שאלה ס ראובן בא לעירו בתחלת חדש כסליו אחר שעמד חוץ משם קרוב לשנה ונתעברה אשתו וכשהיה סוף אדר שני נטלה משא כבד וגרם לה שהפילה נפל והיה נגמר באיבריו כבן שבעה ובכה מעט וחי קרוב לי"ב שעות ואח"כ מת ויצא קול בעיר לאמר איך אפשר שבחמשה חדשים שאינם גמורים ישמיע ילד כזה קול אשר ע"כ חששו לאשה הזאת שהיתה מעוברת קודם בא בעלה לעיר ומשום הא בדקו אותה ע"י השכנות אם היתה בדדיה שפע חלב ולא מצאו לה כלום עכשו באנו לשאול אם יש לחוש לאסור אשה כזאת לבעלה משום גדלות הנפל ובכייתו או אוקמינן לה אחזקתה כיון שעד עכשו היתה מוחזקת בצניעות ואמה דרה עמה וגם עד עכשו הבטל אינו חושש לה יורנו המורה אם חוששין לה אם לא ושכמ"ה:
תשובה ראה מה שרשום בש"ע אבן העזר סי' ד' סעי' י"ד בבעל הגה"ה שכך כתוב שם אשה שנתעברה מבעלה סוף סיון וילדה תחלת כסליו שאין ביניהם כי אם חמשה חדשים לא חיישינן לבנה לומר שהיתה מעוברת קודם לכן והחדשים גורמים והוה ליה בן שבעה כאשר כתב מהר"י מינץ סי' וי"ו. ואפילו הפילה בתשרי ושמעו הולד בוכה לא חיישינן לה שהיתה מעוברת קודם לכן דאפשר לבכות לחמשה חדשים אלא שהוא נפל ואינו ראוי להיות קיים כאשר כתב הב"י סוף סי' קע"ח שכך השיב הרב ר' דוד דור"אן. ע"כ לשון בעל המפה:
והנה הלכתי לבקש שם זאת התשובה וראיתי שהשאלה אשר בא תשובה עליה היא ממש נדון דידן אשר ע"כ גמרתי להעתיק השאלה והתשובה כאשר היא כתובה שם וז"ל מצאתי כתוב ראובן בא לעירו בתחלת חדש כסליו אחר שעמד חוץ לביתו קרוב לשנה הנ"ל ונתעברה אשתו ובסוף אדר הפילה נפל כבן ז' באיבריו ובכה מעט וחיה קרוב לי"ב שעות והיה קול בעיר שאי אפשר שבפחות מה' חדשים שלימים ישמיע קולו וחששו שמא היתה הרה לזנונים ובדקוה אם יש לה שפט חלב ולא נמצא לה והשיב ה"ר דוראן מה שהסכמתם שאין לחוש לה כיון שהבעל מחזיקה בכשרות יפה הסכמתם שאפילו בא"ל עד אחד שזינתה אמרינן אי לא מהימן לך לא תפקה וכ"ש בזו שלא נשמע עליה כלום אלא שחשש גדלות הנפל גרם לקול. ולהראותכם כי אין כל חדש אכתוב לכם ענין יותר קשה חזה והתירוה לבעלה אם אינה חושש לה לה לזנות שראובן שהה חוץ מעירו זמן וחזר בששה בתמוז ואמר כי שמעון הוציא עליה קול שזינתה קודם בוא הבעל ובחדש כסלו ישלמו לה ט' חדשים ותלד ולד בטבת יו"ד ימים אחר שקבע שמעון וקודם לידתה כיו"ד ימים ראה הבעל בה סימנים שהיתה רואה כשהיתה מגעת לחדש הט' ודרך האשה ללדת לסוף הט' ולפעמים שוהה עד היו"ד ועכשו ילדה לו' חדשים לביאת הבעל ואפ"ה השיב הרשב"א שאם חושש הבעל לדברי שמעון אסורה וכדאמרינן בההוא סמיא אי מהימן לך כבי תרי ע"כ. ואני רואה ק"ו בנדון זה אלא שאם הדבר ברור שנפל בן ה' חדשים אינו בוכה הרי זו כאינו הפילה בעודו חוץ לביתו. והרמב"ם כתב בפט"ו מה' א"ב שהולד ממזר אה הוא בן קיימא ואם הוא ממזר היה נראה שתאסר לבטלה ואינו נאמן להכשירה עליו הרי היא כאילו זינתה בעדים. וכן נראה ממאי דאמרינן בפרק י' יוחסין גבי אסופי משום דליכא אלא מיעוט שהלכו בעליהן למדינת הים וכו' ולפי זה אם הדבר בריא שאין נפל של חמשה חדשים נגמר באיבריו ובהשמעת קול אין מועיל חזקת דכשרות לבטלה שלא לאסרה עליו זהו לפי דעת הרמב"ם שכתבתי. אבל בה"ג כתב בסוף הל' גירושין אשה שהלך בטלה למ"ה וילדה דלא חיישינן לממזרות דלמא אתא בעל בצינעא ושימש כי עובדא דאבוה דשמואל וזה נראה כסותר דעתו של הרמב"ם אלא שאפשר לומר שהגאון לא אמר כן אלא כשאין הבטל בפנינו אבל אם הבטל לפנינו הולד ממזר כדעת הרמב"ם ולפי זה חזר הדין הנ"ל בנדון זה אם אפש' לנפל בן חמשה חדשים להשמיע קול ושיהי' נגמר באיבריו כבן ז' וזהו מה שאני אומר בזה ידוע שהיולדת לז' יולדת למקוטעין ויולדת לט' אינה יולדת למקוטעין כדאיתא בהמפלת א"כ הרי חדש חמשי לבן ז' כחדש שמיני לבן ט' ואין ספק שנפל בן ח' בוכה ויונק עד קרוב לל' יום דכל שלא שהה ל' יום הרי הוא נפל כדאיתא בנדה ובפ' ר' אליעזר דמילה ור"פ הערל וכין שבן ה' ליולדת לז' הוא כבן ח' ליולדת ל"ט א"כ כשם שבן ח' יכול להתקיים ולבכות ה"נ בן ה' יכול להתקיים ולבכות דאמרינן בן ז' היה ונגמר מהרה ואע"פ שלענין שיהי' נגמר באיבריו הדבר ידוע שהנולדים ל"ז הם חלושי היצירה אבל כבר אמרתם בזה טעם נכון לפי שאביו ואמו רמי הקומה וא"כ נכון הדבר להחזיקה בכשרות ומותרת לבטלה עכ"ל:
ראה ממ"ש שיצא לנו פשוט דזאת האשה של נ"ד שהוא נדון של הר' דוראן כשרה היא לבעלה מן הטעמים שכתב הוא ז' וכאשר פסק בטל המפה משום שמסכים עמו כאשר כתבתי לעיל:
רק אציג לפניך מ"ש הרב חלקת מחוקק על דברי בעל המפה הנ"ל וז"ל ואפילו הפילה בתשרי. משמע שאפשר לולד לבכות בג' חדשים שלמים ושני ימים משני חדשים ראשון ואחרון ובגוף התשובה נתן טעם דחדש ה' לבן ז' כמו חדש ח' לבן ט' שהיולדת לז' יולדת למקוטעים ובן ט' אינה יולדת למקוטעים וא"כ הנולד בתחלת חדש ח' נולד שני חדשים קודם הזמן והנולד בחדש החמישי נולד ג"כ שני חדשים קודם הזמן דהא הזמן הוא תחלת חדש שביעי וא"כ כשם שהתם אפשר לבכות בחדש השמיני שני חדשים קודם הזמן ה"ה הכא בחדש החמישי. ובאמת אם לדין יש תשובה דמאחר דשפורא גרים א"כ אין חסר לולד רק שופר אחד של תחלת חדש התשיעי וגם יש לו לפחות ז' חדשים שלמים ויום א' בחדש ח' ע"כ אפשר לו לבכות אבל בג' חדשים שלמים ושני ימים רחוק מן השכל שיבכה ויחיה זמן מועט (וגם חסר שני שפורים דהיינו תחלת חדש ששי ותחלת חדש ז') וגם שם אין חסר מן הזמן שני חדשים שלימים (ר"ל דהא נולד בחדש ח' וא"כ הוי חדש ח' פחות יום א' וחדש התשיעי שלם) וכאן חסר שני חדשים שלמים (ר"ל דהא נולד בחדש תשרי דהוא חדש ה' לעיבורה וא"כ הוה תשרי חדש פחות יום אחד וחשון חדש שלם הוא חדש הששי ותחלת כסלו הוא חדש ז' לפחות נולד יום א' בחדש וא"כ הוי שני חדשים שלמים) וגם הראי' שהביא בתשובה הנ"ל וכתב שנדון זה (ר"ל המעשה שהביא שם עליה התשובה ההיא) הוא ק"ו ובאמת הוא ק"ו פריכא וגם גוף המעשה בתשובה היה שנתעברה בחדש כסלו ובסוף אדר שני הפילה דהוי כמעט ה' חדשים (ואע"פ שכתוב שם סתם ובסוף אדר הפילה אך הלשון מורה בהכרח שהוא אדר שני דהא סיים בלשונו פחות מ"ה חדשים שלימים ואם הוה אדר ראשון אין כאן אף ד' שלימים וק"ל) עכ"ל:
הבן עכשו בעין שכלך ותמצא בדברי הרב הנ"ל שני דברים האחד שפסק ר' דוראן הנ"ל אינו ראוי כ"כ לסמוך עליו והשני שקשה עליו להבין דברי הבטל המפה שכתב שבשלשה חדשים ראוי הולד להיות נגמר באיבריו וג"כ שיוכל לבכות: אשר ע"כ הלכתי לחפש עוד בספרי הפוסקים כדי לברר האמת והצדק בענין כזה:
מצאתי להרב אבן לב בספר רביעי מתשובותיו ד' ח' שאלה י"ט שכתב בתוך ענין שלו ז"ל החקירה השנית היא אי סמכינן על מה שנמצא כתוב בשם הר' דוראן בתשובת שאלה במעשה שהיה בראובן וכו' ושם הביא הרב כל השאלה ותשובה כאשר כתבתיה גם אני לטל בלא הפרש ואח"כ כתב ז"ל ואין ספק כי בזאת התשובה יש קושיות שלא הביא שום ראי' לדבריו כי אם סברא דנפשיה קאמר ויש מקום לחלוק על דבריו ולחלק ולומר דדוקא בן תשעה יכול לבכות ולחיות ימים או עשור אחר שכיון נתגדל שבעה חדשים מה שלא יוכל לחיות בן ארבעה חדשים ואיזה ימים וקל להבין זה בחלק זה החילוק ולא לשתמיט שום פוסק או מפרש שיכתוב חידוש זה. ורבינו האיי הוה צריך לאודועי וכיוצא באלו הדברים אני אומר שכשהפוסקים אינן כותבים דברים המחודשים ודאי דלא ס"ל דכגון הא הוה צריך לאודועי וכמ"ש הרב אלפסי ז"ל על סברת א' מהרב ר' יודאי גאון כתב וז"ל אי דברים איתנהו להנ' מילי דר' יודאי גאון לא הוה שתיק הגמרא מינייהו ולכן אני אומר שלא הייתי סומך על זאת הסברא מהרב ר' דוראן לעשות מעשה להקל ואפילו שהיתה לה חזקת כשרות וכ"ש היכא דאיחרט חזקתה וכו' והאריך בטנינו עד שבסוף כתב הכלל העולה שאין דעתי וסברתי לסמוך על זאת התשובה של הרב ר' דוראן ואפילו במקום שיש לה חזקה דכשרות עכ"ד:
הנה בשתים הנה סברת הרב ן' ליב וסברת הרב חלקת מחוקק יש לנו לדחות פסק הרב דוראן ולבא אל חשש בהיתר האשה הזאת של נ"ד אף שהיתה בחזקת כשרות עד הנה כיון שעכשו איתרע חזקתה:
אך הא לך לשון הגמ' במ' נדה פ' בנות כותים ד' ל"ח טל פיסקת המשנה. ר' יאודה אומר דיה וכו' תניא ר' יאודה אומר משום ר' טרפון דיה חדשה ויש בדבר להקל ולהחמיר כיצד קשתה שנים בסוף שמיני ואחד בתחלת תשיעי ואפילו בתחלת תשיעי ילדה הרי זו יולדת בזוב אבל קשתה יום א' בסוף שמיני ושתים בתחלת תשיעי ואפילו בסוף תשיעי ילדה אין זו יולדת בזוב אמר רב אדא בר אהבה ש"מ קסבר ר"י שיפורא גרים איני והא אמר שמואל אין אשה מתעברת ויולדת אלא למאתים ושבעים ואחד יום או למאתים ושבעים ושנים יום או למאתים ושבעים ושלשה הוא דאמר כחסידים הראשונים דתניא חסידים הראשונים לא היו משמשין מטותיהן אלא ברביעי בשבת שלא יבואו נשותיהן לידי חלול שבת ברביעי ותו לא אימא מרביעי ואילך אמר מר זוטרא מאי טעמייהו דחסידים הראשונים דכתיב ויתן לה הריון הריון בגימטריא מאתן ושבעין וחד הוו אמר מר זוטרא אפילו למ"ד יולדת לתשעה אינה יולדת למקוטעים יולדת לשבעה יולדת למקוטעים שנאמר ויהי לתקופות הימים ותהר חנה ותלד בן מיעוט תקופות שנים מיעוט ימים שנים ע"כ:
דוק בהאי סוגיא ותראה דלא מבעייא לרי' דסבר דיולדת לתשעה יולדת למקוטעין סובר ג"כ שאף יולדת לשבעה יולדת למקוטעין אלא אפילו שמואל אליבא דחסידים מודה דיולדת לשבעה יולדת למקוטעין א"כ מכאן נראה שאף שמואל דסובר דיולדת לשבעה יולדת למקוטעין הטעם הוא משום דשפורא גרים דהא הוא הטעם לר"י לומר שאף יולדת לתשעה יולדת למקוטעין הלכך מי שנתעברה אשתו בתחלת כסלו וילדה בסוף אדר שני כבר היו לה ארבע שופרות וחסר לה שתים דהיינו שופר של חדש ניסן ושל חדש אייר ובחדשים אינו חסר לה כי אם חדש א' ושתי ימים וכיון שמצינו ביולדת בתחלת חדש שמיני שלפי שמואל חסר לה קרוב לשתי חדשים לזמן הראוי ללידה ואפילו הכי כתב הרב מחוקק שראוי לבכות ולחיות איזה ימים כמו כן ראוי לבכות ליולדת לשבעה ולד שחסר לו שתי שופרות דהא שופרות לשבעה כחדשים לתשעה אליבא דשמואל וא"כ אם נאמר שהדין כמותו חוזר הדין שמה שכתב הר' דוראן שבן קרוב לחמשה חדשים יכול לבכות אינו כ"כ רחוק מן השכל ואף שהרב חלקת מחוקק סתר דבריו באומרו שהנולד לחדש שמיני חסר לו רק שיפורא א' וכאן חסר שתי שופרות במחילה מכבודו לא דק דהא שמואל שסובר שהיולדה לתשעה אינה יולדת למקוטעין אין הדבר תלוי בשופרות אלא בחדשים הגמורים ובתשלום מנין הימים של תיבת הריון וכלמוד הגמ' הנ"ל:
עוד תראה שדברי הרב הנ"ל אינן צלולים דהא בתחלת דבריו תראה שבא להקשות טל הרב דוראן ושם בתוך דבריו תכף תראה. שמדבר נגד בעל המפה דהא כתב שבשלשה חדשים שלמים ושני ימים רחוק הוא מן השכל שיבכה ויחיה ולד כזה אפילו זמן מועט וזה אינו כתוב בפסק הרב דוראן ז"ל כי מציאותו הוא דווקא בקרוב לחמשה חדשים גם אח"כ כתב הראיה שהביא הרב בתשובה הנ"ל שכתב שנדון זה ר"ל המעשה שהביא שם עליה התשובה ההיא הוא ק"ו וע"ז כתב הרב מחוקק שהוא ק"ו פריכא: א"כ דוק במ"ש שערבוב דברים רואה אני בדברי הרב מחוקק אם לא שנאמר שטעות נפל בדפוס:
ועוד על מ"ש הרב הנ"ל לומר שהק"ו שעשה הרב דוראן פריכא הוא במחילה מכבודו אני הצעיר סובר שק"ו ישר הוא דהא חוץ מהרבה דברים שתמצא שם המעיין בנדון הרש"בא להחזיקה בזנות יש דבר גדול שם ללמוד ק"ן מיושר לנדון הרב דוראן והוא ששם האשה ילדה על דרך טבע וכאן בנ"ד הפילה וגם כפי סתמיות דברי המעשה נראה ששם היה ולד של קיימא וגם שהיה שם איזה עדות שזינתה ואף קול הרנון ההוא היה קודם למעשה ואפ"ה לא אסרה הרש"בא ז"ל אלא דוקא אם היה חושש הבטל לדברי שמעון המעיד שזינתה ושיהיה נאמן לגבי' כדאמרינן בההוא סמיא וכו' שצריך שיהי' נאמן לו אותו שמעון כבי תרי נ"מ שאם הבעל אינו חושש לעדות שמעון הנ"ל עדין היא מותרת לו ואין לנו לאוסרה עליו אף שהיה שם שחץ של זנות וא"כ ק"ו כאן בנ"ד שהוא נדון של הרב דוראן שהנה זאת האשה לכ"ע עד היום והיום בכלל לבעלה היא בחזקת כשרות אלא שמאחר ראיית דבר חוץ לטבע באו לה לידי חששא וא"כ קרוב לודאי שאין לאוסרה על בעלה וכלמוד ק"ו נדון של הרשב"א הנ"ל לכן בדעתי הק"ו הנ"ל שפתים יומחקו לפי שאמרו:
נלך עתה לחקור בדברי הרב ן' ליב הנ"ל והנה מי שיעיין שם בדבריו יראה שהוא ז"ל כתב למעלה ממ"ש בשמו שעובדא דרבא תוספאה הוא דוקא כפי דעתו ודעת מהר"י קלון כשהאשה ההיא בחזקת כשרות אבל בלאו הכי אסורה לבעלה אם יש עדי כיעור ואפילו בזה אחר זה ואפילו מה שראה זה לא ראה זה אפ"ה תצא: אח"כ כתב שיש להסתפק בענין הנ"ל אם יש קול דלא פסיק שהיא פרוצה קודם דאישתהי ויש עד כיעור א' ולא תרין ופסק הוא ז"ל וכתב דודאי דאם יצא הקול אחר שנשתהה דמשום דאשתהי מרנני' אחריה כגון האי לא אמרינן דמערעינן לה החזקה: וסמוך לזה כתב מה שהבאתי לעיל פסק הרב דוראן בשמו. והנה הטעם שנתן לסתור פסק הרב הנ"ל הוא משום שבן תשעה יכול לבכות ולחיות וכו' לפי שכבר נתגדל שבעה חדשים כאשר כתבתי לעיל:
עכשו ראה בעין השכל שמשם אין סתירה אלא לומר שבן חמשה חדשים פחות שני ימים אינו יכול לחיות ימים הרבה אבל אינו סותר שיוכל לחיות שעות ואפילו יום אחד וגם לבכות מעט מזער ביציאתו לאויר העולם. ועוד שהרב דוראן מהנולד לשמנה חדשים למד דינו והוא חשב שמהנולד לתשעה חדשים ליחדו ואף שנאמר שטעות נפל בדברי הרב ן' ליב וצ"ל במקום בן ט' בן ח' גם אין סתירה מדבריו לפסק הנ"ל דהא כפי המסקנא בן שמנה ששהה שלשים יום בן שבעה הוא ויצא מכלל נפל דאמרינן נשתהה ואם מת מיד ולא חי' אינו בן שבעה אלא בן שמנה הוא ואינו ראוי לחיות מעיקרא כפי מה שקבלו רבותינו בעלי התלמוד מהרופאים וחכמי הטבע מזמנם וא"כ יותר ראוי לבכות מי שנולד ע"י מקרה בסוף חדש החמישי אם נגזר יצירתו להיותה ראויה לצאת מרחם אמו בחדש השביעי למקוטעין ממי שנולד בחדש השמיני שעל הרוב אמרו עליהם שאי אפשר להם לחיות ושנחשבים בחייהם כאבן דומם:
גם מ"ש נגד פסק הנ"ל לפי ששום פוסק לא דבר בזה אינה ראיה הגונה לסתור דהא הא דלא דברו בו הוא משום שלא בא מעשה כזאת לפניהם ולפי שהוא דבר שאינו מורגל בהווה לא דברו בו אשר ע"כ בהיות שהרב אבן ליב ז"ל הודיע לנו שהיה חולה כשכתב תשובה זו שכך כתב בסוף דבריו וכעת אני חולה ושוכב על ערש דוי ולבי סחרחר עזבני כחי וכו' לבי אומר לי שודאי אם היה בקו הבריאות היה מתייגע לצאת לקראת נשים הכשרות להחזיקן בכשרותן בכל פגעי הזמן יתקראו להן כי שנא שלח אמר הנביא ודי בזה וכבודו במקומו עומד:
ובחפשי מצאתי להרב מהרי לבית לוי שהביא דברי הרב דוראן הנ"ל לענין נדון שלו שהיה באשה שילדה תאומים בתוך ששה חדשים הראשון חי שני ימים והשני חי שמנה ימים ועשה כ"ש לנדון שלו מן נדון הרב הנ"ל אבל אח"כ כתב ז"ל איברא שקשה לו טובא בדברי זאת התשובה ודברים תמוהים הם בעיניו וכו' ורצה לתקן התשובה הנ"ל אבל בסוף לא עלתה בידו ולא הבינה כאשר היא כתובה שם והניחה בדוחק עיין בספרו בכלל ב' סי' י"ד גם שם תראה שהרב ליב סראואל ז"ל הודה להרב לבית הלוי הנ"ל במה שהתיר את האשה של נדון שלו אבל ג"כ כתב שתשו' הרב דוראן תמוה הרבה בעיניו וכמ"ש הרב הנ"ל: עוד שם תראה להרב שלמה חסון איך הודה לפסק הרב לבית לוי הנ"ל אך דוקא משום שמתו הנולדים ההם וזאת האשה לא זינתה תחת בטלה לא הראשון ולא השני כאשר כתוב בשאלה ההיא. ואח"כ כתב דברי הרב דוראן וכתב שצריך להגיה שם במקום סוף אדר וצ"ל סוף ואדר והיו שם חמש חדשים וכו'. אח"כ כתב דברי הרב ן' ליב נגד דברי הרב דוראן וכתב הוא ז"ל שלא ידע איך הבין הרב ן' ליב ז"ל אותן הדברים וכו'. [תדע שבדפוס תשובו' ן' ליב הנמצאים ביד הרב חסון ז"ל היה נדון של מוהר"י ן' ליב הנ"ל בסגנון אחר ולא כאשר היא כתובה בדפוס אשר בידי כאשר יראה מי שיעיין שם שיש שינוי בדברי מוהר"י בן ליב מחה שהבאתי אני בשמו לעיל] ובסוף דבריו כתב הרב חסון שמשום שהיה טרוד לא האריך עוד: עוד שם בתשובת הרב חסון הנ"ל יש שם השגה המתחלת כך לוי אמר נגד מה שהוא שם במונח דהיה שם חמש חדשים אלא לא היו כי אם ארבעה חדשים דמשום הא יצא עליה הקול דאם היו לה חמש חדשים אין כאן הכרח כלל לשיבואו לה ליד חשש וקל להבין ט"כ תמצית דברי לוי בעל ההשגה הנ"ל:
ראה קול צעקת הרב דודאן ז"ל אשר במר קורא על לבושי הפילו גורל ולא דברו לא בפרט ולא בכלל איך יתנהגו אם יבא להם נדון הנ"ל לדון כפי דין תורה דהא כפי תורתינו הקדושה צריך הדיין להתוכח ולמצוא צדדין וצדדי צדדין בין לחומרא בין לקולא ולהיות מה שיגמר לפסק הדין כלול בראיות חזקות דהא אם פסק לחומרא יש חומרא דאתי לידי קולא ואם יפסוק לקולא יש קולא דאתי לידי חומרא: אשר ע"כ גם אני לא נח לבי במה שראיתי כתוב בהני רבותא הנ"ל נגד פסק הרב דוראן ז"ל שהוא הוא נדון שלפני לכן ברשות כבוד הני אשלי רברבי ולא לנגוע על כבודם ח"ו אלא דוקא להועיל למי שאין לו יד לקנות ספרים וגם הפנאי יחסר לו ויבא לו נדון כזה ופסקי זאת לפניו ורוצה להשען בדברי אשר הם כתובים לפניו אלך עכשו לכתוב כפי קוצר דעתי בנ"ד אך להלכה ולא למעשה עד שיהיו נחתמים דברי בכל זמן שיהי' בגזר אומר רבני קדישי היושבים טל כסא ההוראה והאל יצילני משגיאות וינחני בדרך אמת להוציא הדין לאמתו:
תדע שיש מחלוקת גדול בין חכמי התולדות בדבר התלוי בו עיקר יצירת הולד יש מהם סוברים שלזכר יש זרע אשר היא סיבת היצירה אבל האשה אין לה זרע מצד עצמה אלא העיבור תלויה בה מצד שיש לה אשכול כמו שיש לעופות ומצד התחחמותה מזרע הזכר יתהווה גרעין אחד מן האשכול ההוא שהולד נוצר ממנו: אבל הפוקראטיש ורוב חכמי התולדות מזמנו מנגדים זאת הסברא ואומרים שכמו שיש זרע מזריע בזכר כמו כן יש גם לנקבה והשתי זרעים ביחד הם יסוד הולד הנוצר ואף שבזמנינו זה הולכים רוב העולם מחכמי האומות אחר סברת הראשונים הנ"ל מ"מ כפי תורתינו הקדושה צריך אני ללכת אחר סברת הפוקרא'טיס הנ"ל שהיא המוסכמת והמקויימת מן תורתינו הקדושה וכפי סברת חכמי התלמוד בפסוק אשה כי תזריע וגו' כאשר תראה בברכות ד' ס' ובנדה ד' כ"ה ע"ב וד' כ"ח ע"ב וד' ל"א ושם ת"ר בראשונה היו אומרים אשה מזרעת תחלה וכו' ולא פירשו חכמים את הדבר עד שבא ר' צדוק ופירשו וכו' עד יבעול וישנה עיי"ש. עוד באותו הדף לעיל מיני' האי דת"ר שלשה שותפים יש באדם וכו' אביו מזריע הלובן וכו' אמו מזריע האודם וכו' אשר מכאן תוכיח שתלוי הווית הולד בתחלת יצירתו בזרע שניהם כאחת. וג"כ מצינו שמביאה א' די לה לכל ימי העבור וכדמצינו בבעל ופירש נ"מ שתחלת הוויתו תלוי בזרע אביו ואמו. לכן אבחור לסבה העקרית בהוויית היצירה הטבעית באדם שהיא זרע הזכר והנקבה:
ובהקדמה זאת אבוא למחלוקת אחר אל שיש בין חכמי הכוכבים ובין חכמי התולדות בגזרת זמן מוגבלת להיות הולד ראוי ומזומן לצאת מרחם אמו דכפי חכמי הכוכבים הדבר תלוי במספר המזלות שהם השבעה כוכבי לכת המושלים בעובר בהיותו ברחם אמו חדש לכל אחד והנה הראשון בחדשו העבור לפי דעתם הוא שבתי והשביעי היא לבנה ומשום שבטבעה היא קרה לכן יתעורר הלידה לפעמים בחדש שביעי אם הולד יהיה אז בבריאותו הצריך לו ואז ראוי להתקיים בחיים כיון שיצא בחדש שביעי מספר מקודש במספרות. אך אם נולד בחודש שמיני שהוא אז תחת ממשלת שבתי המורה חולשה ימות ולא יתקיים. ואם תעבור לחדש התשיעי שאז הוא תחת ממשלת צדק שהוא מורה על הקיום אז ודאי יתקיים ויחיה: תראה מסברתם שדוקא במזל צדק תולים ודאות קיום הולד בחדש התשיעי זאת הוא סברת חכמי הכוכבים אשר גם הם מנגדים סברת הפוקראט'יס הנ"ל:
אבל רוב חכמי התולדות סוברים כי הכל תלוי בטבע רוחניות וחמימות ורטיבות זרע המולידים ולכן גזרו שאף שהזמנים היותר נכרים לילידת הולד הם חדש שביעי ותשיעי יש באפשר לעבור הזמנים הללו או להקדימם וכפי חמימות ורטיבות קרירות ויבשות טבע זרע המולידים לכן אומרים שהנולד בשביעי נולד מזרע חם ורטוב והנולד בתשיעי הוא מזרע קרה ויבשה והמקדימים לחדש שביעי הוא בהיות גמר יצירתם תלוי בהחלט חמימות רוחניות ורטיבות זרע אבותיו והמאחרים לחדש התשיעי תלוי ברוע טבע זרע מולידיו וכדכתבנו:
עתה כפי מה שהקדמנו שיש מחכמי תולדות שהולכים ביצירת הולד בדרכי התורה לא יחשב לי עון וחטא להביא ראיה מהם ממה שקריתי ולמדתי מספרים קדמונים של חכמי הרפואה והתולדות היודעים חכמת הנתוח וגם מאשר שאלתי מרופא א' המיוחד מן הבקיאים שבזמנינו. והנה כפי מה שהוא ספר לי ממה שלמד וקרא וגם היוצא ממה שאני מצאתי כתוב מרוב חכמי הרופאים אשר חפשתי סברתם הוא לקיים כי אין לגזור שאין ולד יכול להוולד קודם שבעה חדשים אלא יש לנו לגזור במונח קיים שכל ולד שיהיה ראוי בשלימות הצריך לו ליציאת לאויר העולם אף שיהיה קודם שבעה חדשים יכול להוולד וגם לחיות ואף שאינו מצוי כ"כ אינו חסר במציאות כפי למוד חכמות הנ"ל:
עכשו אבוא עם הקודם ואומר בנ"ד שכמי זה הולד הנ"ל היה ראוי לחיות ולבנות ולינק אף שהיה פחות שני ימים מחמש חדשים אם נאמר שאביו ואמו היו בתכלית טבע החמימות והרטיבות שנוצר הולד הזה להיות ראוי לצאת אחר ד' חדשים שהוא הזמן אשר כתבו רופאים הנ"ל שניכר להם בנפלאות הטבע שיכול להיות אז בכמות הראוי לצאת מרחם אמו ולחיות ולהתגדל:
אם כן כפי זאת אפילו היה חי' הולד הנ"ל בנ"ד שלשים יום שהיה יוצא אז מכלל נפל אפ"ה לא היה לנו לגרוע חזקת אמו הצדקת ולחשוב לה באסור אשת איש ח"ו ומכ"ש עכשו שהולד מת בתוך י"ב שטות שיש לנו לומר בודאי שהוא נפל אלא שהיה ראוי לצאת לאויר העולם בששה חדשים ויום א' ומה שיצא עכשו היה בשביל המקרה משא כבד שנשאה אמו דמשום הא הפילה אותו קודם זמנו והראי' שהוא נפל שלא בכה כדרך הולדות אלא מעט וכדברי השואל וגם לא נשאר בחיים דברים ניכרים בהם שאינו בן שבעה כאשר חשבו העול' ומשום כך לא בדקו אותו בסימניו ואם הוא בן שבעה מצינו על הרוב שהם חיים ויוצאים נגמרים בסימני' דהיינו בצפורניו ושעריו אשר ע"כ הדין נותן לענין מילה בשבת שבן שבעה מלין אותו בשבת דכך הוא לשון הברייתא ד' קל"ה ת"ר בן שבעה מחללין עליו את השבת וכו': ומסתמיות דברי הברייתא נראה שמדברת כשהוא בודאי בן שבעה דהיינו כשבעל ופירש דאז אינו נפל אלא בן קיימא:
איברא שהרמב"ם ז"ל כתב בהל' מילה הלכה י"ד פ"א שבן שבעה שיצא שלם מלין אותו בשבת ואם לאו לא. דיש לפקפק שמא הוא בן שמנה ויצא קודם זמנו: והרב כ"מ פירש האי מלת שלם שר"ל שאם יצא שלם בשערו וצפורניו מלין אותו בשבת כאשר תראה שם:
וכיון דאתא לידן דברי רבינו הנ"ל נימא בם מלתא והיא שאחר החקירה בדבריו האיר עיני מאור הגולה הרב הכולל נר ישראל מר חמי מורנו ורבינו שלם זצוק"ל בספר לב שלם שלו אשר ראיתי שם כל הפוסקים אשר הוקשה להם דברי רבינו כאן למ"ש בהל' הקודמים וכאשר הוקשה ג"כ להרב כ"מ כשפרש האי מלת שלם למעלה: ולהביא כל הכתוב על הענין הזה אי אפשר לכן ארשום כאן שמות הנזכרים שם מן הפוסקים והרוצה לעיין ילך לקראתם והם אלו ספר קרבן העדה ממס' יבמות ד' מ"א: הרדב"ז חלק א' כל שונות הרמב"ם סי' ל"א: סמ"ג עם פי' מהר"י אייזיק שטיין: מהרי"ט צהלון סי' נ"ח מהלכות מילה ד' נ"ג וע"ג וע"ד: גם ראיתי בספר מעשה רוקח פ"א מהל' מילה שדבר בזה: והנה ממה שאני ראיתי כתוב על דברי הרמב"ם בנזכרים עד הנה לא נתיישבה דעתי בהם מכל וכל שעדיין נשאר לי קושיות בלשונו. אבל אחר עיון רב שעשיתי בדברי רבינו יש לי לכוין דבריו עם הפירושים שראיתי בהם וקצת נופך משלי ואז בעזרת האל יהיו נקים מכל קושיות:
יש לשום במונח שהרמב"ם ז"ל סובר בסתמיות דברי הברייתא הנ"ל שמדברת בבן שבעה ודאי שהוא הבא ממי שבעל ופירש וילדו אמו שלם באיבריו שאז מלין אותו בשבת ואפילו לא גמרו שערו וצפורניו לפי שכיון שיצא שלם אינו קרוי נפל כיון שלשבעה חדשים ילדתו ולא הפילה אותו מחמת מקרה אלא ילדתו בדרך הטבעית:
עוד סובר שהנולד בחדש השמיני בודאי וכגון שבעל ופירש אז אם לא יהי' נגמר בבריאתו דהיינו צפורניו ושערו אף שיהי' שלם באיבריו לנפל יחשב דאז ודאי ניכר שהיה ראוי להיות בן ט' ונולד קודם זמנו ואינו חיי:
עוד סובר שאם יצא במאורע כזה והוא שלם בברייתו דהיינו גמירת שערו וצפורניו אז ראוי הוא לחיות ואינו נפל אף שיצא בחדש השמיני דאז אמרינן שנשתהה ובן שבעה בודאי הוא ולפיכך בא גמור בשערו וצפורניו בשביל שהייתו ואמרינן עליו כל עכבה לטובה ומלין אותו ג"כ בשבת:
עוד סובר רבינו שבספק בן שבעה או בן שמנה דהיינו כשבעל ולא פירש דאז יכול להיות בר שבעה אם נתאחרה להתעבר ויכול להיות בן שמנה אם תכף מביאה ראשונה אחר טבילה נתעברה ע"כ רואים אם הוא שלם בבנינו אף שלא יהיה בברייתו נאמר דאם הוא ודאי בן שבעה כיון שהוא שלם באיבריו בר קיימא הוא וכדלעיל ואם הוא בר שמנה אז ודאי נפל הוא כיון שלא נגמר בברייתו והיינו סימניו כדפי' אבל מ"מ כתב שמלין אותו בשבת ממ"נ דכיון דמילה ביום השמיני היא מצות התורה ואם הוא בר שבעה דחוי שבת אצל מילה מדאורייתא אף שיש עכשו ספק שמא הוא בן שמנה ודאי אפ"ה אינו מעכב דאז סובר רבינו שהוא כחותך בשר כיון שהוא חשוב כמת וכדמוכח מפ"ב מהל' שאר אבות הטומאות הלכה ו': וכאוקמתא דמר בריה דרבינא שם בשבת ד' קל"ו:
עם אלה המונחים יבואו דברי הרמב"ם כמין חומר ודוק בסדר הלכותיו ותראה שהתחיל בהל' י"א לדבר בנולד בודאי בחדש השמיני וכתב שם שנולד קודם שנגמר ברייתו והיינו כפי מ"ש בלא גמר סימניו ומש"ה פסק שזה אינו חי:
אח"כ כתב בהלכה י"ג דין הזה עצמו אך בהפרש ששם בא הולד לעולם עם גמר סימניו ומש"ה כתב דאז ולד שלם הוא כלומר שאין בו ספק נפל אף שנולד בחדש השמיני לפי שבן שבעה הוא שנשתהה בבטן אמו כדי לבא לעולם בגמר ברייתו מה שרוב בני שבעה צריכי' להתגמר אחר יציאת מרחם אמם ולכך כתב עליו זה הלשון באמרו שהוא ולד שלם:
אח"כ בהלכה י"ד דבר בבן הנולד בודאי בחדש השביעי וכדכתבנו וזה כיון שמצינו שיש יולדת לשבעה אליבא דכ"ע כתב הוא ז"ל מוכרח מסתמיות דברי הברייתא דלעיל דאם נולד שלם דהיינו שלם באיבריו אף שלא בגמר ברייתו דהיינו גמר סימניו כתב עליו הרי זה ולד של קיימא ואף שהיה להסתפק בו מפני חסרון גמר סימניו ומש"ה כתב שהוא ולד של קיימא מכח הברייתא דלעיל ולא גמר לומר עליו שהוא ולד שלם אלא כתב שבן קיימא הוא כלומר שיכול לחיות. דוק:
ובזאת ההלכה כתב דין הנולד בספק שהוא דוקא לפי דעתו הנולד בחדש השמיני ובעלה בעיר וכתב הוא ז"ל על סמך הענין שלמעלה שהוא שנולד שלם באיבריו שעכשו כיון שנולד בחדש השמיני ובעלה בעיר ואיכא ספק מ"מ מלין אותו בשבת ממ"נ דהא אם נאמר שבן שבעה הוא משום דאנו רואים ששלם הוא באיבריו בדין הוא שידחה שבת ואם נאמר שבן שמנה הוא כפי חשבון החדשים וא"כ אף שהוא שלם באיבריו כיון שהוא חסר בסימניו יש לנו לומר שמא הוא נפל אפ"ה תחשב למי שמל אותו בשבת כחותך בשר בעלמא דהא אם ודאי בן שמנה הוא הרי זה נפל: כך נ"ל כפי קוצר דעתי להבין ולפרש דברי רבינו להוציא מעליו כל מיני תרעומת שבעולם:
אבל דע שדעת מר"ן בכ"מ הוא לפרש דאף בר שבעה הנמול בשבת צריך להיו' גמור בסימניו ואינו די בהיות גמור באברין ואם לאו אין מלין אותו בשבת ומה שהברייתא סתם ולא פירש דבריו הוא לפי שעל הרוב נולדים גמורים בסימניו ואף שיש להקשות לפ"ז דא"כ פשיטא למה לא יהיו נמולין בשבת נ"ל שאין קושיא דהא כיון שלגמרי אין יוצא שום ולד מכלל נפל עד עברו עליו שלשים יום אף שלטנין מילה תלוי בגמירת סימניו היינו יכולים לומר שזה הסימן הוא ראוי דוקא בנולדים בחדש התשיעי שהוא הרוב אבל יולדת לשבעה שאינו כ"כ בנהוג היה לנו לומר דאין לתלות בגמירת סימני' ולא יהיו מלין אותו בשבת אף שיצא גמור בשערו וצפורניו ולכך בא הברייתא לומר שגם זה מלין אותו בשבת ולעולם בנגמר בסימניו וכדכתיבנא:
ראה א"כ ממ"ש שלכ"ע בן שבעה בודאי הוא בן קיימא וא"כ כיון שהילד של נ"ד לא חי כי אם י"ב שעות ולא בכה כדרך הנולדים כי אם כמעט מעט אין להחזיקו אלא שהוא בן ארבעה חדשים וכ"ח ימים כמספר והא דאיבריו גדולים אין משם. ראי' שזה תלוי בבריאות אמו בימי עבורה ובודאי שאלו לא היתה מפלתו חוץ לזמנו והיתה יולדת אותו לשבעה חדשים מעכשו ניכר לנו שהי' אז נולד גדול באיבריו כבן תשטה חדשים גמורים והיה נולד גמור בסימניו לכן איני מוצא בית מיחוש לאשה כשרה כזאת לאוסרה טל בעלה מכח שני צדדין האחד שאם נחזיק אותו הולד כבן קיימא כבר הוכחנו שבן חמש חדשים גמורים ראוי הוא להיות בן קיימא ולצאת לעולם בלא מקרה וזה שהפילה מחמת המקרה שני ימים מקודם יש לנו לומר שגם היה ראוי להשאר בחיים והא דמת בתוך י"ב שעות יש לתלות שבא מחמת הנזק שגרם לה ביציאה המקרה שעבר על אמו: הצד השני הוא שאף שלא נאמין למה שכתבו החכמים הנ"ל ולומר שא"א להיות בן קיימא וגדול בזמן קצר כזה הנה אז יש צד אחר להחזיקה בכשרותה דיש לנו לומר שזה הולד נגזר היה להיות בן שבעה חדשים ומשום המקרה הנ"ל יצא קודם זמנו שני חדשים ושני ימים ואף שהי' כבר גדול באיבריו כראוי לבן שבעה מ"מ לא היה עדיין כ"כ חזק לקבל נזק אויר העולם דמשום הא צעק מעט ביציאתו ולא התמיד ומת בתוך י"ב שטות והראיה שיצא קודם זמן המוגבל ללידה הוא בהיות שעל הרוב נשים היולדות לשבעה או לתשעה חדשים יבא להם חלב בדדיהן אחר כ"ד שעות וזאת האשה לא היה לה כלום וכנזכר בשאלה לכן איני מוצא מקום להוציא האשה הנ"ל מחזקתה:
והנה אף שארצה עוד לבקש לפחות חזקתה איני מוצא מקום לכך אלא אם נחזור לאמר שדבר שלא ניכר בעולם הוא שיצא בחיים ויבכה ולד שהוא פחות מחמשה חדשים ואז נאמר להחזיק הולד כעדי טומאה ותהיה אסורה לבעלה אבל אפילו נאמר הכי היה לנו לעשות חקירה ודרישה בדבר שכך כתב הרב ב"י בש"ע אה"ע סי' י"א סעי' ד' בשם תשובת הרא"ש ז"ל: והרב באר הגולה כתב שם שזה הדין יוצא מדברי התוספו' בסנהדרין ד' ח' וכן כתב הנימוקי יוסף ואסמ"ג והגהות מיימונייות פ' כ"ד מהל' א"ב וגם התוספו' בסוף פ' קמא דמכות ומתשובת הרא"ש מברייתא וסוגיא דשלהי יבמות דלאסור אשה לבעלה צריך דרישה וחקירה:
א"כ בנ"ד איך נאמר בודאי שהאשה הזאת זינתה לבד משום ילידת הולד קודם זמנו הניכר לנו בלי שיהיה שם חקירות בדבר דהיינו לראות אם יש שום חששא מכיעור לאשה הזאת בזמן היות בעלה חוץ לעיר ואם עשו החקירה הזאת ומצאו לה פגם יש עוד חקירה אחרת שהוא ע"פ שכנותיה דהיינו לשאול להן אם הרגישו שקודם שבא הבעל היתה האשה הזאת חולנית ומתעבת המאכל או אם היתה מקיאה המאכל כאשר תקרה לרוב המעוברות בשלשה חדשים הראשונים וודאי שאם מצאו לה דברים אלו אף שגם משום חולי יכול לקרות דברים כאלה אפ"ה איתרע חזקתה למפרע עם ביאת הולד עכשיו קודם זמנו הניכר: ברם אם אף גם זאת לא היתה לה איך נאסור אשה כשרה לבטלה משום אותם שאינן מודים שיכול להיות חדוש בטבע: ועוד אם אפילו היו חוששין לה משום זונה אין לנו כח לאוסרה על בעלה אלא כשנבעלה ברצונה וכדכתב הרמב"ם בפ' כ"ד מה' אישות הלכה י"ט ז"ל האשה שזינתה תחת בעלה בשגגה או באונס הרי זו מותרת לבעלה וכו' עיי"ש: וגם אין לכוף אותו להוציאה ומק"ו וכך משמע דברי הרב הנ"ל שם בסוף הלכה י"ט שכך לשונו ואין ב"ד כופין את האיש לגרש את אשתו בדבר מדברים אלו עד שיבואו שני עדים ויעידו שזינתה אשתו זאת בפניהם ברצונה ואח"כ כופין אותו להוציא: ראה א"כ שעד שיעשו חקירה בדבר אין להוציא שום אשה שאירע לה דבר מתחת בעלה. לכן בנ"ד אפילו היה הילד הנ"ל ילד זנונים מי יודע אם היתה בעילתה ברצון מתחלתה ועד סופה או שמא תחלתה באונס או כולה שוגגת וכגון באיש בליעל שבא עליה באישון לילה ואמר לה שהנה הוא בעלה ושבא בחשאי ע"י שם [וכדכתוב בס' הלכות גדולות לענין מעוברת ששהתה יותר מי"ב חדש ועיי"ש] וכאור הבקר שהכיר' בו שתקה לה מפני הבושה ולא הגידה לאחרים בזיונה והוא הלך לדרכו הרעה. או שמא הרשע ההוא הגזים עליה שיהרוג לה אם תספר שום דבר מהמעשה הרע הזאת וא"כ היה נ"מ שהיא כשרה לבעלה אפילו שזינתה כיון שהיה בע"כ:
ואל תשיבני ממ"ש מוהר"ם אלשקר בסוף סי' ע"ג ובסי' צ"ד דהא התם שאני דכפי דברי התשובה וגם כפי הראי' שמביא שם מענין נדון ר' שרירא גאון יש שם הפרש ששם לא היתה יכולה לתלות על בעלה כלל אבל כאן בנ"ד יכולה היא לתלות טל בטלה ועוד יש שם חילוקים אחרים שאינן בנדון שלנו הלכך כאן שאין חוששין לשום דבר מהנ"ל ואם חששו לא מצאו לה שום דבר נגדה כי אם הקול ההוא שבא אחר המעשה אין לחשוש לקול כזה דהא אפילו שיהיו חוששין לה מפני הולד שמא הוא בר שבעה אפ"ה יש כאן ספק ספיקא ספק אם מבטלה הוא אם לא כיון שתכף מת ואת"ל שאינו מבטלה ושזינתה ספק באונס ספק במזיד או ספק בשגגה ספק ברצון אשר ע"כ יפה כיון לפ"ד הרב דוראן ז"ל בפסק שלו ותדע דספק ספיקא הנ"ל עמידה יש לו ואינו נכנס תחת סוג ס"ס הכתובים בשו"ת מהר"ם בוטון בסי' נ"ב כאשר יראה המעיין שם וגם עיני שלטו בו:
לכן יישר חילו של הר' דוראן שהתיר נדון שלו אך שתלה הדבר בידיעת אם תינוק הזה ראוי לבכות ולחיות שע"כ אנן כיון שפשוט לנו שראוי הוא לכך ואף כפי מ"ש להיות בר קיימא אין לפקפק בנ"ד שהאשה הזאת נשארה בכשרותה:
ועוד לפ"ד קלה היא זאת של נ"ד להתירה לבטלה מאשה בעלמא שיצתה עליה רנון ועדי כיעור וכו' דהא שם לפתח חטאת רובץ ואפ"ה מצאנו שם דאין אוסרין אותה על בעלה וכדכתב הרמב"ם בפ' הנ"ל הלכה ט"ז אלא שכתב דאם הבעל רוצה להוציאה תנא בלא כתובה לפי שכתובה תקנת חכמים הוא וכו' עיי"ש:
ואע"פ שיש מחלוקת בגאונים אם כופין להוציא כשיש עדי כיעור וקלא דלא פסיק או לאו כבר הסכימו בה"ג ור' משה ורבינו יעקב ובעל העיטור וכן נראה דעת רבינו שלמה בן אדרת וכדכתב שם הרב המגיד שכולם כתבו שאין מוציאין אשה מתחת בעלה משום דבר מכוער לבד:
וגם לרבות הרבה פוסקים שראיתי שכך כתבו לפסוק הלכה:
תדע שראה ראיתי דברי הרב ב"ח בתשובותיו מחלק אה"ע סי' י"א והנה הרוצה לפסוק הדין כמו שהוא פסק בקלא דלא פסיק ועדי כיעור יעיין עליו שם. עוד יעיין במהר"י ן' ליב ספר רביעי סי' וי"ו:
אך אם רוצה אתה לעמוד בסוף הדבר עד היכן הגיע כוחה דהיתר' בדיני כיעור עיין בהרב מהר"י באסן וראה בסי' פ"ח מ"ש הוא ז"ל על נדון של מהרימ"ט בחלק אה"ט בסי' א' ואף ששם לבך יגרש סברת מהר"י בסאן הנ"ל מ"מ אין מזה הנדון שום ראיה לאסור בנ"ר דהא שם יש ראיות ברורות לדבר עבירה כמה וכמה:
צא וראה בשו"ת הב"ח סי' צ"ט ששם היו רגלים בדבר בנדון שלו ואפ"ה פסק דאין כח להוציאה בב"ד אך אם הבטל רוצה להוציאה אין כופין אותו לקיימה אבל מ"מ ישלם לה כתובתה עיי"ש:
וגדולה מזו כתב מהרשד"ם בחלק אה"ע שאלה קס"א שבנדון שלו כתב זה הלשון אין בידינו כח לאוסרה מן הדין ובסוף כתב אלא שאני אומר שארורים הם הנואף הבעל והעדים וכו': ראה מדברים אלו שמשמט שהיה שם עדי כיעור וקרוב לעדי טומאה ואפ"ה משום גזר אומר של הבעל לומר שאשתו כשרה וצנועה לו לא היו יכולים לאוסרה עליו וכדפסק הרב הנ"ל וא"כ כ"ש וק"ו בנ"ד דאשה הזאת כשרה היא ל"מ בעיני בעלה אלא עד עכשיו בעיני דעלמא אלא שבאו לה משום חידוש המעשה לבית מחוש מעט:
גם מהרימ"ט בספר ב' סי' ט"ו פסק שאשה שילדה קודם זמנה אפילו גמרו סימני הולד להחזיקו בן קיימא אפ"ה כל שמת קודם שלשים יום מחזיק אותו לנפל לענין היתר האשה לבעלה דכל מה דאפשר למתלי בהיתירה אפילו בדרך רחוקה לא תלינן בזנות:
והרב מלובלין בנדון אשת איש שבטלה הלך חוץ לעיר תכף אחר שנשאה והיה שם רנון וקול על אותה האשה ואח"כ ילדה פחות שני ימים לששה חדשים מזמן הנשואין ואפ"ה הרב התיר אותה לבעלה עיי"ש שאלה פ' ושם תראה שהיתה תרעומת לבעל שהורע' חזקתה לגבי והיו גם כן טענות אחרות ואפ"ה פסק הרב דל"מ שאין לנוכח לאוסרה עליו אבל אפילו הבעל עצמו אינו יכול לשוויה עליה חתיכה דאיסורא וחייב לקיימה:
יש גם קצת ראיה לנ"ד מן נדון שבעל תומת ישרים בס' תמים דעים סי' ע' ואף שהמגו שיש שם אין בנדון דידן מ"מ תראה שהנדון ההוא היה בבן שלש חדשים שיצא חי וגם בכה והרב הנ"ל כתב שאף שעל הרוב אינן בוכין עד חמשה חדשים הלך שם אחר המיעוט משום טעמיו הנכונים יכול לראותם המעיין שם:
ראה שכפי זה לא שם חסרון במציאות הרב הנ"ל בילד פחות שני ימים לחמשה חדשים שיבכה ויחיה איזה שעות ויהיה ג"כ גדול באיבריו כבן שבעה אף שאינו בר שבעה. ודוק ותשכח שראיה חזקה היא זאת לנ"ד:
דע לך הקורא שמה שלא הבאתי ראיה מפסק ר' דוד קונפורטי ז"ל הכתו בסי' מ"ג של תשובת הרב דרכי נועם הוא לפי שמשם היה מענה לבעל המחלוקת לומר שראיה בלתי נכונה היא לפי ששם מה שמחזיקים הבן הנולד כשר לכהונה משום דרוב בעילות אחר הבעל יש לנו לומר שטרחו להושיב אותה בחזקת כשרות לבטלה כדי שלא להוציא לעז על הבן משום המון העם דיאמרו שפסקו הרבנים תרתי דסתרי אהדדי אם היו אוסרים אותה ומתירים הבן לבא בכהונה ולפי שלא היה שם ראיות ברורות כ"כ כאשר ימצא המעיין שם אף שהיה שם חשש אפ"ה התירו אותה לבעלה וכדמוכיח הקיום שכתב הרב דרכי נועם שם בסי' מ"ד: לפיכך משם אין ראיה כ"כ לנ"ד לפי שבנ"ד הולד מת בו ביום הלכך אף שלא נתעלם ממני מ"ש הרב הנ"ל איני יכול לקיים הקים תקים עמו הנדון שלי. אך ציינתי דבריו הנ"ל שלא לעבור על לא תוכל להחעלם: קנצי למילין יעיין הקורא בס' ש"ת פנים מאירות ח"ג שכ"כ ושם ימצא שנדון הרב היה באשה שממש הרתה לזנונים ואפילו הכי משום טענת אונס בשינה היתירה הרב הנ"ל והסכימו עמו הרבנים כאשר יראה הרואה:
וזאת התורה היא העולה מכל מ"ש בשם עמודי עולם הנ"ל וגם ממה שטרחתי ביגיעת כפי והוא לקיים האשה הזאת בחזקתה היא חזקת בנות ישראל הכשרות וכפי פסק הרב הגדול נ"י מוה"רר דוראן ז"ל וכן מסכים אני קטן הכמות והאיכות להלכה וגם למעשה בנ"ד אם יעלה ברצון מורינו הרב שיחיה דשן ורענן:
אך ידיע להוי לכל קורא פסקי זאת שאיני מדבר בהיתר שלי אלא לאשה דוקא כזאת של נ"ד שלא מצאו לה שום פגם ולא היה בה שום רינון בשום זמן והיתה בתכלית היושר והצניעות עד שבטלה בראות הדבר שאירע לה לא פקפק בה לחושדה בשום דבר ואף גם זאת בהיות שהיה כ"כ ימים חוץ מביתו וגם כנ"ד שהקול שיצא בעיר הטעם היה דוקא משום שהיה להם זרות ביכולת להיות עובר כזה גדול באיבריו כבן שבעה וראוי לבכות ומשום הא באו לחושדה: אבל בדור שהוא פרוץ וגם שיהיה ניכר להם שיש יכולת בנפלאות הטבע לעשות דבר כזה אין להם להתיר כפי דעתי שום מעשה שיארע כזאת אלא אחר חקירות גדולות וגם שלא יהיה שם רינון כלל קודם המעשה וגם צריך שתהיה האשה ההיא בתוקף הצניעות בכל זמן ואם יחסר אחד מכל אלו אף שיהי' הדבר בספק אין להתירה מלמוד פסקי זה אלא כל דיין שיבא לו נדון ידון בו כראיית עיני שכלו וכהסכמת הפוסקים שימצא בצדו דהא מה שאני מתיר בנ"ד אף שמצאתי שהוא הלכה פסוקה בנדון הרב הנ"ל מ"מ יגעתי לחפש עד שידי כהה הגיע למצוא במה שהקימו הרבנים הנ"ל בנדון שלהם אלומות ראיותיהם והכו בשבט פיהם לקצץ ראיות האוסרים הלכך באתי אני הצעיר להיות נמנה בעפר רגליהם ולסתור בנ"ד כי הם אמת ותורתם אמת ולפיכך אין להטיל מום בקדשים והאשה הזאת טהורה וכשירה היא ומורה לא יעלה על ראשה: כ"ד המתפלל לאדון הסליחות והרחמים שתכלה שנה הזאת עם קללותיה וביום הדין יגזור עלינו ועל כל ישראל גזרות טובות ויצליח לנו כדי להיות מלומדי התורה לשמה ע"מ שלא לקבל פרס אכי"ר:
נשלם ביום כי טוב א' דר"ח אלול שנת ויאמר ה' אלי היטיבו אשר דברו לפ"ק:
הצעיר יוסף ן' למורי הרב הצדיק כמוהר"ר משה אלוריש זצוק"ל:
בבית ובדפוס יתמי מר' יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק