שאלה ראובן נפטר לבית עולמו וחלי"ש ושמעון אחיו הלך אצל אלמנת אחיו ושאל לה במרמה ליתן לו החפצים טובים ומרגליות שהיו לה מעזבון אישה ושהוא ישתדל בעדה למוכרם וליתן לה שוויים כדי שלא יבא איש נכרי אשר לא אחיו הוא ויעכבם או לא יתן לה שוויים והאלמנה בנקיון כפיה ובתום לבבה נתנה הכל ביד יבמה ויהי אחר עבוד זמן מה שראתה שיבמה לא הוה מדבר עמה מענין החפצים מאומה שאלה מאתו ליתן לה החפצים ומרגליות מעזבון בעלה או שוויים ושמעון משיבה שרוצה לעכבם בפרעון חוב שיש לו על אחיו ועכשיו הוא המוחזק באלו הנכסים ואין יכולת בידה להוציאם מידו אף ששטר כתובתה מוקדמת שדין ב"ח במטלטלים לגבות אפילו הוא מאוחר והאלמנה תשיב אמריה לו שחוב כתובתה כבר היתה תפוס בידה מאלו החפצים ומרגליות וקי"ל דאם תפסה אין מוציאין מידה ומה שהוציאם יבמה מידה לא היה אלא למכרם ובמרמה לקחם ורבתה הקטטה ביניהם ובאים לדין ולכן המורה יורה לצדקה על פי התורה להוציא לאור משפטם א ולשים שלום ביניהם ומהתמ"ש:
תשובה אמרו בפרק הכותב (כתובות דף פ"ו ע"א) אמר אמימר משמיה דרב חמא האי מאן דאיכא עליה כתובת אשה ובעל חוב ואית ליה ארעא ואית ליה זוזי לבעל חוב מסלקינן ליה בזוזי לאשה מסלקינן לה בארעא האי בי דיניה והאי כי דיניה ואי לא איכא אלא חד ארעא ולא חזיא אלא לחד לבעל חוב יהבינן ליה לאשה לא יהבינן לה מאי טעמא יותר ממה שהאיש רוצה לישא אשה רוצה להנשא ע"כ לשון הגמרא: ופירש רש"י האי כי דיניה זה הלוה מעות וזו סמכה על שיעבוד הקרקע והיא לא נתנה כלום ואם בשביל נכסי צאן ברזל הנישומין בכתובה הוא זכה בהן מיד וזו צירפתן עם הכתובה על שיעבוד הקרקע. ולא חזיא אלא לחד. אין בה אלא כדי לאחד מהן: לבעל חוב יהבינן. שלא תנעול דלת: יותר משהאיש רוצה וכו' ולא חיישינן לומר משום חינא ודווקא שהשטרות נכתבו ביום אחד אבל אם קדמה זמן הכתובה היא גובה ע"כ:
וכתב הרי"ף ז"ל שמעינן מהא דאמימר דכל היכא דכי הדדי נינהו וליכא דינא דקדימא לחד מיניהו כגון מטלטלי בזמן הוה וליכא אלא שיעורא דחד מיניהו לבעל חוב יהבינן לאשה לא יהבינן דיותר ממה שהאיש רוצה לישא אשה רוצה להנשא והכין שדר רב האי גאון למר אברהם קבסי זצ"ל עכ"ל וכן העתיק הרא"ש לשון זה וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק שבעה עשר מהלכות אישות וז"ל וכן מי שמת והניח אשה ובעל חוב וקרקע שאין בה דין קדימה האשה נדחות מפני בעל חוב והוא גובה חובו תחלה וכיון שתקנו הגאונים שתגבה האשה ובעל חוב מן המטלטלין והדבר ידוע שאין דין קדימה במטלטלין אם לא הניח מטלטלין כדי ליתן לשניהם נותנין לבעל חוב כל חובו תחלה ואם נשאר לאשה מה שתטול בכתובתה תטול ואם לאו תדחה עכ"ל וכן פסק הטור והרב בית יוסף בא"ה סימן ק"ב נמצא לפי זה שדין בעל חוב לגבות מן המטלטלים אע"פ שהוא מאוחר וכתובת האשה קדמה לו זמן הרבה ולפיכך הבעל חוב יטול כל חובו תחילה ואם נשאר אי זה דכר תטלנו האשה בכתובתה:
וצריך שתדע שלא נכלל בשם כתובה לענין זה אלא מנה ומאתים בלבד עם התוספת אבל הנדוניא והוא הנכסים שהאשה הכניסה לבעלה הרי היא בנכסים אלו בעלת חוב ולפיכך אין שום קדימה לבעל חוב על האשה בנדוניתה וכן מפורש בדברי הרמב"ם ז"ל בתחילת פרק ששה עשר מהלכות אישות וזה לשונו הנכסים שמכנסת האשה לבעלה בין קרקע בין מטלטלין בין עבדים אע"פי שהן נכתבין בשטר הכתובה אין נקראין כתובה אלא נדוניא שמם ואם קבל הבעל אחריות הנדוניא עליו ונעשית ברשותו אם פחתה פחתה לו ואם הותירה הותירה לו הרי זו נקראת נכסי צאן ברזל. ואם לא קבל אחריות הנדוניא עליו אלא הרי היא ברשות האשה אם פחתה פחתה לה ואם הותיר הותירה לה הרי זו נקראת נכסי מלוג וכן כתב גם כן בפרק שבעה עשר וז"ל היו כתובין בכתובתה נכסי צאן ברזל וטענה שאבדו או שלקחם הבעל הרי היא בנכסי צאן ברזל שלה כשאר בעלי חובות ונשבעת שלא לקחה אותן ולא נתנה ולא מחלה וחולקת עם בעלי חובות עכ"ל וה"ה ז"ל האריך האריך בפרק י"ו להביא ראיות לדעת הרמב"ם והעולה מדבריו בטעם הדבר הוא שלא הורע כח האשה אלא בעיקר הכתובה בלבד שהרי לא חסרה כלום אלא הבעל נותן לה הכתובה משלו אבל הנדוניא שהאשה הביאה לו משלה הרי היא בה כדין כעל חוב וע"ש שהאריך וכן כתב ג"כ בפרק י"ו וכן כתב שם הרב כסף משנה בשם הריב"ש:
עוד צריך שתדע שלא מצאתי בדברי הרמב"ם תפיסה מועלת לאשה שתפסה מטלטלין בכתובתה אלא אם כן תפסה בחיי בעלה אבל אם תפסה אחר מיתתו מוציאין מידה כן כתב בפרק שמונה עשר מהלכות אישות וז"ל וכן אם תפסה מטלטלין בכתובתה בחיי בעלה ומת גובה מהן אכל אם תפסה אחר מותו לכתובתה אינה גובה מהן אעפ"י שתקנו הגאונים שתגבה הכתוב' מן המטלטלין לפיכך תוון האלמנה מן המטלטלין אף על פי שלא תפסה עכ"ל:
נמצינו למדין שאין שאלתינו אלא על המנה ומאתים עם התוספת ולא על הנדוניא ובתפסה בחיי בעלה ולא אחר מיתתו ולזה אשיב ואומר שהדין עם האלמנה דהא כיון שתפיסתה מועלת הרי זכתה במה שתפסה והרי הוא שלה וכשבא יבמה אח"כ בערמה ובמרמה לקחת כל מה שבידה באמרו שרוצה לעכבם בפירעון חוב שיש לו על אחיו ועתה הוא המוחזק אני אומר שהוא הגזלן והרמאי לא המוחוק שהרי הוא רוצה לגזול במה שכבר זכתה יבמתו ובודאי שהוא חייב להחזיר ליבמתו החפצים שלקח ממנה או שוויים ווה דבר ברור הוא לא נתן ליכתב מרוב פשיטותו:
וכל מה שכתבתי עד עתה אינו אלא להפיק רצון הח"ה ולהפיס דעתו אכל לפום קושטא דמילתא אין אנו צריכין לכל זה שכבר כותבין כולם בכתובה מטלטלי אגב מקרקעי וכדי שתעמוד על עיקרי הדברים אציגה נא לפניך כל חלקי הדין הזה דע כי מדינא דגמרא אין כתובת האשה נגבית אלא מן הקרקע ואין לבעל חוב שום קדימה על האשה אלא כל הקודם משניהם הוא הגובה תחילה אם החוב קדם לכתובה בעל חוב גובה תחילה ואם הכתובה קדמה האשה גובה תחילה כן כתב הרמב"ם ז"ל בפרק שבעה עשר מהלכות אישות וז"ל מי שהיה נשוי נשים רבות ומת כל שנשאת בתחלה קודמת ליטול כתובתה ואין אחת מהן נוטלת אלא בשבוע' ואין לאחרונה אלא מה ששיירה של לפניה וגם היא נשבעת ונוטלת השאר וכן אם היה עליו שטר חוב אם היה החוב קודם גובה ב"ח תחל'. ואם הכתוב' קדמה גובה האש בתחל' והנשאר לבעל חוב עכ"ל:
אמנם אח"כ כיון שראו הגאונים ז"ל שרוב עסקי בני אדם בימיהם היו במטלטלין ומעט הם אשר היו להם קרקעות תקנו שתגבה האשה אף מן המטלטלין ומקצת החכמים הנהיגו לכתוב בכתובה בין מקרקעי בין מטלטלי והועילו בזה כדי שתגב' האשה מטלטלין מן היורשים בתנאי זה מן הדין ולא בתקנת הגאונים וכן כתב הרמב"ם ז"ל בפרק ששה עשר מהלכות אישות וז"ל תקנו הגאונים בכל הישיבות שתהיה האש גובה כתובתה אחרי מות בעלה אף מן המטלטלין כדרך שהתקינו לבעל תוב לגבות מן המטלטלין ופשטה תקנ' זו ברוב ישראל וכן שאר תנאי כתובה כולן ככתובה הן וישנן במטלטלין כבקרקע חוץ מכתוב בנין דכרין שלא מצאנו מנהג ירושתן פשוט בכל הישיבות לפיכך אני אומר מעמידין אותה על דין הגמרא שאין יורשין כתובת אמן אלא מן הקרקע כבר נהגו בכל המקומות שידענו וששמענו שמען שיכתבו בכתוב' בין מקרקעי בין מטלטלי ודבר זה תיקון גדול הוא ואנשים גדולים ונכונים הנהיגו דבר זה שהרי זה תנאי שבממון ונמצא אלמנ' גובה מן המטלטלין בתנאי זה לא בתקנ' אחרוני' עכ"ל. אמנם בזמננו זה כבר נהגו מכחה שנים לכתוב בכתובה מטלטל אגב מקרקעי והועילו בזה שיש לה דין כעל חוב גמור ואין לבעל חוב שום קדימה עליה ולא זו בלבד אלא שגם היא טורפת מן הלקוחות שכן אמרו בפרק חזקת הבתי' (בתרא דף מ"ד) אמ' רבא אי אקני ליה מטלטלי אגב מקרקעי קני מקרקעי קני מטלטלי ואמר רב חסד והא דכתב ליה דלא כאסמכתא ודלא כטופסא דשטרי עכ"ל. ופירש רשב"ם והוא דכתב ליה בשטר השעבוד דלגמרי משעבד להו למטלטלי בהדי מקרקעי. דלא כאסמכתא דכיון דאין זו מכירה גמורה ולא מתנה ולא משכון אלא שיעבוד בעלמא ודמי לאסמכתא דקאמר ליה אם לא אפרע לך לזמן פלוני תגבה מכאן הילכך צריך לכתוב בו לאלומי בשטריה דלא כאסמכתא דאסמכתא לא קניא טופסי דשטרי הוא שטר העשוי להעתיק ממנו שטרות ולא נכתב לגבות בו ואין בו ממש. וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק שמונה עשר מהלכות מלוה ולוה וז"ל אין כל הדברים אמורים אלא בקרקע אבל המטלטלין אין עליהן אחריות אפילו מטלטלין שהיו לו בעת שלוה שמכרן לשעתו אין בעל חוב טורף אותן הקנה לבעל חובו כל המטלטלין על גב קרקע שיש לו להיותו נפרע מן הכל הרי זה טורף מאותן המטלטלין והוא שיכתוב לו בשטר חובו שהקניתי לך מטלטלין שיש לי על גב הקרקע שיש לי שלא כאסמכתא ושלא כטופסי השטרות וכן אם כתב שכל נכסים שאני עתיד לקנות בין קרקעות בין מטלטלין הרי הן משועבדים לך להפרע מהן והמטלטלין קנויין לך על גב הקרקעות להפרע מהן שלא כאסמכתא ושלא כטופסי השטרות הרי זה טורף אף מן המטלטלין שקנה הלוה לאחר שלוה שכל תנאי שבממון קיים עכ"ל: וכיון שלגבי בעל חוב אעפ"י שמן הדין אינו טורף מן המטלטלין אם התנה וכתב בשטר מטלטלי אגב מקרקעי טורף המטלטלין מן הלקוחות לענין הכתובה אם נכתב שם מטלטלי אגב מקרקעי טורף מן הלקוחות וכן מצאתי להרב המגיד ז"ל שכתב כן בשלשה מקומות ואזכירם כולם הראשון הוא בפ' י"ו מהל' אישות הלכה ח' וז"ל מדברי רבי' נראה שאעפ"י שלא כתב לה מטלטלי אגב מקרקעי אלא מקרקעי ומטלטלי גובה היא מן הדין מן היורשין אפי מטלטלין וכן כתב הרשב"א בסוף כתובות ואם כתב לה מקרקעי אגב מטלטלי אפילו מן הלקוחות גובה מטלטלין כבואר פרק אחד עשר מהל' מ' ולוה. ע"כ. ועוד הוסיף בפרק כ"ב הל' י"ב וז"ל ונראה שאפילו לדעת רבינו אם כתוב בכתובה מטלטלין אגב מקרקעי שלוקחין קרקע מן המטלטלין שהניח האב שהרי משועבדין הן לה מן הדין ולא מן התקנה כנזכר פי"ו: והמקום השלישי היא בפ' כ' מהל' מלוה ולוה לענין בעל חוב וז"ל ודע כשאמרו אין דין קדימה במטלטלין דוקא בשלא כתב לו מטלטלי אגב מקרקעי אבל אם כתב לו ודאי יש בהן דין קדימה שהרי הוא טורף מלקוחות כנזכר פי"ט עכ"ל: וכן מצאתי להרא"ש ז"ל בפרק הכותב שלא אמרו שאין קדימה במטלטלין אלא כשלא כתב מטלטל אגב מקרקעי אבל אי כתב כן אף טורפת מן הלקוחות וכן כתב הר"ן בפרק מי שהיה נשוי וכן פסק הטור בא"ה סימן ק"ב וז"ל לא הניח אלא מטלטלין שאין בהם דין קדימה וכגון דלא קני ליה מטלטלי אגב מקרקעי ונתנו לבעל חוב אפילו הוא מאוחר ותדחה האשה ומיהו אם תפשה אפילו שלא בבית דין אין מוציאין מידה וכן העתיק הרב בשולחנו לשון זה וכן פסק' לענין החוב בטור חופן המשפט סי' ק"ד וז"ל שעבד לו מטלטלי אגב מקרקעי דינם כמקרקעי ואם קדם המאוחר וגבה מוציאין מידו והוא שנתברר בעדים שמטלטלין אלו היו בידו קודם שלוה (משניהן) אכל אם לא נתברר כן בעדים מחזיקים להו כלוה ולוה וקנה דק"ל דיחלוקו ואם קדם השני וגבה זכה ואם קדם המאוחר וגבה מעות אין מוציאין חידו שהרי מטבע אין בו סימן שיוכלו העדים להעיד על אלו המעות שראו אותם עצמם מיד הלוה והוה להו כמלוה ולוה באגב וקנה וחזר וקנה שזכה התופס בין אם הוא ראשון או אחרון ואם אפשר הדבר להתברר בעדים זכה הראשון והכל לפי ראות עיני הדיין עכ"ל:
והנה מכל מה שכתבתי יתבאר לך שכתובת א האשה ובעל חוב שוים הם אם שעבדו מטלטלי אגב מקרקעי ובשניהם אם קדם המאוחר וגבה מוציאין מידו וזהו דוקא במטלטלין שהיו לו קודם אבל אם קנאם אח"כ יד כולן שוה בהם ואם קדם המאוחר ותפס אין מוציאין מידו ולפי זה הדבר ברור שהדין עם האלמנה הזאת שאם אלו החפצים ומרגליות כבר היו ביד ראובן מקודם הנה האלמנה הזאת היא הקודמת לגבות כיון שכתובתה קדמה לחוב יבמה ואפילו קדם יבמה ותפס מוציאין מידו ואם קנאם אח"כ יד האלמנה ויבמה שוין בהם וכל הקודם לגבות זכה ואין מוציאין מידו וכאן כבר זכתה האלמנה במה שתפסה וכופין את היבם שיחזיר החפצים ליבמתו:
הכלל העולה מדבינו הוא שהדין עם האלמנה וזכתה במה שתפס' לפרעון כתובתה והיבם חיוב להחזיר ליבמתו החפצים המרגליות כיון שבערמה ובמרמה לקחם ממנה זהו מה שנראה לע"ד ומהאל יתברך אשאל יאיר עיני בתורתו וידריכני לעבודתו אכי"ר:
תם ונגמר ביום ד' ח' לחדש אלול בשנת ובסדר ולא תחבל בגד אלמנה ליצירה:
כ"ד הצעיר משה אלואריש יצו