שאלה מחט שנמצא תחוב בבית הכוסות בנקב מפולש תעבר אל עבר ואמרו קטן וקטנה שהיה עליו קצת אדמימות ומחמת המיעוך עברה האדמימות ועתה בא לפנינו כשהוא מפולש והמחט עדיין במקומה עומדת נסתפקנו עתה אם יש לסמוך על עדות התינוקות שלא הגיעו לחנוך ולהטריף הבהמה או אם נאמר שאין עידותם מעלה להטריף ואת"ל שאנחנו סומכי' עליהם עדיין יש צד היתר לפי שלא ראו כי אם קצת אדמימות וקיימא לן שאין מטריפין אלא בטיפת דם שאז קודם שחיטה עבר יורנו המורה מה משפט הבהמה ומהתמ"ש:
תשובה תניא בפרק אלו טרפות (דף נ' ע"ב) תנו רבנן מחט שנמצאת  בעובי בית הכוסות מצד אחד כשרה משני צדדים טרפה נמצא עליה קורט דם בידוע שלפני שחיטה לא נמצא עליה ק"ד בידוע שלאחר שחיטה הגליד פי המכ' בידוע שג' ימים קודם שחיטה לא הגליד פי המכה המוצי' מחברו עליו הראיה ומאי שנא מכל נקובי דעלמא דאף על גב דליכא דם טריף מר התם ליכא מידי למיפרך הכא כיון דאיכא מחט אי איתא דקודם שחיטה הוא מיסרך הוה סריך אמר ליה רב ספרא לאביי חזי מר האי צורבא מרבנן דאתא ממערבא ואמר רב עוירא שמני ואמר מעשה ובא לפני ר' מחט שנמצאת בעובי בית הכוסות מצד אחד וטרפה שלח ליה לא אתא לגבי' אזל הוא לגביה הוה קאי אאיגרא אמר ניחות מר וניתי כא נחית סליק הוא לגביה אמר ליה אימא לי גופא דעובדא היכי הוה אמר ליה מפתיר כנסיו' אנא לעילא מרבי רבה והוה רב הונא ציפוראה ורבי יוסי מדאה יושבין לפניו ובאת לפני רבי מחט שנמצאת בעובי בית הכוסות מצד אחד והפכה רבי ומצא עליה ק"ד וטרפה ואמר אם אין שם מכה קורט דם מנין אמר ליה טרח טרייה לההוא גברא מתניתין היא המסס ובית הכוסות שניקבו לחוץ ע"כ: ופירש רש"י ז"ל ג' ימים קודם שחיטה. ואם לקחה בתוך ג' ימים הוי מקח טעות וצריך המוכר להחזיר לו מעותיו: לא הוגלד פי המכה. איכא לספוקי אי קודם מקח הוי או לאחר מקח הוה ועל הטבח שהוא מוציא מידו דמסתמא כל כמה דלא יהיב זוזי לא יהבי ליה חיותא ועליו להביא ראיה שקודם מקח הוה דמספקא לא מפקינן ממונ' מחזקי': ליכא מידי למיסרך. כשנמצא נקב בלא מחט כשהדם יוצא הוא מתקנח בלחלוחי' הבשר והולך לפי שאין לו היכן לידבק: מיסר' הוה סרי'. הדם במחט. והפכ'. לבית הכוסות לצד החיצון. ע"כ:
והנה באור ברייתא זו נסתפק אצלי אם הא דנמצא עליה קורט דם לא קאי אלא אסיפא דברייתא כפי הנראה מפשט הדברים דתרתי בעינן לאיסורא ניקב משני צדדים וגם נמצא עליה קורט דם אבל אם ניקב מצד אחד לבד כשרה בכל ענין ואין משגיחין לדבר אחר או אם הא דנמצא עליה ק"ד קאי גם לתחילת הברייתא רל דהא דאמרן אם מבד אחד כשרה דוקא כשלא נמצא עליה ק"ד אבל אם נמצא עליה קורט דם בכל ענין טרפה אלא שקשה כפי באור זה שהיה לו לבעל הברייתא לתלות הדבר בקורט דם והיה לו לומר מחט שנמצאת בעובי בית הכוסות נמצא עליה ק"ד בידוע שלפני שחוטה וטרפה לא נמצא עליה ק"ד בידוע שלאחר השחוטה וכשרה כיון שהאיסור תלוי בזה ולא לחלוק בין ניקבה מצד אחד לשני צדדין שאין דבר זה מעלה ומוריד לענין הדין ומדברי הרמב"ם ז"ל נראה דהא דקורט דם לא קאי אלא אסיפא דברייתא ר"ל דמצד אחד בכל ענין כשרה וכשניקבה משני צדדין טרפה ולא לחלוטין אלא שהיה צריכה בדיקה נמצא עליה קורט דם טרפה ואם לאו כשרה ז"ל בפרק ששי מהלכות שחיטה מחט שמצאת בעובי בית הכוסות מצד אחד כשירה ואם נקב נקב מפולש לתוך חלל בית הכוסות ונמצאת טיפת דם במקום הנקב טרפה שודאי קודם שחיטה ניקב אבל אם אין דם במקום הנקב הרי זו מותר שודאי אחר שחיטה דחקה המחט ונקבה: עכ"ל:
ואע"פי שפירוש זה נראה נכון בדברי הברייתא יש לתמוה על הרמב"ם ז"ל איך פסק בדברי הברייתא ולא חשש לפסוק כההיא מעשה דר' שבאה לפניו נקובה מצד אחד והפכה ומנא עליה ק"ד ואסרה וכן מצאתי להרשב"א ז"ל בחדושיו שפסק כן וז"ל ומיהו אפילו מצד אחד ולא נמצא עליו ק"ד צריך בדיקה כנגדו בעור החיצון דילמא איכא ק"ד בגד החיצון וכדאמרינן לקמן בההוא עובדא דאתא לקמיה דר' והפכה ואשכח עליה ק"ד והטריפה ואמר ר' אם אין בה מכה דם זה מנין עכ"ל וזה דעת הר"ן גם כן ואפשר שדעת הרמב"ם ז"ל כדעת הרא"ש ז"ל שכתב בפסקיו בפרק אלו טרפות (סי' ל"ד) ז"ל הא דאמר מצד אחד כשרה אם הפכה ומצא ק"ד מצד אחר טרפה דאי אין שם מכה דם זה מנין והוה ליה נקב מפולש משני צדדין עכ"ד: נראה מדבריו שסובר שמצד אחד כשרה ואפילו בדיקה אינו צריך אלא שאם אירע שהפכה ומצא ק"ד מצד השני שהיא טרפה כי הדם הנמצא בצדו השני מורה בברור שניקב מעבר לעבר דאם לא כן דם זה מנין בא ולפי זה נראה שסובר דמעשה דר' בכי האי גוונא הוה ר"ל שבמקרה אירע שהפכה אבל אין הכי נמי לפום קושטא מצד אחד כשרה ואין חוששין לחפש בצדו השני אחר ק"ד וכן נראה עוד ממה שכתב בפסקיו פא"ט סי' ד' על הא דקאמר עולא ישב לו קוץ בוושט אין חוששין שמא הבריא ור' אליעזר בר נתן זקני פסק כעולא והבי' ראיה ממחט שנמצאת בעובי בית הכוסות בצד אחד כשרה ולא חיישינן שמא הבריא והא דחיישינן לספק דרוסה משום דיש רגלים לדבר כדמפרש לקחן וגם שכיחא ומשום הכי מפקינן ליה מחזקת היתר כמו שפירשו התוספות והגמרא דקאמר קסבר עולא אין חוששין לספק דרוס לא חשש להאריך ולחלק כמו שחלקתי אבל לענין פסק הלכה יש לנו לחלק דלא תקשה לן ממחט שנמצאת בעובי בית הכוסות ואפשר דרב אלפס ז"ל היה מחלק משום דעובי בית הכוסות הוא עב לא חיישינן שמא הבריא ומסתברא כדברי ה"ר אליעזר דמשום עובי כל דהו אין לחלק עכ"ל: הנה כי החליט המאמר וכתב דמצד אחד כשרה ולא חיישינן שמא ניקב מעבר לעבר ומכאן הביא ראיה לדין ישב לו קוץ בושט: אך אחר העיון וההתבוננות בדבר נראה שאין זה מספיק שאם היתה דעת הרמב"ם ז"ל כדעת הרא"ש היה כו לבאר זה ולומר שאם במקרה הפכוהו ונמצא שם קורט דם שהבהמה אסורה ואדרבא נראה מדבריו שאם ניקב מצד אחד לבד כשרה בכל ענין אם נמצת קורט דם בצדו השני שהרי כתב בהחלט מצד אחד כשרה בלא שום חלוק וצריך טעם למה לא פסק כההיא מעשה דר' ונ"ל שהוא סובר שהברייתא חולקת על רבי מדחלקה בין מצד אחד למשני צדדין דאלו היתה סוברת כר' היה לה לחלק בלבד בין נמצא עליה ק"ד ללא נמצא וכיון שהברייתא נשנית בסתם נמצא דר' הוה ליה יחיד לגביהו ואין הלכה כרבי מחביריו ונ"ל שזוהי דעת הרי"ף ז"ל שהשמיט האי מעשה דר' ולא כתב אלא הברייתא כצורתה:
ואמנם להרשב"א והר"ן הפוסקים כרבי דגם אם ניקב מצד אחד צריך בדיקה לראות אם יש שם ק"ד קשה מאוד לשון הברייתא דהוה לה לחלק בין נמצא ק"ד ללא נמצא ולא לחלק בין מצד אחד לשני צדדין ואפשר דסבירא להו שר' חולק על הברייתא ואע"ג דר' הוה ליה יחיד לגבי הברייתא הסתמית הילכתא כוותיה משום דמעשה רב הוה ועוד יש לומר והוא הנכון לפי דעתי שהם סוברים שאין הברייתא חולקת על ר' אלא מסכמת עמו וסברת דאף מצד אחד צריך בדיקה ומה שחלקה בין ניקב מצד אחד לניקב משני צדדין כיון שעל כל פנים צריך בדיקה הוא להגיד לנו שאם ניקב מצד אחד שהבהמה מותרת עד שיבדוק מצד השני וימצא שם ק"ד ואז תהיה אסורה ואם ניקב משני צדדין הרי זו טרפה עד שיבדק מצד השני ולא יהיה שם ק"ד ואז תהיה מותרת ונפקא מינה שאם ניקב ולא הספיק לראות בצד השני אם יש שם ק"ד מפני שנאבד בית הכוסות או בא כלב ונטלו באופן שאי אפשר לעמוד על אמיתת הדבר אם ניקב מצד אחד חזקה היא שלא היה שם ק"ד והבהמה מותרת ואם ניקב משני צדדין הבהמה אסורה חזקה שהיה שם ק"ד ונראה שזוהי דעת הרב בעל הטורים בסי' מ"ח שאחר שהביא דין ניקב משני צדדין כתב בשם הר' פרץ אם מלחו או הדיחו אפילו אין עליו ק"ד אסור דחיישינן שמא עבר על ידי מליחה או הדחה עכ"ל ונראה שכיון שלא כתב דברים אלו אחר דין ניקב מצד אחד ס"ל דבניקב מצד אחד אם מלחו או הדיחו מותרת דאם לא כן הוה ליה לכתוב דברים אלו אחר דין ניקב מצד אחד ומינה ידעינן דכ"ש אם ניקב משני צדדין דהוי דינא הכי אלא ודאי כדאמרן וכן היא דעת הרב בעל בית חדש וז"ל כתב הר"ב ר"נ וכו' וכ"כ בהגהת סמ"ק והביא ראיה מפרק שני דע"ז דת"ר עורות לבובין אסורין בהנאה כשקרוע בו קרע עגול כנגד הלב ויש עליו ק"ד דבידוע דמחיים נקרע לשם ע"ז אבל אין עליו ק"ד מותר דאחר שהפשיטו אירע בו כך ולא לשם ע"ז וקאמר רב הונא ל"ש אלא שלא מלחו אבל מלחו אסו' אימ' מלחו העבירתו דלפ"ז אם נמצא' המחט מב' צדדין לאחר מליחה מיתסר אפילו בלא ק"ד דאין סברא לחלק בין עור לדבר אחר ושמא ה"ה בהדיחו והא דלא נקט גבי עור והדיחו היינו משום דדרך למלוח העור בלא הדחה עכ"ל ומשמע דלא אמר הר"פ דאסור אם מלחו או הדיחו אלא במב' צדדין אבל במצד אחד מותר דאע"פי דלכתחלה כיון דנמצא בו מחט תחובה דאיכא הריעותא ודאי דצריך בדיקה שמא ניקבה גם לחוץ וכדמוכח נמי מדאפכה ר' אפ"ה ודאי אם מלחו או הדיחו דלא אפשר בבדיקה אין לאסרו דלא דמי לנמצא מב' צדדין דהתם היכא שאין המחט לפנינו דטרפה היא אף בדליכא ק"ד כלל לא בפנים ולא בחוץ א"כ בדאיכא מחט לפנינו הבדיקה היא באה לראות במחט אם לא נסרך בה דם כדי להוציאו מידי איסור וכיון שמלחו או הדיחו אין לזו דרך בדיקה וליכא הוכח' להיתירא ה"ל כאילו אין המחט לפנינו וטרפה ודמי' להך דעורות לבובין דבעינן נמי הוכחה להיתירא דהיינו שאין עליו ק"ד דבע"כ דלאחר שהפשיטו נעשה כך דאי מחיים ולשם ע"ז אי אפשר בלא ק"ד א"כ כשמלחו  או הדיחו דליכא הוכחה להיתירא באיסורו הוא עומד אבל בנמצא מצד אחד דהבדיקה אינה באה אלא כיון דנמצא ריעותא צריך לבדקו כדי להוכיח על אסורו אי משתכח קורט דם מבחוץ והיכא דאין שם דרך בדירה דמלחו או הדיחו אין כאן הוכחה לאיסורא והיתירו הוא עומד כיון דלא ניקב אלא מצד אחד ולא מחזקינן איסורא לומר דילמא הוה עליה ק"ד מבחוץ ומיהו היכא דמחט תחובה בכרס וקודם שנבדקה אם נקבה מב' צדדין אם לאו נוטלה ממנו ולא ניכר מקו' נקיבתה וגם אי אפשר לבדוק בק"ד כגון שנמצא אחר רחיצת הכרס פסק הרשב"א בתשובה סי' ר"ג לחומרא וה"ט דכיון דאיתרע לה חזקת היתר שלה דהיתה בה מחט תחובה איכא ספיקא מעיקרא באיסור דאורייתא שמא היה בה נקב מפולש ואסור' אבל בדידעינן דלא ניקב אלא מצד אחד אלא דהיה צריך בדיקה מבחוץ כדי לאסרו אם היה נמצא ק"ד מבחוץ לראה דאף הרשב"א מודה בזו דהיכא דהודח מקמי בדיקה דהשת' אי  אפשר לבדוק אם נמצא שם ק"ד אם לאו אין מוצאין אותה מחזקת כשרותה: עכ"ל לענינו וכן הוא בדרישה וכן מצאתי להרב בעל המפה בסי' הנ"ל וז"ל ויש מקילין להתיר אם לא ניקב מעבר לעבר והודח ונמלח או שנאבד ולא בדק מבחוץ אם היה עליו ק"ד ויש לסמוך עלייהו במקום הפסד מרובה עכ"ל: וכן כתב עוד לקמן באותו סימן וז"ל ויש מקילין דאפילו בניקב המחט מצד אחד אין צריך לבדוק מבחוץ אם יש עליו ק"ד ויש לסמוך עלייהו אם הוא הפסד מרובה ואי אפשר לבדוק כגון שנמלח או הודח או נאבד עכ"ל ואע"פי שהרב בשולחנו פסק בסי' הנ"ל שאם נמבא באחד מהם (ר"ל במסס ובית הכוסות) תחובה מחט או קוץ ולא ניקב מעבר אל עבר הופכין אותו ובודקין אותו מבחוץ אם נמצא עליו ק"ד בידוע שניקב כולו וטרפה ואם לאו כשרה והוא שלא מלחו ולא הדיחו שנראה מדבריו אלה שאם הוא בענין שאי אפשר לעמוד על ברור הדבר כגון שהודח או נמלח שאסורה מספק כבר כתב על זה הרב בעל שפתי כהן בס"ק כ"ג וז"ל זה למד המחבר מתשובת הרשב"א וכן כתבו האחרונים ע"ש הרשב"א ולפעד"נ דגם הרשב"א מודה דהיכא דמלחו או הדיחו כשר ודוקא היכא דניטלה המחט ומפני דקות' לא ניכר מקום נקיבת' וא"א לבדוק אם נקבה לחוץ הוא דכתב הרשב"א דטרפה משום דצריך בדיקה להכשירה משום דבספק איסור עומדת דילמא ניקב לחוץ והלכך כל כמה דלא בדק להוציאה מחזקת איסור טרפה אבל כשידוע שלח ניקבה לחוץ דאו היא בחזקת היתר. וא"כ הבדיקה לראות אם יש שם קורט דם היא להוציאה מחזקת היתר א"כ כל מה דאין שם ק"ד בבירור כשר עכ"ל וכן כתב שם הרב בעל באר הגולה וז"ל וכן נראה לע"ד מתשובת הרשב"א בסי' ר"ג ושפ"ד תש"ס והביאם הב"י דלא כתב הרשב"א דהלכה לה הבדיקה ומטרפינן לה מספק אלא היכא שהיתה המחט תחובה בו ונקובה מב' הצדדין וקודם שבדקו אחר הק"ד הודח או הומלח או שהיתה המחט תחובה בכרס וקודם שנבדקה אם ניקבה מב' הצדדין או לאו ניטלה ממנו ולא ידעינן מקום הנקב לבדוק אם יצא המחט מעבר לעבר אבל במקום שבדק שלא יצא חוצה א"צ לבדוק אחר הק"ד וכן נלע"ד מדברי הר"ן שם בהל' ומדברי הטור והארכתי בזה בתשובה ע"כ מעשה שהיה פה באמשטרדם והסכים לזה הרב הגאון מהו"רר מענדל ר"מ ואב"ד מק"ק פרנקפורט יצ"ו ושאר חכמים וכן מצאתי אח"כ במהרש"ל שם בחולין עכ"ל עוד הביא הרב בעל שפתי כהן על דברי הרב בשולחנו ואם עבר המחט מעבר אל עבר ועודנו תחוב בו בודקין אותו אם נמצא ק"ד סביב המחט בידוע שקודם שחיטה ניקב כולו וטריפה ואם לאו אחר שחיטה דחק ועבר וכשרה אם לא מלחו ולא הדיחו וכתב על זה בס"ק כ"ח ז"ל בזה כ"ע חודו דכיון דניקב משני צדדין הרי הוא בחזקת איסור והבדיקה היא כדי להכשיר להוציאה מחזקת איסור וכל כמה דאין ידוע בבירור שאין שם ק"ד באיסורו הוא עומד ע"כ נמצא כפי זה שאם ניקב מצד אחד בחזקת היתר עומדת עד שיבדוק מצדו השני ויודע איסורו ובניקב משני צדדין בחזקת איסור עומדת עד שיבדק ולא ימצא שם ק"ד זהו הנ"ל להיתר הספק הזה ואם אשמע בזה באור יותר נכון אקבלנו בסבר פנים יפות:
ואחר אשר כבר בארנו הדבר הזה כפי קוצר שכלנו נבוא להשיב על הענין אשר נשאלנו עליו והוא על מחט שנמצא תחוב בנקב מפולש מעבר לעבר ואמרו קטן וקטנה שהיה עליו קצת אדמימות וכו' לזה נשיב ונאמר כי כבר הקדמנו שכל שניקב מעבר לעבר הרי הוא בחזקת איסור עד שיודע הדבר שלא היה שם ק"ד וכאן כיון שאי אפשר להתברר מסיבת המיעוך הרי בהמה זו ספק טרפה הואיל ואפשר שהיה שם ק"ד שהוא דבר מועט ומחמת המיעוך עבר הדם וזה דומה למה שכתב הרב בשולחנו וכבר העתקנו לשונו לעיל ואם עבר המחט מעבר אל עבר ועודנו תחוב בו בודקים אותו אם נמצא ק"ד סביב המחט בידוע שקודם שחוטה ניקבה כולו וטריפה ואם לאו אחר שחיטה דחק ועבר וכשרה אם לא מלחו ולא הדיחו דכיון שהמחט עודנו שם אלו עבר מחיים היה הדם סביבו אבל כשאין המחט לפנינו אסור כשנקב כולו אפילו אין בו ק"ד עכ"ל הנה כשיש שם איזו סיבה אשר בעבורה נעדרה ידיעת בירור הדבר כמליחה והדחה המעבירות הדם אלו היה שם הרי הבהמה ספק טריפה ואם כן ה"ה בענין שאנו בו שהיה שם מיעוך המעביר הדם ואי אפשר לדעת ולברר אמיתת הדבר נשאר בספק אצלנו אם היה שם ק"ד או לא היה ולפיכך הבהמה אסורה מחמת חוסר ידיעת האמת על בוריו וכמו שכתב הרב בעל שפתי כהן בס"ק פ"ח שכבר כתבנו דבריו למעלה שבזה כולי עלמא מודו דכיון דניקב מב' צדדין הרי הוא בחזקת איסור והבדיקה היא כדי להכשיר להוציאה מחזקת איסור וכל כמה דאין ידוע בבירור שאין שם קורט דם באיסורו הוא עומד ע"כ: וכ"ש בנושא שאנו בו שיש קטן וקטנה המעידים שהיה עליו קצת אדמומית שהוא סימן דם והנה עדותם מסכמת עם החזקה שאם ניקב מעבר אל עבר חזקתו שיש שם ק"ד עד שיתברר הדבר בהפך ואע"פי שקטן וקטנה אינם בני עדות הנה ידענו שחז"ל האמינום בקצת דברים כמו בדיקת חמץ וכיוצא ואף להוציא ממון האמינו לקטן בצירוף גדול עמו וכמו שאמרו בפרק האשה (דף כ"ח ע"א) ואלו נאמנים להעיד בגדלן מה שראו בקטנן ואע"ג דקיימא לן דעד אחד נאמן להחזיק האיסור כלומר ולא קטן היינו להחזיקו באיסור ודאי ללקות עליו וכמו שכתב הרמ"בם ז"ל בפרק שפה עשר מהלכות סנהדרין אבל בספק איסור נראה ודאי יש להאמין לקטן אם יש בו טעם ודעת להבין דברים אלו וכחו שהתנה הרמ"בם ז"ל גבי בדיקת חמץ והוא שיהיה קטן שיש בו דעת לבדוק:
אחר כתבי כל זה מצאתי שנשאל כהרשב"א ז"ל על ענין קרוב ודומה לנושא שאלתנו והביאה הרב ב"י בסוף סי' מ"ח ופסק כן בשולחנו וז"ל השאלה בסי' ר"ד ולענין מה שאמרת כי מי שמצא המחט הזה היה קטן אם אוסרין אותה על פיו כיון ששתק בעל הכרס כשאמר לו הקטן וכדעת מי שפירש אותה דאביי דאמר לו עד אחד נטמאו טהרותיך ושורו נרבע והלה שותק דטעמא דמילתא משום הודאה דשתיקה כהודאה אם כן לא שנא עד קטן ולא שנא גדול שהרי איפשר שראה זה בעל הכרס מתחילה ולפיכך שתק והודה או לא: תשובה איפשר דאפילו לדעת ר"ת ז"ל שפי' כן לא אמר אלא בזמן שיש הוכחה להודאתו מדאמר לו עד אחד והוא שותק אבל קטן לא דדילמא מימר אמר דיבורו של קטן לאו חששא אית ביה ומאי אצוח והיינו דנקט אביי אמר לו עד אחד ולא קאמר אחר לו אחד ומיהו אותו פירוש יש לנו בו כמה קושיות ואין אנו תופסין אותו אלא אין הכל אלא מחמת עד אחד שנאמן באיסורין בין לאסור בין להתיר והדברים עתיקים  ומ"מ בזה מסתברא שיש להחמיר ולאסור על פי קטן זה אם הוא קטן בקי וחריף לידע דברים אילו לכוין בהם ומשום דכל שנמצא המחט רגלים יש לדבר וכעין גלוי מילתא בעלמא הוא ואפילו  להוציא ממון האמינוהו בגלויי מילתא כדתנן פ' האשה שנתאלמנ' נאמן הקטן לומר זכור אני בפלונית שיצאת בהינומה וראשה פרוע ואמרי' עלה בגמ' מאי טעמא כיון דרוב נשים בתולות נשואות גלויי מילתא בעלמא הוא ומיהו יש לחלק ואיני אומר שיהא זה כזה אלא זכר לדבר להחמיר בדבר הנכר שקטן זה יודע לכוין: עכ"ל וכדעתו ז"ל פסקו כל האחרונים וכן ראוי להורות:
העולה מדברינו אלה שיש להאמין לקטן בכל כיוצא בדברים אלו אם יש בו דעת להבין הדבר וסומכין על פיו וכ"פ בנושא שאלתנו שיש שם רעותא והחזקה מסכמת עם מאמר הקטן כאשר כבר בארנו: זה הוא הנראה לע"ד ומהעוזר האמת נשאל יאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו וליראתו אכי"ר:
תם ונשלם בראש חדש כסלו בסדר וכל אשר הוא עשה ה' מצליח בידו:
ליצירה כ"ד הצעיר משה אלואריש יצ"ו: