שאלה סו מעשה שהים כך היה ראובן לקח במכירה טלית של צמר שהיתה תפורה בחוטי פשתן והטילו בה ציצית ואחר כך נודע לו שאסור ללובשה כמו שהיתה וקודם שהתיר התפירות חזר ותפר אותה בחוטי צמר ואחר כך הסיר כל חוטי פשתן שהיו בה מספקא לן השתא אם ראובן הנזכר צריך להתיר הציצית שבה ולחזור וליטלם לשם מצוה מי אמרינן כיון שהיתה אסורה ללובשה כמו שהיתה כשהטילו בה הציצית אמרינן שאסור משום תעשה ולא מן העשוי או דילמא כיון שלא בא האיסור מחמת הבגד שהרי כשהטילו בו הציצית היה בגד שלם והיו לה ארבע כנפות והרי בזמן דאיכא תכלת הותר הכלאים בציצית אינו צריך להתיר הציצית יורנו המורה להיכן הדין נוטה ומהת"מש:
תשובה גרסינן בהתכלת דף מ' ע"ב אמר רבא אמר רב סחורה אמר רב הונא הטיל לבעלת שלש והשלימה לארבעה פסולה תעשה ולא מן העשוי מתיבי חסידי' הראשונים כיון שארגו בה שלשה היו מטילין לה תכלת אימא כיון שפצעו בה שלשה היו מטילין לה תכלת וחי אמרינן תעשה ולא מן העשוי והאמר רבי זירא הטיל למוטלת כשרה אמר רבא השתא בבל תוסיף קאי מעשה לא הוי מתקיף ליה רב פפא ממאי דגבר' לאוסופי קא מיכוין דילמא לבטולי קא מיכיין ובל תוסיף ליכא מעשה איכא עכ"לה:
ופירש"י ז"ל הטיל שלש ציצית לבעל שלש כנפים ואחר כך תלה בה קרן רביעי ועשה בו ציצית פסולה ושלש ראשונות העשוין מתחילה שלא כמצותה וכי הדר מתקנה איכא תעשה ולא מן העשוי: חסידים זריזים למצוה: כיון שארגו בטלית שלש אצבעו' דמיקרי בגד כדאמרינן לגבי טומאה: היו מטילין בה תכלת בשני קרנים ולכי גמרי לה היו מטילין לשנים אחרים ולא אמרינן תעשה ולא מן העשוי. ואף על גב דלא הוה מחייבין בציצית עד שתהא כדי שיתכסה בה קטן ראשו ורובו כדלקמן שכל ציצית שלא נעשת מתחילת' לשם ציצית אף על פי כשנעשית שלא לצורך ליכא מן העשוי דהא הכא שלא לצורך נעשת דלא היו לה אלא שתי קרנות דאילו קרנותיה האחרים אינם ראוים לציצית שהרי סופו להוסיף עליה הרבה והויא לה ציצית למעלה משלשה ואנן תוך שלשה בעינן: כיון שפצעו בה ג' כיון שהגיעו לשלש אצבעות האחרונים מטילין לה תכלת מיד ולא משהי לה מידי דהשתא ליכא למימר תעש' ולא מן העשוי דהא מכיון שהגיעו לתוך שלשה האחרונים הוו להו אותן שתי קרנות נמי ראויין לציצית שכשתגמר נמצאת ציצית בתוך שלש: הטיל למוטלת. שהיה בה ארבע ציצית והטיל לה ד' אחרים כשרה בהכי בתראי ואף על גב דהדר פסקינהו לקמאי והא הכא דשלא לצורך עבדינהו בשעת עשייה ומכשרא בהו. אמר רבא. לעולם שלא לצורך מן העשוי קרינן ביה והכא להכי מכשרא אבתראי דקאי בבל תוסיף כי עבדינהו ולא הוו מעשה דכיון דעובר על דברי תורה לא מקרי מעשה הילכך כי פסיק לקמאי היא הויא עשייתן דבתראי עשייה אבל שלא לצורך דבעלת שלש שאינו עובר עליהן הוי מעשה לאקרויי ציצית העשויה בפיסול ואיכא כשגומרה תעשה ולא מן העשוי: מעשה איכא. והדר קושיא לדוכתא עד כאן לשון רש"י ז"ל:
הרי לך בהדיא מהאי סוגיא דגמרא דאם הטיל ציצית בבעלת חלש והשלימה לארבעה שהיא פסולה משום תעשה ולא מן העשוי לפי שהשלש ראשונות נעשו בתחילה בפיסול:
והרמב"ם כתב בפרק ראשון מהלכות ציצית הלכה ט"ו ז"ל הטיל ציצית על ציצית אם נתכוון לבטל את הראשונות מתיר את הראשונות או חותכן וכשרה ואם נתכוון להוסיף אף על פי שחתך אחת משתיהן הרי זו פסולה שהרי כשהוסיף פסל את הכל וכשהתיר או חתך התוספת נמצא השאר נעשה מן העשוי שעשייתה הראשונת פסולה היתה. וכן המטיל לבעלת שלש ואחר כך השלימה לארבע והטיל לרביעית כולה פסולה שנאמר תעשה ולא מן העשוי ע"כ:
ומר"ן כתב טל זה הטיל ציצית על ציצית אם נתכוון לבטל את הראשונות וכו' בפרק התכלת אמאי דאמר רבא הטיל לבעלת שלש והשלימה לארבעה פסולה משום תעשה ולא מן העשוי פריך ומי אמרינן תעשה ולא מן העשוי והא אמר רבי זירא הטיל למוטלת כשדה אמר רבא השתא בבל תוסיף קאי מעשה לא הוי מתקיף להרב פפא ממאי דגברא לאוסופי קא מיכוין דילמא לבטולי קא מיכוין ובל תוסיף ליכא מעשה איכא ופירש"י הטיל למוטלת שהיה לה ארבעה ציציות והטיל לה ארבעה אחרים כשרה בהני בתראי ואף על גב דהדר פסקינהו לקמאי והא הכא דשלא לצורך עבדינהו בשטת עשייה ומכשרא בהו אמר רבא לעולם שלא לצורך מן העשוי קרינן ביה והכא להכי מכשרא בבתראי דקאי בבל תוסיף כי עבדינהו ולא הוו מעש' דכיון דעובר על דברי תורה לא מקרי מעשה הילכך כי פסיק לקמאי היא הויא עשייתן דבתראי אבל שלא לצורך בבעלת שלש שאינו עובר עליהן הוי מעשה לאקרויי ציצית העשויה בפיסול ואיכא כשגמרה תעשה ולא מן העשוי ואחר שכתב השגת הראב"ד אמר ורבינו נראה שהוא מפרש דהא דאמר רבא השתא בבל תוסיף קאי מעשה לא הוי היינו לומר דהטלת ציציות בתראי כיון דקאי עלייהו בבל תוסיף שפיר חשיב מעשה ולא קרינן ביה מן העשוי ולא דמי להטיל לבעל' ג' דחשיב מן העשוי משו' דלא עבר בה משום בל תוסיף ולישנא בתמיה' הא השת' בבל תוסיף עבר בהטלת ציציות בתראי והיכי אפשר לומר דלא הוי מעש' ורב פפא פליג עליה ואמר ממאי דהא דמכשרינן בהטיל למוטלת במתכוין לאוסופי הוא דילמא איפכא הוא דכי מכוין לאוסופי הוא כיון דעבר בבל תוסיף ליכא מעשה בכשרות ושתי הציציות פסולים ואין להם תקנה משום דכיון דנפסלו הראשונים כשהטיל השניים וכשחתך השניים ה"ל קמאי מן העשוי בפיסול וכל שכן אם חתך הראשונים שפסולים השניים שהרי תחלת עשייתן היתה בפיסול וכי מכשרינן בהטיל למוטלת כשנתכוון לבטל הראשונות דוקא הוא דמכשרינן דכיון דלא נתכוון להוסיף מעשה העשוי בכשרות איכא בהטלת ציציות בתראי שמאחר שנתכוון לבטל הראשונים הוי מעשה חשוב כיון שיש בטלית זו ד' כנפות הילכך לא דמי לבעלת שלש ולפי זה רב פפא ג"כ בא לחלק בין הטיל לבעלת שלש להטיל למוטלת ונקטינן כוותיה עד כאן לשון מר"ן:
למדנו שכאן שהרמב"ם פסק שאם הטיל לבעלת שלש ואחר כך השלימה לארבעה והטיל לרביעית שהיא פסולה משום תעשה ולא מן העשוי אבל כשהטיל ציצית על ציצית עושה חילוק שאם נתכוון לבטל הראשונות חותך הראשונו' וכשרה ואם נתכוון להוסיף אף על פי שחתך אחת מהן הרי היא פסולה וזהו הפך ממה שפירש רש"י שלפי פירושו אם נתכוון להוסיף הוא כשרה כשחותך הראשונות ואם נתכוון לבטל הראשונות היא פסולה והטעם הוא שרבינו מפרש הגמרא באופן אחר כמו שהוכחנו מדברי מר"ן שכתבנו:
והרב הנזכר ז"ל פסק בספר בית יוסף סימן י' וז"ל ולענין הלכה נראה דאף על גב דהרא"ש מפרש כפירוש רש"י כיון שרש"י מפרש הוא ולא פסקן הוי ליה הרמב"ם והרא"ש חד לגבי חד והלכה כרבינו ז"ל דמסתבר טעמיה דבנתכוון לאוסופי פסול ובנתכוון לב ולי כשר ועוד שדברי רב פפא מיפרשי שפיר טפי אליביה ממאי דמפרשי אליביה דרש"י ז"ל עכ"ל:
וכן פסק הוא ז"ל בשלחנו הטהור בסימן הנז' ס"ה וז"ל היו לה שלש כנפות ועשה בהם  שלש ציציות ושוב עשה כנף רביעי ועשה גם בו ציצית פסול משום תעשה ולא מן העשוי וכו' הטיל ציצית על ציצית אם נתכוון לבטל את הראשונות חותך הראשונות וכשרה ואם נתכוון להוסיף אע"פי שחתך אחת משתיהן פסולה עכ"ל:
ומעתה שהוכחנו בהדיא מהני רבוותא שפסקו דהיכא שהטילו הציציות בפיסול אף על גב שאחר כך תיקנוה היא פסולה משום תעשה ולא מן העשוי אם כן בנדון דידן בהאי טלית של צמר של ראובן שהיתה תפורה בחוטי פשתן שהטילו בה ציצית ואחר שנודע להם שאסור ללובשה כך קודם שהתירו התפירו' חזרו ותפרו אותה בחוטי צמר ואחר כך הסירו כל חוטי פשתן שהיו בה ונסתפק ה"ה מן אמרינן כיון שהיתה אסורה ללובשה משום איסור כלאים כשהטילו בה הציצית אסורה משום תעשה ולא מן העשוי ולכן צריך להתיר הציציות שבה ולחזור ולהטילם לשם מצוה או דילמא כיון שלא בא האיסור מחמת הבגד שהרי היה בגד שלם והיו לה ארבע כנפות והרי בזמן דאיכא תכלת הותר הכלאים בציצית ואם כן אינו צריך להתיר הציציות לכן נשיב ונאמר שודאי האי טלית של ראובן אסורה משום תעשה ולא מן העשוי בפיסול כיון שהיתה אסורה ללובשה משום כלאים בעת שהפילו בה הציציות דמה לי שהייתה פיסולה מחמת שלא הייתה לה ארבע כנפות או מחמת שהיא אסורה משום כלאים אף על גב שיש לה ארבע כנפות והראי' על זה מהאי דינא שכתבנו לעיל דאה הטיל ציצית  על ציצית ונתכוון להוסיף אף על פי שחתך אחת משתיהן פסולה משום תעשה ולא מן העשוי ואע"פ שהייתה בת ארבע כנפות ואם כן סר מהכא האי ספקא ראשונה דאין בה ממש ועיקר:
ועל הספק השנית שנסתפק עוד ה"ה דכיון שבזמן דאיכא תכלת הותר הכלאי' בציצית ובעבור זה אינה אסורה משום תעשה ולא מן העשוי ואין צריך להתיר הציצית לוה נכתוב דיני היתר כלאים בציצית ועם זה נבא להשיב גם על הספק הזאת:
כתב הרמב"ם בפרק ג' מהלכות ציצית הלכה ה' וז"ל כסות של צמר עושין לבן שלה חוטי צמר וכסית של פשתן עושין לבן שלה חוטי פשתן ממינה ושאר בגדים עושין לבן של כל מין ומין ממינו כגון חוטי משי לכסות משי וחוטי נוצה לכסות נוצה ואם רצה לעשות לבן לכל שאר מינים מצמר או מפשתים עושה מפני שהצמר והפשתן פוטרים בין במינם בין שלא במינם ושאר מינים במינם פוטרים שלא במינם אינם פוטרים ומה הוא לעשות חוטי צמר בכסות של פשתן או חוטי פשתן בכסות של צמר אע"פי שהוא לבן לבדו בלא תכלת בדין הוא שיהא מותר שהשעטנז מותר לענין ציצית שהרי התכלת צמר הוא ומטילים אותה לפשתן ומפני מה אין עושין כן מפני שאפשר לעשות הלבן שלה ממינה וכל מקום שאתה מוצא עשה ולא תעשה אם יכול אתה לקיים את שתיהן הרי מוטב ואם לאו יבא עשה וידחה את לא תעשה וכאן אפשר לקיים את שתיהן ע"כ:
והרב כסף משנה כתב ז"ל כסות של צמר  עושין שלה חוטי צמר וכו' מפני שהצמר והפשתן פוטרין בין במינן בין שלא במינן ושאר מינין במינן פוטרין וכו' בפרק התכלת אמר שמואל משמיה דלוי חוטי צמר פוטרין בשל פשתן ופרש"י אותן שני חוטין אם של צמד הם פוטרין בסדין של פשתן עם התכלת ואע"ג דליכא השתא מין כנף דהוי של צמר ובתר הכי איבעיא להו של פשתן מהו שיפטרו בשל צמר צמר בשל פשתים הוא דפטר דכיון דתכלת פטר לבן נמי פטר אבל פשתים בצמר לא או דילמא כיון דכתיב לא תלבש שעטנז צמר ופשתים יחדו גדילים תעשה לן נ"ש צמר בפשתים ל"ש פשתים בצמר ת"ש דאמר רחבה אמר רב יהודה חוטי צמר פוטרים בשל פשתן ושל פשתן פוטרים בשל צמר חוטי צמר ופשתי' פוטרים בכל מקום חוץ מן השיראין ופליגא דרב נחמן דאמר השיראין פטורים מן הציצית איתיביה רבא לרב נחמן השיראין והכל והסריקו' כלם חייבין בציצית ומשני מדרבנן ה"נ מסתבר' דקתני סיפא הן במינן פוטרין שלא במינן אין פוטרי' אי אמרת בשלמא מדרבנן היינו דמפטרו במינן אלא אי אמרת דאורייתא צמר ופשתים היא דפטר אי משום הא לא קשיא כדרבא דרבא רמי כתיב הכנף אין כנף וכתיב צמר ופשתים הא כיצד צמר ופשתים פוטרין בין במינן בין שלא במינן שאר מינין במינן פוטרים שלא במינן אין פוטרים ומפני שרבי' פסק בתחלת פרק זה כרב נחמן דאינן חייבין בציצית מן התורה אלא טלית של צמר או של פשתים אבל טלית של שאר מינין אינה חייבת בציצית אלא מדרבנן כשבא לכתוב כאן דצמר ופשתים פוטרין בין במינן בין שלא במינן ושאר מינין פוטרין במינן ושלא במינן אין פוטרין לא הביא דרשה דרבא דכיון דס"ל דטלית דשאר מינין לא מחייב' אלא מדרבנן לא אתי מקרא אלא תקנת חכמים כך היא וכדאמרי' אא"ב מדרבנן היינו דמפטרו במינן. ומה שכתב ומה הוא לעשות חוטי צמר בכסות של פשתן וכו' וכל מקום שאתה מוצא עשה ולא תעשה אם אתה יכול לקיים את שתיהן מוטב וכו' גם זה שם אהא דאמרינן דסדין בציצית פטור ויהבינן טעמא גזרה משום קלא אילן ופירש רש"י צבע שדומה לתכלת ואי שרית תכלת בסדין אתי למרמי צמר צבוע בקלא אילן והוי כלאים שלא במקום מצוה ופריך בגמרא ולא יהא אלא לבן ופירש רש"י וקא פריך מאי איכפת לן אי רמי קלא אילן לא יהא האי קלא אילן אלא לבן בעלמא כלומר צמר לבן הא אמרן לעיל אין לו תכלת מטיל לבן ומשני כיון דאפשר במינו לא כדר' דאמר כל מקום שאתה מוצא עשה ולא תעשה  אם אתה יכול לקיים את שניהם מוטב ואם לאו יבא עשה וידחה את לא תעשה ולכאורה נראה מדברי רבינו שסובר שאף על פי שמטיל תכלת אינו מטיל לבן של צמר לפשתים ולא של פשתים לצמר כיון דאפשר במינו ואם כן לא קי"ל כשמואל דאמר חוטי צמר פוטרין בשל פשתן ולא בפשיטות' דבעיא דפשטי' לה מדאמר רחבה חוטי צמר פוטרין בשל פשתן ושל פשתן פוטרין בשל צמר אלא כדר"ל דאמר כל מקום שאתה מוצא עשה ולא תעשה וכו' וסובר דבזמן דאיכא תכלת נמי מיירי רוצה לומר מדאוריית' קאמר שאע"פי שהתיר' כלאים בציצית לא התירה אלא היכא דא"א בענין אחר דהיינו תכלת בפשתים דאי אפשר לקיים בו מצות תכלת אלא על ידי שידחה לאו דכלאים אבל לבן שבו כיון דאפשר להטיל בו ממינו לא דחי לא תעשה דכלאים ואף על פי שכבר יש כלאים בטלית זו שהרי הטיל בה תכלת אין אומרים כבר נדחה כלאים בטלית זו ויהיה מותר להטיל גם הלבן מכלאים דכל מאי שאפשר למעוטי באיסור' ממעטי' אבל קשה דא"כ היאך כתב ואם רצה לעשו' לבן של שאר מינין מצמר או פשתי' עושה דכיון דבזמן דאיכא תכלת מיירי אם עשה לבן של שאר מינין מפשתים כשמטיל בו תכלת נמצא שהוא כלאים במקום שהיה אפשר לקיים שניהם שהרי היה אפשר לו לעשות חוטי לבן של צמר או ממינו דהשתא כשיטיל בו חוטי תכלת לית ביה איסור כלאים ועוד שמאחר שהוא סובר שטלית של שאר מינין פטורה מציצית מן התורה היאך מתיר לעשות לבן שלהם של פשתן שהרי כשיטיל בהם תכלת נמצא שהוא כלאים שלא במקום מצוה לכך נראה לי דבמטיל לבן לבדו מיירי ובהכי הוא דקאמר דכסות של צמר עושה לבן שלה של פשתן ושל שאר מינין עושה ממינו או מפשתן ואחר כך כתב דלהטיל חוטי צמר בכסות של פשתן או חוטי פשתן בכסות של צמר במקום דליכא תכלת אסור דהוי כלאים שלא במקום מצוה כיון שיכול לקיים שניהם כשיטיל בו ממינו אבל טלית של פשתן שהטיל בה תכלת מותר לעשות לבן שלה של צמר כיון דבלאו חוטי לבן נמי אין אנו מקיימים שניהם:
הרי למדנו מכאן בהדיא דלכאורה היה נראה דסובר רבינו דאפילו בזמן דאיכא תכלת לא התירה התורה כלאים בציצית אלא היכא דאי אפשר בענין אחר דהיינו תכלת שהוא צמר בפשתים דאי אפשר לקיים בו מצות תכלת אלא על ידי שידחה לאו של כלאים אבל לבן שבו כיון שאפשר להטיל בו ממינו לא דחי לא תעשה דכלאים ואף על פי שכבר  יש כלאים בטלית זו שהרי יש בה תכלת לא אמרינן כבר נדחה כלאים בטלית זו ויהיה מותר להטיל גם הלבן מכלאים דכל מאי שאפשר למעוטי באיסורא ממעטינן אמנם לבתר מכח קושיא שהוקשה לו בדברי רבינו מסיק שנראה לו שסובר רבינו דדוקא במטיל לבן לבדו הוא דעושה בכסות של פשתן לבן שלה חוטי של פשתים ובכסות של צמר חוטי צמר אבל טלית של פשתן שהטיל בה תכלת מותר לעשות לבן שלה של צמר כיון דבלאו חוטי לבן נמי אין אנו מקיימים שניהם שהרי יש בה תכלת שהוא צמר:
ומאחר שהוכחנו מזה שכתבנו דאפילו בזמן דאיכא תכלת לא התירה התורה כלאים בציצית אלא בלבן שלה כיון דבלאו הכי נמי אין אנו מקיימים שניהם שהרי יש בה תכלת שהוא צמר נבוא להשיב על מה שנסתפק ה"ה על האי טלית של צמר שלראובן שהיתה תפורה בחוטי פשתן כשהטילו בה ציצית ואתר שנודע להם שאסורה ללובשה כמות שהיה קודם שהתירו התפירות חזרו ותפרו אותה בחוטי צמר שנסתפק לומר דכיון דבזמן דאיכא תכלת הותר הכלאים בציצית לא אמרינן הכא תעשה ולא מן העשוי בפיסול ונאמר דבנדון דידן וראי שהיא פסולה משום תעשה ולא מן העשוי בפיסול כיון שהאי טלית היתה אסורה משום כלאים קודם הטלת הציצית דכבר הוכחנו דלא התירה התורה כלאים בציצית אלא להטיל תכלת שהוא צמר בכסות של פשתן ואפילו הלבן שלה כיון דבלאו הכי נמי אין אנו מקיימים שניהם אבל בזמן דליכא תכלת אסור לעשות הלבן של כלאי' כיון שאנו יכולי' לקיים את שניהם ומכל שכן בנ"ד שאפילו בזמן דאיכא תכלת היתה אסורה משום שלא בה לה איסור כלאים מחמת הציצית אלא מחמת הטלית וצריך להתיר הציצית שבה שאסורים משום תעשה ולא מן העשוי בפיסול ולחזור ולהטיל אותם לשם מצוה:
קנצי למילין מכל האי דכתיבנא דהאי טלית  של ראובן דנ"ד שהיתה אסורה ללובשה משום איסור כלאים כשהטילו בה הציצית ואחר כך כשנודע להם שאסור ללובשה כך קודם שתתירו התפירות והסירו כל חוטי הפשתן תפרו אותם בחוטי צמר ודאי שצריך להתיר הציצית שבה ולחזור ולהטיל אותה לשם מצוה כיון שהוכמנו מכל הני רבוואתא דהם אסורים משום תעשה ולא מן העשוי בפיסול ומה שתפרו אותה בחוטי צמר קודם שהתירו התפירות והסירו כל חוטי הפשתן לא מעלה ולא מוריד בנדון שלנו הנראה לע"ד כתבתי להלכה ולא למעשה עד יסכים עמי הרב המורה  כסאו יהיה נכון עד כי יבא ינון אוכי"ר:
בשנת התקנז ליצירה
אלה דברי הצעיר עמנואל אוהב ן' דנא ס"ט
בבית ובדפוס אלמנה עם יתמי המנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ ז"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הוי פון דיא נייאי גאס