שאלה ראובן שלח גט על ידי שליח הולכה לאשתו שהיה במקום מה קרוב למקומו והיה בו קצת טעיות מאותן שלא הסכימו בפיסולן הפוסקים כמו במלת פיטורין שכתבוהו ביו"ד אחת וכדומה לזה והביאו הגט לפני ב"ד של אותו מקום ונחלקו הדעות במשפטו ומה יעשה בו זה אומר שהוא מן הראוי שישובו וישלחו הגט לבעל ויצוה לסופר שיכתוב גט אחר כמשפט כיון שאין הדרך רחוקה מאד למקום הבעל וזה אומר שאין ראוי לעשות כן שהרי הוא מוציא לעז על גטין הרבה שאפשר שנכתבו כן גם אפשר שבין כך ובין כך יקרה מקרה מה שימנע לבעל מלכתוב גט אחר יורנו המורה כדת מה לעשות:
תשובה גרסינן בגיטין בפרק המגרש דף פ"ה אמר אביי האי מאן דכתב גיטא לא לכתוב ודין דמשמע ודין אלא ודן ולא לכתוב איגרת דמשמע איגרא אלא אגרת ולא לכתוב לימהך דמשמע לי מהך ולא לכתוב למחך דמשמע כי חוכא דיתיהויין דיתיצביין תלתא תלתא יוד"ין דמשמע תהויין ותצביין ולאורכיה לוי"ו דתירוכין ולוי"ו דשבוקין דמשמע תריכין ושביקין ולוריכיה לוי"ו דכדו דמשמע וכדי ולא לכתוב לאיתנסבא דמשמע לא יתנסבא אלא להתנסבא אבעיא להו בעינן ודן או לא בעינן ודן תא שמע דאתקין רבא בגיטי איך פלניא בר פלניא פטר ותריך ית פלונית אנתתיה דהות אנתתיה מן קדם דנא מן יומא דנן ולעלם ואלו דן לא קאמר ולטעמיך כולהו מי קאמר אלא בעינן ה"נ בעינן ע"כ בגמרא:
ופרש"י ז"ל לא לכתוב ודין דמשמע דין הוא שאגרשך אבל אם אינו דין עלי שאגרשך לא תתגרשי ולא לכתוב איגרת שבוקן ביו"ד דמשמע אגרא לשון גג ולא לכתוב למיהך להתנסבא לכל מאן דיתיביין דמשמע לי מהך לי תהיה מספר הזה ואילך אלא למהך בלא יו"ד ולא לכתוב למחך צריך שיבדיל רגל הה"א שיהיה אויר בין רגלו לגגו דלא ליתחזי כחי"ת דמשמע למחך לצחק כלומר מצחק אני ביך כי חוכא זהו טופס הגט פטרית יתיכי ליכי אנת פלונית בת פלונית דהוית אנתתי מקדמת דנא וכדו פטרית ושבקית ותרוכית יתיכי דיתיהויין רשאה ושלטאה בנפשייכי למהך להתנסבא לכל מאן דיתיצביין ואינש לח ימחי בידייכי מן יומא דנן ולעלם ודן די יהוי ליכי מינאי גט פיטורין וספר תרוכין ואגרת שבוקין כדת משה וישראל די תיהויין רשאה לשדי ביה תלתא יודין רצופין דניקרי די תיהויין דאי לא שדי ביה אלא תרי יוד"ין מתקרו די תהויין נשים דעלמא וכן די תיצביין דכי כתיב תלתא יוד"ין משמע שתהיה רשאה להנשא לכל מי שתרצה ולוריכיה לוא"ו דיתירוכין יאריך וי"ו שבספר תירוכין וי"ו שבאגרת שבוקין דאי לא מאריך ליה מחזי כיו"ד משמע ספר תיריכין גרושות דעלמא ושביקין אגרת נשים עזובות דעלמא ולא שלה הוא ולורכיה לוי"ו דכדו פטרית יתיכי וי"ו האחרונה מאריך שלא יראה כיו"ד דאי לא מאריך לה משמע וכדי כלומר ובלא כלום באין ספר כמו כדי נסבה וכמו ואמרי לה כדי שם חכם ולא לכתוב לאתנסבא באל"ף אלא להתנסבא בה"א שמא ירחיק לא מן יתנסבא ומשמע לא ינתסבא לא תנשא מי בעינן כלומר הלכה כרבי יהודה או כרבנן כולהו מי קאמר כל שאר דברים הנכתבים בגט כגון דיתהויין וכו' מי הזכירם רבא בתקנה זו אלא אע"ג דלא אזכרינהו רבא בעינן דליכתבינהו הכא נמי ודן בעינן ומיהו רבא לא הוצרך לתקן אלא אלו כדמפרש ואזיל ע"כ:
אמנם הרמ"בם ז"ל רוח אחרת עמו שפירש טעם הסוגיא בענין אחר שכתב בפרק ד' מהלכות גירושין הלכה ג כשיכתוב הגט בלשון הזה ובנוסח זה לא יכתוב ודין ביו"ד שמא יקרא הקורא ודין כלומר משפט יהיה ביני וביניך ולא יכתוב אגרת ביו"ד שמא יקרא הקורא ואי גרת כלומר אם זנית לא יכתוב למהך ביו"ד שמא יקרא הקורא לי מהך (וכן ירחיק רגל הה"א מגגה שמא יקרא למחך) כלומר לשחוק ולא יכתוב תהויין ותצביין בשני יוד"ין שמא יקרא הקורא תהויין ותצביין כלומר שהוא מדבר עם שתי נשים ונמצא שאינו מגרש לזו אלא לשתים אחרות וכן יאריך לו"יו דוכדו שמא תדמה ליו"ד ויהי משמעו וכדי כלומר בתנאי זה אפטור אותך וכן יאריך לוי"ו דתרוכין ושבוקין שמא תדמה ליו"ד ויהיה משמעה תריכין ושביקין כלומר שהוא אומר לה שהיא שבקה וגרשה אותו ועל דרך זה צריך להזהר בכל לשון ובכל כתב שיכתוב שלא יהיה בו משמע שתי ענינות הרי לך שיש חלוק בטעמי הסוגיא בין רש"י והרמ"בם אבל לעניין דינא שוים בכל שלדעת רש"י ז"ל הטעם שיכתוב וי"ו דוכדו ארוכה שלא תראה כיו"ד ומשמעה וכדי כלומר ובלא כלום באין ספר וכו' ולדעת הרמ"בם משמעה וכדי כלומר בתנאי זה אפטור אותך וכן בוי"ו דתרוכין ושבוקין שאם לא האריך אותה לדעת רש"י משמע תיריכין גרושות דעלמא ושבוקין אגרת נשים עזובות ולדעת הרמ"בם תריכין ושביקין כלומר שהוא אומר לה שהיא שבקה וגרשה אותו וכן אגרת ביו"ד לדעת רש"י משמע איגרא לשון גג ולדעת הרמב"ם שלא יקרא הקורא ואי גרת כלומר אם זנית ובחלוקה הזאת כתב הרא"ש ז"ל ולא לכתוב איגרת דמשמע איגרת אלא אגרת ורב אלפס ז"ל גריס ולא לכתוב ואיגרת אלא ואגרת ואיגרת לשון זנות כמו גרגירא דפ"ק דעבודת אלילים כלומר אם זנית תחתי תהא מגורשת נמצא שאם לא זניתה אינה מגורשת עכ"ל לעניננו ומחילה מכבוד תורתו שאין בדברי רבינו הגדול הכרע שהוא ז ל העתיק לשון הגמרא ונוכל לפרש בו שני פירושים או כפירוש רש"י או כפירוש הרמ"בם ז"ל ואפשר שהוא ז"ל נמשך אחר פירוש הרמ"בם דמסתמא בשיטת רבו אמרה דרובא דרובא פוסק כדעת ההלכות הגם שאין הכרע בזה וצ"ע:
ונלע"ד שהגה זו שהגיהו בדברי הרמ"בם ז"ל וכן ירחיק רגל הה"יא מגגה שמא יקרא למהך וכ' הוא על פי הגהת הרב בית יוסף שכתב באבן העזר סימן קכ"ו מהלכות גטין וז"ל והרמ"בם בפ"ד כתב ולא יכתוב לימהך ביו"ד שמא יקרא הקורא לי מהך כלומר לי שחוק ונ"ל שטעות סופרים הוא דמה ענין כתיבת לימהך ביו"ד ללשון שחוק לכן נראה לי להגיה ולא ליכתוב לימהך ביו"ד שמא יקרא הקורא לי מהך וכן ירחיק רגל הה"א מגגה שמא יקרא למחך וכו' ומן התימה על הרב ז"ל אף על פי שאין משיבין את האריה לאחר מותו שלא ראה דברי הרב מגיד משנה בפירושו על הרמ"בם ז"ל וז"ל בפ"ד מהלכות גירושין כשיכתוב הגט וכו' שם אמר אביי האי מאן דכתב גיטא לא ליכתוב ודין דמשמע דין אלא ודן וכו' וכל אלו הדקדוקים שכתב רבינו מבוארים במימרא זו שם ועוד שם לא לכתוב למחך בחי"ת דמשמע כחוכא אלא למהך ולא ליכתוב לאית נסבא באל"ף באמצע דמשמע לא יתנסבא אלא להתנסבא ואפשר שלא הזכיר' רבינו לפי שהם בשנוי האותיות מה"א לחי"ת ומה"א לאל"ף וכבר כתב רבינו למעלה מה שכולל זה עכ"ד ואתה המעיין תבחר ולא אני שהרב המגיד ז"ל אינו גורם בדברי הרמ"בם ז"ל חלוקת למחך בחי"ת כמו שאינו גורם חלוקת לאתנסבא שהרי הוא ז"ל כתב אחר שכתב וכל אלו הדקדוקים שכתב רבינו מבוארים במימרא זו עוד שם לא ליכתוב למחך בחי"ת וכו' משמע שאינו גורס זה בדברי הרמב"ם ז"ל כמו שאינו גורס חלוקת להתנסבא ובסוף דבריו פירש יותר ואפשר שלא הזכיר' רבינו לפי שהם בשנוי האותיות מה"א לחי"ת דהיינו חלוקת למהך בחי"ת ומה"א לאל"ף דהיינו חלוקת לאיתנסבא להתנסבא וכבר כתב למעלה דהיינו הלכה י"א היה בו משמע שני עניינים או שהיה כתבו עקום או בלבול עד שאפשר שיקרא ממנו ענין אחר הואיל ונקרא לענין הגירושין ויש בו משמע גרושין הרי ש פסול. ל ועיין בלשון הזה במקומו לישבו) וא"כ אין אנו צריכין להגהת הרב בית יוסף ז"ל ודוק עוד כתב הרב המגיד ומה שכתב רבינו בהארכת הוי"ן כן הוא בגמרא וכתב הרש"בא ז"ל לאו לאוריכנהו משאר וו"י קאמר אלא כשאר ווי"ן וכדי שלא יראו יודי"ן וכן כתב הרא"ש והתוספות והעולם רגילין להאריכן ממש ונכון הוא לעשות כן כדי שיזכרו ולח יבואו לידי קבור עכ"ל אבל מדברי רבינו נראה שכל שמשמען ווי"ן לכל מי שיקרא כשר הוא עכ"ל ה"ה ואיני יודע למה כתב ה"ה אבל מדברי רבינו וכו' שהרי גם הרש"בא ז"ל מודה בזה ואדרבא שלל הרש"בא ז"ל שלא תאמר שצריך להאריך הווי"ן אבל העולם נהגו וגם הרמ"בם ז"ל מודה בכך שאם נהגו לעשותן ארוכים אין בכך כלום אבל אינו נפסל בכך וכ"ש הרש"בא ז"ל שהוא ראשון בקדושה בזה והחסרון הוא ממני שלא הבנתי דברי ה"ה ז"ל:
אחרי אשר הצענו הצעה זאת במונח קיים יחדיו למשפט נקרבה לשפוט בצדק משפט שאלתינו להפיק רצון החכם השואל ולהשיב שולחי דבר כונתו מבוארת על שני אופנים שכתב מאותן הטעיות שלא הסכימו הפוסקים בפיסולן כגון פיטורין ביו"ד אחת וכדומה וכו' הורה בזה שכתב הסופר פיטורין ביו"ד אחת או לא כתב היודי"ן היתרות ובזה ישתנה הדין בין הפוסקים שאם כתב פיטורין בלא יו"ד נראה לדעת הרא"ש במקום שאין דחק צריך לחזור ולכתוב גט אחר שהרי כתב והא דלא קאמר לוי"ו דפיטורין דאטו כי רוכלא ליחשוב וליזיל משמע שאין לכתוב יו"ד בין תי"ו לרי"ש דתרוכין ובין שי"ן לבי"ת דשבוקין דאי (נ"ל לא) כתב בהן יו"ד ליכא למטעי כלל דתרוכין ושבוקין לאו כלום הוא אבל בפיטורין נראה שצריך לכתוב יו"ד בין פ"א לטי"ת מדאמרינן בפרק התקבל פיטרוה דבריו קיימים פטרוה לא אמר כלום דפטרוה מחוב משמע וכן בסדר נוסח הגט כתב יכתוב תרוכין ושבוקין חסרי יו"ד ראשונה אבל פיטורין יכתוב מלא בשני יודי"ן וכן פסק הרב בית יוסף בסימן קכ"ו ומ"מ אם יהיה שעת הדחק כגון מקום רחוק גם הרא"ש מודה בדיעבד שהוא גט כשר שהרי כתב בכלל מ"ה ששאלתם שליח הולכה שהביא גט ולא היו הווי"ן ארוכין אם ב"ד רשאין להאריכן תשובה אין ב"ד יכולין להאריכן ואם נתן לה הגט ואין הווי"ן ארוכין והבעל רחוק מכאן לא הייתי פוסלו בשביל זה וכן אם יש בו תקנת עיגון כגון שהובא ממקום רחוק יאריכו הווי"ן כי מסתמא הבעל צוה לכתוב כתקון חכמים ואם לא כתב הסופר כראוי ניחא ליה לבעל שיתקנוהו ועל זה ועל זה יש לסמוך בשעת הדחק הרי לך בהדיא מדברי הרא"ש ז"ל שאם לא היה שעת הדחק שצריכן אנו לכתוב גט אחר וכן בנ"ד שכתב ה"ה במקום מה קרוב למקומו אין זה שעת הדחק וצריך גט אחר אם לא יקרה מקרה אחר שיעכב בדבר ואין לומר דאין הנדון דומה לראיה דעד כאן לא קאמר הרא"ש ז"ל אלא בהארכת הווי"ן אבל ביו"ד דפיטורין אין בכך כלום זה אינו דאדרבא כ"ש דהשתא ומה היכא שלא האריכו הווי"ן: שלדעת הרמ"בם והרש"בא ז"ל אין בכך קפידא כמ"ש למעלה אפילו הכי קאמר הר"אש ז"ל ואם לא יהיה שעת הדחק צריך גט אחר שהרי אם היו נקראין הווי"ן יודי"ן בודאי שהוא פסול אפילו שלא בשעת הדחק שהרי שאלה ששאלו להר"אש ז"ל הוא שלא היו הווין ארוכין אע"פי שתינוק לא חכים ולא שפירש יכול לקראתם ואפי הכי השיב אם לא יהיה שעת הדחק בריך גט אחר כ"ש בנ"ד אם כתב פיטורין בלא יו"ד שהוא ז"ל מקפיד על זה כאשר כתבתי למעלה:
אכן לדעת הרמ"בם ורבינו הגדול נראה שאם כתב פיטורין בלא יו"ד אין בכך כלום שהרי הרמ"בם ז"ל לא הביא זה וגם הרי"ף ז"ל לא הביא כי אם מימרא דאביי ושם לא נזכר בגמרא יו"ד דפיטורין גם הרב המגיד לא הזכיר כלל מזה וכ"ש לדעת הראב"ד ובעל העיטור והגאונים שאפילו לא כתב היודי"ן היתרות שפוסל הרמ"בם ז"ל הם מכשירים היכא שלא ערער הבעל כ"ש ביו"ד דפיטורין ובעל המימרא בזה הוא הרא"ש ז"ל גם מדברי התוספות נראה שאין בכך כלום שהרי כתבו בסוגיא דידן ד"ה רבי יהודה אומר ספר תירוכין ואגרת שבוקין בספרים לא היה כתוב גט פיטורין ובגמרא נמי כי קאמר ולורכיה לוי"ו דתירוכין ולוי"ו דשבוקין לא קאמר לוי"ו דפיטורין ומיהו בפ"ק דנדרים כתוב בספרים נמי גט פיטורין ונראה דהכא נמי גרסינן לה דהא ספר כריתות מתרגמינן פיטורין וגם בגטין רגילין לכותבו ע"כ הרי לך מדברי רבותינו הצרפתים בזמן הזה שאנו כותבים פיטורין בגט הוא שאנו רגילין לכותבו ולא מדינא כתבינן ליה ואם לחשך אדם לומר דדוקא היכא דלא כתב מלת פיטורין אין בכך כלום אבל אם כתב פיטורין בלא יו"ד הוא גט פסול שהרי יש לנו כמה וכמה דברים שאין לנו היזק בחסרונם ובהעדירם ובהמציאם אם לא יהיה כמשפט יגיע מהם הפסד גדול וחסרון תועלת כמו חסרה הורדא כשרה נסרכה טריפה נטל הטחול כשרה נקב בסומכיה טריפה וכאלה רבות וכן בעלי המחקר אמרו ההעדיר יותר טוב ממציאות חלוש אף אתה אמור לו מי שלבו נוקפו אומר כן הבט נא וראה בסדר הגט של הרמ"בם ורש"י ז"ל שכתבו פטורין בלא יו"ד ראשונה וכדי הם לסמוך עליהם בדיעבד כגון ל ד שלא להוציא לעז על הגטין ולחזור ולכתוב פעם אחרת כנ"ל:
ברם אילא כתב היוד"ין היתרות בזה אני חושש לסברת הנשר הגדול בעל כנפים הרמ"בם ז"ל הגם שהראב"ד והגאונים חולקים עליו כאשר נבאר בע"ה וז"ל בפרק הנז' הלכה י"ד הרי שכתב בנוסח זה ולא האריך ווי"ן אלו או לא כתב היודין היתרות או שכתב היוד"ין שאמרנו שלא יכתבו הרי זה גט פסול וכן כל כיוצא בזה בכל לשון פסול עכ"ד וכתב ה"ה הרי שכתב בנוסח הגט וכו דעת רבינו בזה הוא מפני שכיון שאמרו חכמים שלא לעשות כן כל המשנה ממטבען הגט פסול ולא תנשא בו לכתחילה אבל אם נשאת לא תצא שזהו עניין הפסול שהזכיר רבינו בפרק עשירי ובהשגות א"א כתב גאון כל אלו הדקדוקים כשהבעל עומד ומערער ע"כ ובספר העטור בזה דברים והנני כותב כלשונו וכן כתבם הרש"בא ז"ל וכתב רבוואתא דכל אני דקדוקו דרב (נ"ל דאביי) היכא דכתיב ליה בעל גופיה א"נ סופר מפומיה ובתר הכי אתי בעל ומערער דאמר אנא הוא דפסילנא ליה בהני דקדוקי ולקלקולא אתכוונית אבל אם אמר בעל לסופר ולעדים לכתוב את הגט אפילו סתם וטעו הסופר והעדים באחד מאלו האותיות והבעל אינו מערער הגט כשר ותנשא בו ואם עדים מצויים יעידו בפני ב"ד שטעות סופר ה"ה וכן כתב רבינו האיי אי בעל יהיב רשותא לסופר למכתב גט שלם וטעו בהני כולהו או במקצתהון אי איתיה לספרא מתקן ליה ואי לא ומנסבא בהאי גטא לא מפקינן לה ודאי ואי אתיא לאנסובי ואתי בעל ומערער ואמר האי דכתיב ודין דינא הוא דאמרינן אי נמי למיחך כחוכא ולכך אתכוונית לא מנסבינן לה אבל אי מנסבא לא מפקינן דהא קאמרינן משום שלום מלכות יוצא והולד ממזר וליתא לדרבי מאי' וכל שכן לענין טעות סופר ורבינו נסים השיב כן בקבלה מפי גאון היכא שכתב הגט הבעל עצמו אם נשאת וערער הבעל תצא ואם האשה טוענת טעות סופר הוא עליה להביא ראיה אבל אם אין שם ערעור הבעל ויש בו טעות מתחת ידי סופר וצוה לכתוב גט סתם כיון דמדעת שלימה רצה לגרש אינה צריכה גט שני וכל טעות שבא מתחת ידי סופר אין ערעור הבעל כלום וכן דעת הגאונים ז ל ובתשובה לרבינו חננאל ז"ל כגון אלו שאינם מפורשים אם יבא אדם לכתוב אלה הדברים שמא יפלו ביד אדם שאינו הגון וילמדו לשקר לפיכך אין לנו אלא מן הפה לאזן אל הנאמנים ע"כ בעיטור ולפי שזה דבר מצוי הארכתי בו וכתבתי דעות אלו ואין בידי להכריע ע"כ לשון ה"ה הרי לך מדברי ה"ה שהוא חושש לסברת הרמ"בם ז"ל ולא הכריע בדבר גם הר"ן ז"ל העתיק לשון בעל העיטור ולא הכריע בדבר ומעתה חל עלינו חובת ביאור לפסק הלכה לפסוק כדברי הרמ"בם ז"ל ידי תכון עמו וזרועי תאמצינו אע"פי שאין סברת תלמיד מכרעת לפי שבגמרא מוכרח כדברי הרמ"בם ולא חלקו כמו שמחלק הגאון דמיירי כשהבעל מערער והמוציא מחבירו עליו הראיה ועוד רבינו הגדול העתיק דברי אביי כלשונם ולא חלק שום דבר וקיימא לן דכל מה שמביא הרי"ף ז"ל הוא להלכה גם השגת הראב"ד אינה השגה שכתב א"א כתב גאון כל אלו הדקדוקים כשהבעל עומד ומערער וכו' ומה בכך גברא אגברא קא רמי גם הרב ב"י פסק בהלכות גרושין סי' קכ"ו בסברא א' כדברי הרמ"בם ואח"כ הביא סברת הרא"בד והגאון בשם י"א ומי הוא זה ואיזה הוא אשר מלאו לבו לדחות דברי הרמ"בם מהלכה וכ"ש בענין הגטין כמ"ש לחז"ל שהחמירו בהם הרבה ומיהו אף לדברי הרמ"בם שהוא מחמיר מודה הוא ז"ל אם נשאת לא תצא שהרי כתב בפרק י' הלכה ב' וכל מקום שאמרנו בחבור זה שהגט פסול הרי זה פסול מדברי סופרים בלבד ונפסלה בו מן הכהונה מדברי תורה ולא תנשא לכתחלה ואם נשאת לא תצא והולד כשר וכותבין לה גט אחר כשר ונותנין לה והיא תחת בעלה וכו' ומשמע מדברי הרמ"בם אף על פי שאין לה בנים לא תצא וכן דקדק ה"ה ובתשובה לרבינו האיי והגאונים:
קנצי למלין והעולה על רוחי לתשובת החכם השואל הוא שאם טעה הסופר במלת פטורין וכתב בלא יו"ד ראשונה אם לא יהיה שעת הדחק כדי הוא הרא"ש ז"ל לסמוך עליו וצריך לכתוב גט אחר אבל אם יהיה שעת הדחק או כמ"ש החכם השואל שאנו חוששים דבין כך ובין כך יקרה מקרה מה וימנע לבעל מלכתוב גט אחר אז אנו סומכים על כל הפוסקים שהשמיטו דין זה אבל אם לא האריך הווי"ן או לא כתב היודי"ן היתרות או שכתב היוד"ין שאמרנו שלא יכתבו בזה אנו חוששים לסברת הרמ"בם ז"ל וצריך גט אחר אפי' בשעת הדחק ואפי' אין הבעל מערער הגם שהרא"בד והגאון מחלקים דדווקא כשהבעל מערער כדי הם הרמ"בם והרי"ף וה"ה דס"ל כל המשנה ממטבע רז"ל הגט פסול ומה שטוען החכם השואל שמוציא לעז על הגטין אין זו טענה שהרי הלכות גטין רבו כמו רבו שאמרו חז"ל הגט פסול וצריך גט אחר ולא חששו לזה אף אגן לא חיישינן וראוי ליזהר כל אדם שלא ישתדל אלו גטין אם לא שיהיה בקי בהלכות גטין כי רבו בהן הדקדוקים ובקל יכול אדם לטעות בהם והטעות בהם הוא פסול ממזרות וצור ישראל יצילנו משגיאות זה הוא מה שהעלה מצודתי היום עד בואנה בית לחם לחמה של תורה בבית שם ועבר היכל מלך מאן מלכי דא רבנן על התורה ועל העבודה בתוך עם סגולה מורי ורבי כמוה"ר יצחק חיים אבן דנא די בריטו יצ"ו:
בסדר ובשנת ואתה תצוה את בני ישראל ויקחו אליך שמן זית זך כתית למאור להעלות נר תמיד לפ"ק אשר יצק מים על ידייהו דרבנן:
חייא הכהן די לאארה:
בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: **(לכאורה היה נראה מכאן סתירה למה שכתב כסף משנה בהקדמתו להרמ"בם שהר"ן היה חבר לה"ה וזה אי אפשר שהרי בעל העטור הביא דברי הר"ן והרש"בא העתיק דברי בעל העטור והיה העתי' דברי הרש"בא ד' דורות ואיך יהיה ה"ה חבירו של הר"ן אח"כ מצאתי שהר"ן בחבורו על רבינו הגדול הביא דברי רבינו נסים ואפשר שהיה גאון קדמון שמו כשם הר"ן:)**