כראוי לו נוטלן ונוטל את בכורתו ופי' רשב"ם ז"ל לפלו' בכורי כראוי לו אמרינן לקמן דהאי כראוי לו לישנא יתירא הוא ליפוי כח שנתן לו הני מאתים זוז לבד מבכורתו הלכך נוטלן וגם את בכורתו ואמר בתר הכי בסמוך בגמרא ושכיב מרע שאמר תנו מאתים זוז לפלו' בעל חובי נוטלן ונוטל את חובו ופריך בגמ' משום דאמר לו כראוי לו נוטלן ונוטל את חובו ודילמא כראוי לו בחובו קאמר ומשני אמר רב נחמן אמר לי הונא הא מני ר"ע היא דדאיק לישנא יתירא דתנן לא את הבור ולא את הדות אע"פי שכתב לו עומקא ורומא וצריך ליקח לו דרך דר' עקיבא וחכ"א אין צריך ליקח לו דרך ומודה ר' עקיבא בזמן שאמר לו חוץ מאלו שאין צריך ליקח לו דרך אלמא כיון דלא צריך וקאמר לטפויי מלתא קאתי ה"כ כיון דלא צריך וקאמר לטפויי מלתא קאתי ופ' רשב"ם לא את הבור שבבית ולא את הדות שבבית אינן מכורין בכלל בית דאע"פי שכתב לו עומקא ורומא של בית דתשמיש הן בפני עצמן ולא אהני עומקא ורומא אלא למקני עומקא ורומא כדאמרי' בגמ' המוכר את הבית דמסתמא לא קני אניש עומקא ורומא וצריך למוכר ליקח לו דרך לבורו ולדותו ששייר לעצמו דמוכר בעין יפה מוכר ולא שייר לו דרך דאין צריך דהא חוץ מאלו לא הוה צריך למימר למעוטי בור ודות דהא מסתמא לא קני להו לוקח אלא לטפויי לו שיור דרך לבור ודות עצמו נתכוון ומיהו רבנן נמי אודו דכל לישנא יתירא לטפויי אתי היכא דאיכא מידי לטפויי כי הכא בהך ברייתא והא דאמרן הא מני ר"ע היא לאו דווקא דה"ה לרבנן אלא משום דאשכחן לר"ע בהדיא דדריש לישנא יתירא מוקי לה כר"ע ע"כ לשון רשב"ם הא קמן דהאי סוגיא אתיא אליבא דכולי עלמא ודהיכא לישנא יתירא דרשינן וכהא דבכור ודבעל חוב ופי' הר"ן ז"ל אלא מאי כראוי לו דראוי הוא לכך שעשה נחת רוח בדברים אחרים ע"כ לשון הר"ן ז"ל השייך לענינינו ופסקו הפוס' ז"ל האי סוגיא דלישנא יתירא להלכה הרב אלפסי ז"ל בהלכותיו בפי' יש נוחלין וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפ' י"א מהל' זכיה ומתנה ומהר"יקא ב"בי חט"מ סימן רנ"ג בספר הקצר סי' הנ"ז וכמו כן אני אומר בנ"ד דהאי לישנא דלסיוע נישואי' לישנא יתירא הוי כשהיה ד' והותר שיאמר לנשואי' כמו שאמר ללאה אחותה לנשואיה אלא ודאי אתא לטפויי שמלבד החמשת אלפים פלורינ"יש נותן לה האלף נוספים עליהם וזאת היתה כונתו במילת לסיוע ומה שלא פי' בהדיא מפני שהיה בדעתו שלא תבוא לידי נישואין וזה ששאלת בסוף דברי השאלה על לאה אחותה של דינה הנ"ז אם באולי הדין עם יורשי המצוה ולא יתנו לה לדינה החמשת אלפים פלורינ"יש אם יכולה לאה לתובע' אני או' לע"ד דאין כאן מקום לזאת דאחת מהן ודאי תזכה בחמשת אלפים פלורינ"יש ודעתי נוטה יותר לדינה מהטעמים שכתבתי מלבד האלף נוספים וללאה אלף פלורינ"יש לפחות ואע"פי שנתנם לה על תנאי אם לא תנשא דינה ודינה נישאת מ"מ אני אומר שלאה זכתה באלף דינרים מתרי טעמי חדא דאזלינן בתר אומדנא ולא גרעה מהאלף פלורינ"יש כיון שהיא ג"כ בת אחיו שמעון נ"ע והיא יתומה נצרכת וחדא כיון דלא איכפל לתנאיה בלשון שלילה ואם תנשא דינה ללאה לא יתנו לה כלום ש"מ שרצון המצוה היה שמ"מ יתנו לה ללאה האלף פלורינ"יש ל"ש נישאת דינה ול"ש לא נישאת זהו נלע"ד וה' יצילנו משגיאו' ואתנפל לפני מורה צדק יושב על כסא ההוראות מרן שיחיה הוא יורני וינחני במעגלי צדק ויודיעני קושט אמרי אמת יוסיף ימים ארוכים ושנותיו בנעימים בסדר זה יתנו כל העובר על הפקודים:
תשובת השואל כדעיינינן בנוסח השאלה ועל מה אדניה הטבעו נראה שהיתומים בני ראובן נ"ע ידם על העליונה על דבר כי דברי אביהם הזקן האחרונים סתומים וחתומים ויש צדדים לכאן ולכאן ואין לעמוד בבירור על דעתו וכונתו דאיפשר שדעתו להוציא בת אחיו מן הכלל ולסלקה באלף פלוריני"ש כטענת היתומים מחמת שאינה נצרכת כל כך דאחיה מרויחים הרבה או שמא דעתו ליפות כחה יען כי בת אחיו נ"ע היא ודעתו קרובה איליה ותטול אלף  פלורינ"יש עודף על החמשת אלפים ועל כן בתחילה כשהזכירוה בניו ענה אותם שכבר גדלה בשנים ולא תנשא משמע הא אם היה עולה על דעתו שתנשא היה מצוה שינתן הסך הלז לה בעין יפה וכשהשיבו לו בניו תשובה נצחת כי אין אדם יודע מה יהיה אחריו אז ברוח נדיבה הוסיף מן דיליה ואמר שהוא מניח ליתומה הנזכרת אלף פלורינ"יש לסיוע נשואיה כלומר מלבד החמשת אלפים אם יזדמן שתנשא בתוך עשר שנים ואם לא תנשא כלל האלף פלורינ"יש יהיו לאחותה לצורך נשואיה מלבד הזכות אשר לה בחמש' אלפים פלורינ"יש אם תנשא בתוך עשר שנים לכן מאחר שראובן איננו כי לקחו האלהים ומידי ספק לא יצאנו דאפשר לפרש דבריו לזכות היתומה וגם היתומי' יש להם על מה שיסמוכו הדין עמהם וידם על העליונה דדברי שכיב מרע ככתובים וכמסורים דמו וקי"ל דכל הבא להוציא בשטר יד בעל השטר על התחתונה וכ"כ הטור בח"מ סי' מ"ב וז"ל היה כתוב בו לשון שמשתמע כך וכך הולכין אחר הפחות כגון פלוני לוה מפלוני ק' זוזי דאינון כ' סלעים אין לו אלא כ' סלעים שיש לפרש ק' זוזי גריעי שאינן שוין אלא כ' סלעים ק' זוזי דאינון ל' סלעים אין לוי אלא זוזי שיש לפרש ק' זוזי ששוין ל' סלעים גרועים שאינן שוין אלא ק' זוזי דיד בעל השטר על התחתונה ע"כ וכ"כ הרמב"ם בסוף הלכות מו"ל ומוסכם הוא מן הפוסקים דכל טענה שיש עמה חזקה בתרה אזלינן ברם אכתי האי מילתא צריך בשש להתיישב ולעיין בה שפיר יען כי מצאנו ראינו דלכולי עלמא בדברי שכיב מרע אזלינן בתר אומדנא אפילו לבטל מעשיו וכן העלה מהרי"קא בשולחנו ח"מ סי' רמ"ו וז"ל לעולם אומדים דעת הנותן אם היו הדברים מראין סוף דעתו עושים על פי האומד אע"פי שלא פירש כיצד מי שהלך בנו למדינת הים ושמע שמת וכתב כל נכסיו לאח' מתנה גלויה גמורה ואח"כ בא בנו אין מתנתו קיימת שהדברים מוכיחים שאילו ידע לא היה נותן כל נכסיו לפיכך אם שייר מנכסיו כל שהוא בין קרקע בין מטלטלין מתנתו קיימת יש מי שאומר שדין זה דווקא בשכיב מרע וכולי על כן יש להפוך בזכות היתומה הנזכרת ותטול גם כן החמשת אלפים פלורינ"יש כ' מתוך העניין ומדברי ראובן נ"ע איכא הוכחה דכוונתו ליפות כחה כל כה"ג יד המוציא על העליונה כאשר אוכיח מן הגמרא בפ' י"כ ד' קל"ח תניא שכיב מרע שאמר תנו מאתים זוז לפלוני בני בכור כראוי  לו נוטלתן ונוטל את בכורתו אם אמר בבכורתו ידו על העליונה רצה נוטלתן רצה נוטל בכורתו ושכיב מרע שאמר תנו מאתים זוז לפלונית אשתי כראוי לה נוטלתן ונוטלת את כתובתה אם אמר בכתובתה ידה על העליונה רצה נוטלתן רצה נוטלת את כתובתה ושכיב מרע שאמר תנו מאתים זוז לפלוני בעל חובי כראוי לו נוטלתן ונוטל חובו ואם אמר בחובו נוטלן בחובו ופריך עלה בגמרא משום שאמר כראוי לו נוטלתן ונוטל את חובו ודילמא כראוי לו בחובו קאמר אמר רב נחמן אמר לי הונא הא מני ר' עקיבא היא דדייק לישנא יתירא דתנן ולא את הבור ולא את הדות אע"פי שכתב לו עומקא ורומא וצריך ליקח לו דרך ומודה רבי עקיבא בזמן שאמר לו חוץ מאלו שאינו צריך ליקח לו דרך אלמא כיון דלא צריך וקאמר לטפויי מילתא קאתי הכא נמי כיון דלא צריך וקאמר לטפויי מילתא קאתי ופירש רשב"ם דהא דאמרן הא מני ר' עקיבא היא לאו דווקא דה"ה לרבנן אלא משום דאשכחן בר' עקיבא בהדיא דדריש לישנא יתירא מוקי לה כרבי עקיבא ע"כ וכתב הר"ן שם בשם  הריט"בא וז"ל איכא דלא גרסי גבי בעל חוב דאם אמר בחובו ידו על העליונה דדווק' בבנו ובאשתו דמקרבא דעתיה לגביה הוא דאמרינן הכי אבל בבעל חוב הא דאמר מאתים זוז בחובו משום דסבור דכך חייב ל והא דאמרינן בחובו אין לו אלא חובו אם החוב גדול יותר גובה משאר נכסי' ואם הוא מעט מזה יחזור המות' ליורשין כ' סבור היה שהיה החוב בזה הסך והוא הנכון דכיון דאמר בחובו אם נותן יותר מחובו הוה ליה כריבית מאוחרת עכ"ל וזו היא גרסת הרי"ף הרמ"בם והרש"בא ז"ל וכן דעת בעל התרומות שער נ"ט עוד ראיתי למה"רם אלשיך בתשובותיו סי' י"ב שהכריח מן הגמרא דזו היא הגירסא האמיתית וגם הביא ראיה מדברי בעל הגהות מיימון שנזדמנה לו הגירסא האחר' ולא נטה אחריה אלא גירסת הרמב"ם ישרה בעיניו וז"ל מה שכתב הרב אמר בחובו אין לו אלא חובו אין הגירסא כן בספרים שלנו אלא גירסת ידו על העליונה כמו בבכור וכתובה ואולי הגירסא בספרים של ספרד היא כדברי הרב כי בכמה מקומות משתנית הגירסא וכולי ויש ליתן טעם שיש יותר קריבת דעת אצל בנו הבכור ואצל אשתו ליפות כחם וכולי יעויין שם ואחרי הודיע לנו אלדים את כל זאת נראה דב"נד הדין עם היתומה מדאמרינן התם בבכורו ובאשתו כשאמר מאתים זוז בבכורתו וכן בכתובתה אם מאתים זוז יותר על הראוי לא אמרינן אולי מושגה הוא אף כי בהדיא פירש בכתובתה ובבכורתו מטעם אקרובי דעתא וודאי ליפות כת המקבל נתכוון א"כ בנ"ד דברור הדבר שראובן כל מגמתו ליפות כח קרובותיו בזכות החמשת אלפים פלורינ"יש ודינה בת אחיו היא היותר קרובה איליו כמבואר בשאלה דין הוא שנפרש דבריו באופן שלא יגרע זכותה ותזכה בהם ולדעת הפוסקי' שקיימו וקיבלו הגירס' האחרת לאמיתית ואפילו בבעל חוב ידו על העליונ' כ"ש הוא וק"ל ומה שאמר ראובן נ"ע בתחילה שאחיה מרויחים הרבה ועוד כ' גדלה בשנים ולא תנשא רצונו כי לא היה בלבו להניח מאומה לבת אחיו נ"ע יען כי למזונות אינה נצרכת כי יש לה אחים שמרויחים הרבה והחמשת אלפים פלורינ"יש לא תטול לצורך נשואיה מחמת שכבר גדלה בשנים אמנם אחר שבניו העירו את אזנו בטוב טעם ודעת הוסיף להניח לה עוד אלף פלורינ"יש ליפות כחה מחמת שהיא בת אחיו נ"ע ודעתו קרובה איליה ונראה דמוכרח הוא דא"לתה שתי תשובו' בדבר למה לי ואם דעתו שלא תזכה בת אחיו בסך הנ"ז כלל כשהזכירו לו בניו דינה בת אחיו לא היה לא להשיב אלא שאחיה מרויחים הרבה ומינה ידעינן שכוונתו שהיא לא תטול הסך הנ"ז לצורך נשואיה מחמת שאחיה מרויחים והיכולת בידם להשיאה אלא ודאי כדאמרן ודבר הלמד מעניינו והדין עם היתומה זאת ועוד דראובן נ"ע דק בלישניה ליפות כחה כדי שתטול האלף פלורינ"יש מלבד החמשת אלפים אם תנשא בתוך עשר שנים שהרי בצואתו איכא יתור לשון כי בתחילה אמר שמנכסיו ינתן חמשת אלפים פלורינ"יש לנשואי יתומה אחת וכולי ובסוף דבריו שינה בלשונו ואמר שהוא מניח אלף פלורינ"יש לסיוע נשואי בת אחיו נ"ע ואם דעתו לסלקה מן החמשת אלפי' היה לו לתפוס לשונו הראשון ויאמר שהוא מניח אלף פלורינ"יש לנשואי בת אחיו א"כ נראה דזכינו לדין ולא נסתלקה היתומה באלף פלורינ"יש דכל היכא דאיכא לישנא יתירא כולי עלמא יעידון יגידון דאלימא כח המקבל דהא אפילו בבעל חוב כשאמר כראוי לו דאפשר לפרש כראוי לו לפרעון חובו וסברא דלא שבקינן ליה למשקל טפי מפני חשש איסור ריבית כנז"ל אפ"ה כיון דאמר לישנא יתירא אמרינן שיטול המתנה מלבד חובו ואמדינן דעתיה דמה שאמר כראוי לו ביאור דבריו ראוי הוא לכך דעשה לו נחת רוח בדברים אחרים ואנן השתא מכ"ש דבנ"ד דרשינן יתור לשון ואמרינן דמה שאמר שהוא מניח אלף פלורינ"יש לסיוע נשואי בת אחיו נ"ע ביאור דבריו דמאחר שהיתומה הזאת בת אתיו היא ואין לו קרובה איליו יותר ממנה שאם יארע שתבא לידי נשואין שהוא מוסיף לה אלף פלורינ"יש מלבד הזכות אשר לה בסך הנ"ז אם תנשא בתוך עשר שנים כי דעתו קרובה אצלה ורוצה בכבודה וליקח בהם תכשיטים לצורך חופתה ועל פי הדברים האלה נלמד דאע"פי שהיתומי' מוחזקים מכח אומדנא נוציא מהם הממון דכל זמן דאיכ' אומדנא דמוכח כוונת המצווה כנז"ל ראיה ברורה חשיבה אפילו להוציא ממון מחזקתו וכן עשה מעשה ר' בנאה שהוציא ממון מחזקתו ע"י אומדנא דמוכח כדאיתא בפ' ח"ה ד' כ"ח ההוא דשמעא לדביתהו דקאמרה לברתא אמאי לא צניעת באיסורא הך איתתא עשרה בני אית לה ולית לי מאבוך אלא מדכי שכיב אמר להו כל נכסי לחד ברא לא ידעי להי מניהו אתו לקמיה דר' בנאה אמר זילו חביטו קיבור' דאבוכון עד דקאי ומגלי לכו להי מניכו שבקא אזלי כולהו ההוא דבריה הוה לא אזל אמר להו כולהו נכסי דהאי אזלו אכלו קורצא ביה מלכא אמרי איכא גברא חד ביהודאי דקא מפיק ממונ' מאנשי בלא סהדי ובלא מידי וכולי שוב מצאתי שהר"שבא ז ז"ל דרך בנתיב זה להשיב שואלו דבר והביא דבריו הב"י בט"ו ח"מ סי' רנ"ג ולהקל על המעיין אעתיק דברי השאלה ותשובתו הרמתה וז"ל שאלת ראובן נתן לשמעון דירה באחד מהבתים שלו וזה לשון המתנה נתתי לו בקנין גמור בית אחד לדירתו איזה בית שיברור בבתים שאני דר ומשתמש בהם היום הן בבתים העליונים הן בבתים התחתונים צריכים אנו לדעת אם יש לו רשות לברור הבית האמצע' תשובה מהלשון הראשון משמע שנתן לו רשות בכל מקום שירצה ואע"פי שאחר כך כתב הן בעליונות הן בתחתונות אין לשון זה ממעט אלא מרחיב ונותן בעין יפה וחוזר וכופל לשון מתנתו ולשון הן שאמר אינו מגרע אלא מבאר ומפרש שאילו היה למעט א היה כותב הן אלא היה כותב בבתים שאני דר ומשתמש בהם היום בבתים העליוני' או בתחתוני' שהלשון הזה היה אפשר לומר שלא בא אלא למעט ולומר דווקא בעליונ' אבל עכשיו שכתב הן לשון זה ביאור של עין יפה הוא ולפי זה נמצא דעליונות דקאמר כל העליונות קאמר עליונות ועליונות שבעליונו' עכ"ל הרי קמן דכל היכא דאיכא לישנא יתירא דרשינן היתור ליפות כת בעל השטר וידו על העליונה ומאחר שהוכחתי דגם בנ"ד איכא לישנא יתירא במתנה שהניח לה דודה לצורך נשואיה הדין עמה וינתן לה עוד חמשת אלפים פלורינ"יש ברם עם כל זה לא נתיישבה דעתי כי מאחר שדברי ראובן נ"ע מעלים ומורידי' צריך למידק טפי בדבריו וכדעיינינן שפיר בכל הפרטים נלע"ד דמוחלפת השיטא והדרינן לכללין דיד בעל השטר על התחתונה ואין ליתומה אלא אלף פלורינ"יש תחילת כל דבר יש להעיר מה ראו בני ראובן נ"ע לדבר על לב היתומה בת אחיו אחר שאביהם גילה דעתו שינתן מנכסיו הסך הלז לצורך יתומה נצרכת שתהיה קרובתו אם תזדמן בתוך עשר שנים אם כדי שתזכה במתנה אם תנשא בתוך עשר שני' אינו צריך כי היא היותר קרובה איליו וודאי תזכה בהם מכח צואתו זאת ועוד כשחזרו והשיבו על דבריו למה לא הזכירו אחותה והיה להם להשיב ומי יודע אם ירצה ה' שתנשא היא או אחותה לאה ובדברי אביהם האחרונים איכא למידק נמי למה לא תפס לשונו הראשון כנז"ל תשובה לדבר נלע"ד כי בני ראובן כשמעם דברי אביהם הזקן בתחילת צואתו נסתפקו בדבריו לפי שאפשר לפרשם בשני פנים הפן הראשון הוא דמה שאמר שרצונו שתנתן הסך הנ"ז לנשואי יתומה אחת שהשעה דחוקה לה שתהיה קרובתו אם תזדמן בתוך עשר שנים כלומר אף כי ידעתי דאיכא יתומות בתולות ונצרכות במשפתתי רצוני אם תזדמן שתנשא אחת מהנה בתוך עשר שנים ינתן לה הסך הנזכר לצורך נשואיה ואם לאו לא תעכבו עוד המעות וינתן לאחרת לצורך נשואיה אף כי לא תהיה ממשפחתי או נוכל לפרש דבריו רצוני שינתן חמשת אלפים פלורינ"יש ליתומ' אחת שתהי' קרובתי אם תזדמן בתוך עשר שנים אחרי מותי לפי שלא ראה בכל משפחתו בתולה יתומה ונצרכת דאילו ידע היה מצוה שינתן הסך הנ"ז לאותה שדעתו יותר קרוב' איליה לצורך נשואין והזה יכול להגביל זמן כפי ראות עיניו ואם יעבור הזמן ולא תנשא ינתן לאחרת ולפי זה מה שלא הזכיר בת אחיו שמא רצונו להוציאה מן הכלל מאיזו סיבה או שמא לא צוה עליה מחמת שכחה כי טרוד הוא בחליו ובהיותם פושחים על שתי הסעיפים אמרו לי בניו לעמוד על דעתו ואי אתה זוכר מדינה בת שמעון אחיך נ"ע שהיא בתולה ונצרכת ואביה' השיב להם תשובה אשר אין בה הוכחה בבירור מה היה בדעתו כי מצד אחד נראה שדעתו להוציאה מן הכלל דיש לדינה הנזכרת אחים שמרויחים הרבה ומצד אחר נראה שדעתו קרובה אצלה והיא קודמת לכל בנות המשפחה אלא שלא טרח להזכירה ולצוות עליה שינתן לה הסך הנ"ז לצורך נשואיה בהגבלת זמן הנ"ז יען כי כבר גדלה בשנים ולא תנשא אלא שאין רצונו שתעכב המעות משך עשר שנים ללא תועלת שמא תזדמן יתומה בתולה ונצרכת ממשפחתו קודם לכן ותפסיד אמנם דינה לא יצאתה מן הכלל והרי היא כאחת מבנות המשפחה ואם תנשא בתוך עשר שנים תטול הסך הנ"ז על כן לצאת מכל ספק חזרו והשיבו על דבריו ומי יודע אם ירצה ה' שתנשא ולא הזכירו אחות' לאה מטעם כי אחיות הנה ומדינה תלמוד אחות' כי לא ימנע מחלוקה או ראובן רצונו להוצי' דינה הנזכרת מן הכלל מחמת שאחיה מרויחים או לא אם רצונו שלא תזכה בחמשת אלפים פלורינ"יש גם אחותה לא תזכה בהם יען  כי אחי דינה גם אחי לאה הם ומטעם אחד נסתלקו שתיהן ואם רצונו שאם תישא דינה בתוך עשר שנים תזכה במתנה לצורך נשואיה אחותה כמוה וכראות ראובן שבניו נסתפקו בדבריו וכוונתם רצויה אזי בתתימת דבריו גילה דעתו ושפתיו ברור מללו כי אין שכחה לפניו ורצונו מתחילה שלא תזכה דינה בת אחיו נ"ע בחמשת אלפים פלורינ"יש לא היא ולא אחותה על דבר כי אחיהן מרויחים הרבה וספק בידם להנשאן ומה שהוסיף למת טעם שכבר גדלה בשנים ולא תנשא אין רצונו שאם תנשא בתוך עשר שנים תזכה בסך הנ"ז אלא שאם ה"ה עולה בדעתו שתנשא היה בלבו להניח לה מתנה לצורך נשואיה מחמת קורבא והיא האלף פלורינ"יש שפירש בסוף דבריו ולא צוה בכך בתחיל' לפי שעלה בדעתו שלא תנשא ברם אחר שבניו העירו את אזנו בטוב טעם ודעת הגיד להם כל מה שבלבו ואמר אני מנית אלף פלורינ"יש לסיוע נשואי דינה בת המנות שמעון אחי ואם לא תנשא יהיו לנשואי אחותה לאה בת המנוח שמעון אחי והוסיף מילת לסיוע לברר כוונתו וביאור דבריו מה שאני מניח לה מתנה מועטת כזאת אינו אלא לסיוע ולעזר נשואיה כי אחיה יוסיף לה כהנה וכהנה להשיאה לפי כבודה דאם דינה לא תנשא יהיו לאחותה ואם לא היה מוסיף מילת לסיוע היה אפשר להבין שהוא מניח לה אלף פלורינ"יש נוסף על הזכות אשר לה בסך החמשת אלפים מכח שהיא קרובתו והיינו מבארים דבריו על הדרך שהזכרתי ראשונה וכל לישנא יתירא בזה יד בעל השטר על התחתונ' ולסברא זו מצאתי עיקר מדברי בג"ה שכתב על דברי בעל התרומות בשער כ"ט וז"ל איכא למידין לשטת רבינו דמסיק דכשאמר בסתמא מאתים זוז לפלוני בעל חובי אינו נוטל אלא חובו כיון דלא קאמר לישנא יתירא דכראו' לו אם. כן כי קאמר נמי בחובו דהוי לישנא יתירא מאי אתא לטפויי דאם אין כוונתו אלא שיטול שטר חובו בלבד למאי איצטריך ליה לומר בחובו הא בסתם נמי כשלא הוסיף לומר בחובו היה דעתו כן ובשלמא לטעמא דהראב"ד ז"ל משום דמחזי כריבית ניחא דאה"נ דאיהו לטפויי איכוון דבשביל חובו ובטול מעותיו תהיה ידו על העליונה אלא דאנן לא שבקינן ליה למשקל טפי ולא צייתינן לדברי המצוה מפני האסור אבל לאידך טעמא דמשום אומדנא נגעו בה הרי יתור לשון במה שאין צורך צריך לדרשו לטפויי ולפתות נימא דלידו על העליונה אתא וי"ל דודאי הכא עסקינן בשאין החוב מאתים זוז ממש דא"כ לא שייך כאן ידו על העליונה אלא הוא פחות או יותר הילכך לעולם אית לך למהדר לאוקמי ממונא בחזקת היורשים ונאמר דמשום דהאי אישתלי וסבר דחובו מאתי' זוז אבל זה אינו יודע זה בודאי ובבירור וחשש שמא יהא החוב פחות או יותר ואולי כשישמעו תנו מאתים זוז לבעל חובי ואין סך זה מכוון ממש אל החוב יחשבו שהיא מתנה בפני עצמ' זולת החוב להכי פירש שאינו רוצה שיהיה אלא לפרעון החוב וממילא שאם יהיה יותר שישאר ליורשים ע"כ הרי מבואר דלפי הענין דרשינן יתור לשון זמנין דרשינן ליה לטפויי וליפו' כח המקבל וזמנין למעוטי ולגרוע כחו ומעתה כיון דבריר לן דכפי משמעות דברי ראובן הראשונים הורע בח דינה בת שמעון בזכות החמשת אלפים פלורינ"יש אם כן איפוה אין כח בידה להוציא הממון מיד היתומים מכח אומדנא ואמרינן אם דעת המצוה ליפות כחה כיון שידע שמלשונו הראשון הבינו השומעים שהורע זכותה כמבואר מתוך ויכוח בני ראובן היה צריך לפרש בהדיא באחרונה וכן נראה מדברי הר"אש בתשובותיו והביא ריב"ז דבריו בטור ח"מ סי' רנ"ג וז"ל מה ששאלת על שכיב מרע שאמר תנו מנה לפלוני בני ולא ירש ומנה לפלוני בני וירש והיו לו נכסים הרבה היאך כדין לשון צואה זו מלשון הראשון משמע שנתן לשני הכל זולת מונה שפירש לראשון ובמה שחזר ואמר לפלוני בני מנה וירש יש להסתפק שמא חזר מן הראשון ונתן לשני מנה בראש והשאר יחלוקו בשוה תשובה אם חזרה יש כאן היה לו לומר לשני מנה לפלוני בני וירשו אלא מדקאמר וירש שמע מינה שילמוד בדבריו הראשונים וירש השני הכל ומה שאמר לשני מנה לפלוני שמא היו בידו מאתים שהיו לשני בניו ואותן צוה לתת להם ולא היו בכלל ממונו ע"כ וגם הב"י כתב בטור א"ה סי' ק"ו בשם הרמב"ן הר"ן רבינו האיי והרבה מן הפוסקים דכל היכא דאיכא הוכחה מתוך השטר בטלה האומדנא באופן דנמצינו למדים מכל מה דכתיבנא דהדין עם בני ראובן נ"ע וכוונתם רצויה ומתוך הויכוח נתבאר כי האמת אתם וכל מעשיה' לשם שמים לקיים דברי המת ומפיהם אנו חיים ובטענת דינה אין בה ממש דאף כי נודה שמדברי הצואה האומדנות שוות דאיכא למשמע הכי ואיכא למשמע הכי בכה"ג יד בעל השטר על התחתונה ולפי מה שכתבתי נלע"ד שגם אחותה לאה אם תבא לידי נשואין בתוך עשר שנים שהגביל ראובן נ"ע לא זכתה בחמשת אלפי' פלורי"ניש כי גם לה סלק ראובן בפירוש וטע' אחד לשתיהן ועוד כ"ש הוא דמה דינה שאנו רואים שדעת ראובן קרובה אצלה יותר במה שהקדימה לזכות באלף פלורינ"יש סלקה וגרע כחה בזכות החמשת אלפים אחותה הבאה אחריה לא כ"ש הנלע"ד כתבתי ואין לי להאריך עוד יען כי עינינו רואות את מורינו מורה האמת והצדק אשר כל אמריו אמרי יושר כלם נכוחים למבין ה' ישמרהו ויחייהו אכי"ר בסדר ונתנו איש כפר נפשו לה' שנת ולפעלי את"ן צדק לפ"ק: