שאלה בספר תורה אחד נמצא טעות הפוסלו מלקרות בו ברבים ואחר זמן נתערב ספר תורה זה בספרים אחרים ולא הכירו הספר המוטעה גם לא זכרו הטעות מה היה שאלתי היא לידע כיון דקיימא לן חד בתרי בטיל גם כאן יבוטל הס"ת המוטעה ברוב המתוקנים והותרו כל הספרים לקרות בו או דילמא שאני הכא שיכולים לברר הדבר ולהגיה כל הספרים שבהיכל אשר על כן אין כאן ביטול ואם נפשך לומר שלא יבוטל מהטעם שהזכרתי עדיין אשאלך אם התחילו לתקן ס"ת אחד מהם ומצאו בו טעות נאמר זו היא שמצאוה זו היא שביקשוה ותולין להקל ואין צריך להגיה יותר או דילמא כיון שספר תורה עלול להמצא בו טעויות נאמר זא' ועוד אחרת כלומר אינו מוכרח שזאת הטעות הנמצאת היא המבוקשת ולכן לא יוכשרו הספרים עד שיגיהו כולם וכאשר בא אלי הספק הזה גמרתי בלבי לילך אל אחר של בית מדרשינו של עץ חיים שעלה למדרגה העליונה אחי ורעי ידידי אשר כנפשי אשר אהבתינו כאהבת דוד ויונתן יען שעסקנו כל ימינו בתורה ביחד ה"ה החכם הנעלה יוסף מונטיל נר"ו פילפלא חריפא סיני ועוקר הרים אשר יש לו יד ושם במלחמתה של תורה והוא יוציא לאור משפט בתשובתו הרמתה ובחכמתו המפוארה ובשכר זאת אשאל מהיוצר שפועל ידיו ירצה שיאמרו בכל מקום הלכה כמותו ומה"ת מ"ש:
תשובה גברא רבא ויקירא. אספקלריא המאירה. כשמשא בטיהרא. החכם הנעלה כהר"ר משה ישראל נר"ו וראיתי שאלתך החמורה ובה אמרות טהורות מתוקי' מדבש ונופת צופים. והנה בה מצאתי שהרבית עלי שבחים מה שלא זכיתי ובין אוהבים כמונו היה אך למותר עם כל זה מצד חבתך אותי רצית שאדמה לך כי האהבה מתחזקת בין הדומים. אבל מה אענה ואומר שכל תהלתך משבח אתה לזולתך. ואפטר באהבה רבה לחלות לאל חי יאריך ימי חייך ותצליח בכל דרכיך אמן:
קודם עמדי על פרק התשובה צריך להקדים שאין נושא שאלתינו זו מבוארת בים התלמוד ובקשתיה בין הראשוני' והאחרונים ולא מצאתיה ולכן יהיה מוכרח לדמות מילתא למילתא להוציא לאור משפט השאלה הזאת:
גרסינן בפרק גיד הנשה (חולין דף ק') אהא דתנן (דף צ"ו ע"ב) גיד הנשה שנתבשל עם הגידים בזמן שמכירו בנותן טעם ואם לאו כולם אסורות וכן חתיכה של נבלה או של דג טמא שנתבשלו עם החתיכות בזמן שאינם מכירן כולם אסורים ע"כ במשנה: ומקשינן בגמרא וליבטיל ברובא ומשני אגיד בריה שאני ואחתיכה משני בחתיכה הראויה להתכבד ע"כ בגמרא:
ומסוגיא זו למדו הפוסקים ז"ל שכל דבר שאינו נכנס תחת סוג בריה ולא תחת סוג חתיכה הראויה להתכב' ברובא בטיל וזה מכיון שהתלמוד השיב בריה שאני נראה שהעמיד אמיתת קושיית המקשן שיפה הטיב להעמיד ביטול ברובא אלא שבנושא הגיד מבד אחר ימנע בטולו משום היות בריה וכן פסק מרן בב"י ובספר הקצר סי' ק"ט יע"ש:
והנה מכח סוגיא זו היה נראה לי לומר מכיון שנתערב ס"ת זו באחרים יבוטל ברוב אם לא שנאמר שיהיה העדר הביטול אם מצד חתיכה הראויה להתכבד ואם מצד בריה מצד בריה בודאי שלא ישולל מהביטול כי אין נקרא בריה אלא נמלה וכיוצא שישבו חיות כדאיתא בי"ד סי' ק' אם כן לא היינו יכולים להסירו מהביטול כי אם מצד חתיכה הראויה להתכבד וגם זה אינו דודאי לא נקרא כן הספר תורה יען איסור חתיכ' הראויה להתכבד היא מפני שמתכבדין בה לאורחים בסעודה ואין שייך דבר זה בס"ת:
אמנם היינו יכולים לומר דלא יבוטל אם מחמת חשוב ואם מחמת קבוע לזה נגזור אומר ונאמר שהס"ת אינו נקרא חשוב וגם אינו נקרא קבוע:
לא נקרא ס"ת דבר חשוב יען הפיסול אינו חשוב רק גוף הספר הוא החשוב וזה אינו אסור לקרות בו וכן יש בו קדושה רק שבצבור לברך ברכת התורה צריך להיות כשר דוקא ובזה האיסור שייך שפיר בטיל ברוב:
ומלבד זה הטעם לא מצאתי שדנו דין חשוב אלא במיני מאכל ומשתה. והא לך מה שכתב הרמב"ם ז"ל בפ' מהלכות מאכלות אסורות הלכה ג') וז"ל דבר חשוב שהוא אוסר במינו בכל שהוא שבעה דברי' ואלו הן אגוזי פרך ורמוני בדן וחביות סתומות וחלפות תרדין וקלחי כרוב ודלעת יונית וככרות של בעל הבית עכ"ל: הרי שלא הזכיר בפירוש אלא מיני אכילה ועוד יזכיר למטה (בהלכה ז') דבעלי חיים חשובים ולא בטלי אבל לשאר לא ואע"פ שבהלכה ט' כתב וז"ל יראה לי שכל דבר שהוא חשוב אבל בני מקום מן המקומות כגון אגוזי פרך ורמוני בדן בארץ ישראל באותן הזמנים שהוא אוסר בכל שהוא לפי חשיבותו באותו מקום ובאותו זמן ולא הוזכרו אלו אלא לפי שהן אוסרין כל שהן בכל מקום והוא הדין לכל כיוצא בהן בשאר מקומות ע"כ דנראה משם שאף לכל חולי דחשיבותא נדון דין חשוב ואפילו לס"ת. לזה אשיב ואומר דע"כ לא קאמר הרמב"ם אלא במיני מאכל ד'"מ אם רמוני מקום אחר משובחים בעיר אחת יחשב להם אותם הרמונים כרמוני פרך אבל מה שלא נכנס תחת סוג הנזכר לא יקרא חשוב כלל ועיקר:
ואם תשיבני והלא דין קבוע נוהג בכל דבר ולא בעינן שיהיה במידי דאכילה דהא אמרינן בכתובות דף ט"ו ומדאורייתא (פירוש דין קבוע דכמחצה על מחצה דמי) מנלן אמר קרא וארב לו וקם עליו עד שיתכוין לו ורבנן אמרי דבי ר' ינאי פרט לזורק אבן לגו היכי דמי אילימא דאיכא תשעה גוים ואחד ישראל ביניהם ותיפוק ליה דרובא גוים נינהו אינמי פלגא ופלגא ספק נפשות להקל לא צריכא דאיכא תשעה ישראל וגוי אחד ביניהם דהוה ליה גוי קבוע וכל קבוע כמחצה על מחצה דמי ע"כ בגמרא:
ופירש רש"י ז"ל אמרי דביר ינאי פרט לזורק אבן לגו לתוך חבורת בני אדם גוים וישראלים אבל שני ישראלים עומדים ונתכוון להרוג זה והתרו בו וקיבל התראה ונפלה ההכאה על חבירו חייב והיינו טעמא דקאמר הכא ורבנן משום דבסנהדרין (דף מ"ט) הכי איתא: תיפוק ליה דרובא גוים נינהו ולמה לי קרא: ואי נמי פלגא ופלגא. אכתי לא אצטריך קרא דמהיכא תיתי דנקטיליה: ספק נפשות להקל דהא והצילו העדה כתיב: דהוה ליה גוי קבוע ביניהם ואשמועינן האי קרא דכל קבוע כמחצה על מחצה דמי ע"כ לשון רש"י ז"ל:
ובאמת שכך הוא רצוני לומר דקבוע נדון אפילו במה שאינו דבר אכילה גם לא להקל לבד כנזכר באותה סוגיא דהא דין דתשע חנויות המוכרות בשר שחוטה ואחת מוכרת בשר נבל דהוא להחמיר נלמד מהסוגיא שהזכרנו:
לזה אשיב ואומר דבודאי הגמור דין קבוע נדון בכל דבר אלא שנושא שאלתינו אינו נקרא קבוע ופקח נא עיניך וראה מה שכתב הרב פרי חדש בי"ד סי' ק"י ס"ק י"ג וז"ל דע דמן התורה לא מקרי קבוע אלא כשהאיסור ניכר לעצמו וההיתר ניכר לעצמו דומיא דתשע חנויות מוכרות בשר שחוטה ואחת מוכרת בשר נבלה אבל כשאין האיסור נודע וניכר לעצמו וכגון ספיקא דחנויות שנודע דאיכא נבלה בא' מן החנויות ולא נודע באיזה חנות הוא מותר ליקח מן החנויות משום דאזלינן בתר רובא וכה"ג לא מקרי קבוע וכן כתבו התוספות בפרק קמא דפסחים ופרק גיד הנשה דף צ"ב ופרק התערובות דכל שנתערב ולא ידיע מדאורייתא ברובא בטיל ולא שייך כל קבוע אלא בדבר הידוע כגון תשע חנויות ותשע צבורין ותשע צפרדעים ותשע גוים שההיתר והאיסור שלהם ידועים במקומם עכ"ד הרב פרי חדש:
אם כן לפי דבריו ז"ל לא מקרי שאלתינו זאת קבוע מפני שאם ד"מ היו שלש' או ארבעה היכלות בספרים כשרים והיכל אחד מפסולים והוציא ס"ת אחד מאחד ההיכלות ולא נודע מאיזה היכל הוציאו בזה נוכל לדון דין קבוע מפני שהכשרים והפסולי' כל אחד ניכר לבדו אבל בנושאינו שיש פיסול באחד מספרי ההיכל ולא נודע באיזה מהם הוא כמו ספיקא דחנויות דחד בתרי בטיל:
אך מצאתי תשובה אחת בספר הלכות קטנות חלק א' שאלה ס"ז ז"ל אם שכח לקדש מקצת שמות אם יש שם ביטול. תשובה אפילו באלף לא בטיל כדין כל הזבחי' עכ"ל הרב פירוש משנה היא זו בפרק התערובות (זבחים דף ע ע"ב) והמשיל חטאות המתות לשכחת קידוש השמות ואחר המחילה אחלק דהתם משום שהם בעלי חיים חשובים ולא בטלי וכן פירש הרמב"ם ז"ל שם בפירוש אותה משנה וכבר הוכחנו שאין חשוב לענין ס"ת אלא במידי דאכילה:
ואף כי נודה לדברי הרב בעל הלכות קטנות ושדינו דין אמת עם כל זה יש חילוק גדול בין נושא שלו ובין נושא שאלתינו דהתם יש פיסול באותו הספר עצמו מחמת ששכח קידוש שמות הקודש וכל שם צריך לקדשו בפני עצמו וכיון שלא עשה כהוגן לא יועילו השמות המקודשי' לבטל אותם השמו' ששכח לקדשם דאטו לא יהא אלא טעות בשביל שכל הספר מתוקן ואין בו אלא שלש טעויות נאמר בשביל כך שיבטל המתוקן את המוטעה. אבל בענין שאנו בו שיש הרבה ספרים בהיכל בחזקת כשרים בודאי הגמור שיודה הרב הנזכר שיבוטל חד בתרי:
כל זה היה נראה לי לכאורה להתיר הס"ת בלי הגהה אבל אחר העיון וההשקפה לטובה הדרנא בי מההוא ואומר שאין דברים אלו אמורים דענין ביטול ודכוותיה אלא בדבר שאין אנו יכולים לבררו אחר העירוב אבל בנדון דידן שיש בירור בהגהת הספרים נראה לי שאין טעמים אלו כדאים להתיר ספרים אלו בלי הגהה והראיי' הלא היא כתובה במסכת חולין (דף ג ע"ב) ואיכא דאמרי רבינא אמר הכי קתני הכל שוחטין הכל מוחזקין שוחטין מוחזקין אע"פ שאין מומחין בד"א ששחטו לפנינו ב וג' פעמי' ולא נתעלף אבל לא שחטו לפנינו ב וג פעמי' לא ישחוט שמא יתעלף ואם שחט ואמר ברי לי שלא נתעלפתי שחיטתו כשרה חוץ מחש"ו דאפי דיעבד נמי לא שמא ישהו שמא ידרסו ושמא יחלידו וכולם ששחטו אהייא אילימא אחש"ו עלה קאי ואם שחטו מבעי ליה אלא אשאין מוחזקין והא אמרת בברי לי סגי דליתיה קמן דנישייליה ע"כ:
הא קמן דע"כ לא הכשירו הבהמה אלא כשהשוחט אינו לפנינו ולא נוכל לשאלו אם שחט כראוי אם לא אבל אם הוא לפנינו צריך לשאלו את פיו כיון שנוכל לבררו דון מינה ואוקי באתרין כיון שנוכל לעמוד על האמת לא יש שם ביטול עד שנתקן כל הספרים:
ואם תאמר דשאני התם שלאו מיטרח טרח בשאול פי השוחט אבל הכא שיש טורח הרבה בהגהת כל הספרים נבטלהו: דבר זה צריך תלמוד דכתב הרב ב"ח בי"ד סי' א וז"ל כתב הראב"ן סי' ר"ה דנראה לו דאף רבינא לא אמר דאם שחט בודקין אותו אלא כשהוא לפנינו אבל אם אינו לפנינו ולא מצינן למירדף אבתרי' ולמבדקיה אף רבינא מודה דסמכינן ארוב מצויין אצל שחיט' מומחין הם ולפי זה לדידן כשאינו לפנינו אוכלין משחיטתו אפי' מצינו למירדף אבתריה דסמכינן על הרוב ולא מטרחינן למרדף אבתריה והכי נקיטינן עכ"ד הרב ב"ח: דנראה סותר לחה שאמרנו דאם כן לפי דבריו אין צורך למירדף אבתריה והוא טורח קטן ומכ"ש שלא יהא צריך לעשו' טורח גדול כזה בס"ת אלו לפי דעתו ז"ל:
אך מצאתי און לי בדברי הרב פ"ח בסי' ח' ס"ק ו' אחר שהביא דברי הרב ב"ח הנ"ל כתב וז"ל ואינו מחוור דכל היכא דמצינן למרדף אבתריה כאיתיה קמן דמי ואין כוונת ראב"ן לומר דפליגי רבינא והנך אמוראי אדמצינן למרדף אבתריה דהא ודאי ליתא וכדכתיבנא אלא בהא פליגי דלרבינא אי איתיה קמן או דמצינן למרדף אבתריה ולמבדקיה בודקין אותו אבל אי ליתיה קמן שחיטתו כשרה ולהנך אמוראי אף בדאיתיה קמן אין בריך למבדקיה משום דרוב מצויין אבל שחיטה מומחין הן הפך הוראת הגאונים וכן מבואר בדברי ראב"ן: ואם כן מה שדקדק הרב בית חדש אינו כלום ומטרחינן למירדף אבתריה עכ"ל לעניינינו:
אם כן לפי דברי הרב פ"ח ודאי שצריכין לטרוח ולרדוף אחריו לראות אם יכולים להשיג השוחט אף בנדון דידן שיכולים לעמוד על האמת בהגהת הספרים נגזור בהחלט שמוכרחים להגיה כל הספרים:
ולרווחא דמילתא אומר שאפילו הרב ב"ח יודה בעניינינו דע"כ לא קאמר התם דלא מטרחינן למירדף אבתריה אלא משום שאין נודע לנו פיסול אשוחט ואדרבא רוב מצויין אצל שחיטה מוחזקי' הם והעמד דבר על חזקתו אבל כאן שנודע לנו שיש פיסול באחד מן הספרים איתרע חזקתיה ובזה יודה הרב בית חדש שמוכרחים להגיה כל הספרים שבהיכל:
כללא דמילתא בחלק הראשון משאלתינו זאת היא שצריכים לתקן כל הספרים ולא די בטול כיון שיכולים לברר האמ' וצריך להטריח מכיון שנודע שיש פיסול באחד מהם:
וששאלת בצד השני אם בהגהת אחד מהספרי תורה נמצא טעות אם תולין להקל ולהכשיר שאר הספרים אם לא. נראה לי שתולין להקל והראייה מהא דאיתא בש"ע י"ד סימן קפ"ז סעיף א' וז"ל אשה שראתה דם מחמת תשמיש מיד בכדי שתושיט ידה לתחת הכר או לתחת הכסת ותטול עד לבדוק בו ותקנח עצמה משמשת שלשה פעמים אם בכל ג' פעמים רצופים ראתה דם אסורה לשמש עם בעל זה אלא תתגרש ותנשא לאחר נשאת לאחר וראתה דם אסורה לשמש גם עם אותו בעל אלא תתגרש ותנשא לשלישי ואם גם עם השלישי ראתה דם מחמת תשמיש ג' פעמים רצופים לא תנשא לאחר אלא אסורה לכל עד שתבדוק עכ"ד:
ודין זה הוא גמרא ערוכה במסכת נדה (דף ס"ה ע"ב) יעו"ש וקשה לי על זה מאד למה הקילו כל כך בדבר חמור כזה כיון שיש בדיקה מעולה לדעת אם הדם בא מן המקור אם לא בשפופרת של אבר כדמוכח שם בברייתא (דף ס"ו) וכן הוא הסכמת הפוסקים למה מתחילה לא הצריכו לבדוק ולידע אמיתת הדבר:
אבל הענין כך הוא כיון שיש מקום לתלות ולומר שטהורה היא ואינו בא הדם מן המקור אין אנו מחזיקים בו איסור כיון שיש פנים להקל עד שתוחזק הדבר ג' פעמים ואז צריך לברר וללבן הדב' עד יוציא לאור האמת אם בא מן המקור אם לא:
אף אנו נדון ונאמר בעניינינו כיון שלא נמצא בס"ת כי אם טעות אחד לא הוחזק במוטעה וכן פסק מרן בסימן רע"ט וז"ל ספר תורה שנמצא בו ג' טעיות אסור לקרו' בו עד שיגיהנו כי הוא מוחזק במוטעה עכ"ל אם כן כשם שברואה מחמת תשמיש אף שיש לנו בדיקת השפופרת הקלו בה עד שלשה פעמים אף כאן נאמר כיון שיש מקים לתלות ולומר שזה הוא הטעות שמצאנו זה הוא הטעות שבקשנו נתלה בו להקל ולהכשיר שאר הספרים:
הכלל העולה מדברינו הוא שבחלק הראשון משאלתינו זאת דעתינו היא שאין כאן ביטול כיון שיכולים לברר הדבר על ידי הגהה אמנם בחלק השני אנחנו סוברי' מכיון שיש מקום לתלו' ולהקל באותו הטעות שמצאו שיש להכשיר שאר הספרים זהו נראה לי מעיק' הדין אך הרוצ' להחמיר גם בחלק השני ולהגיה כל הספרי' תבוא עליו ברכה כי סוף סוף בעוונותינו הרבים הרבה פעמים יש העלמת עין מחמת התרשלות או חסרון ידיעה במגיהים ולכן החפץ ימלא ידו לה' ואל יוציא מידו דבר שיש בו נדנוד עבירה ואני תפלתי לחלות לאל יאיר עינינו בתורתו ויטע בלבנו אהבתו ויראתו אכי"ר:
נשלם ונגמר ביום שנכפל בו כי טוב שני ימים לחודש אלול בשנת ובסדר והיתה עמו וקרא בו כל ימי חייו לפ"ק
כ"ד הצעיר יוסף מונטיל יצ"ו