שאלה תרנגולת שנשרית במים מע"ל והיה במים ס' כנגדה ואחר שהוציאוה מן המים הלכה המשרתת וערבה עם תרנגולות שהודחו ונמלחו כהלכה ובשל התערובת יחד בקדרה אחת וקודם האכילה אירע שהלכה המשרתת להדיח הכלים לשומרן הוברר הדבר למפרע שאותו הכלי שנשרית בו התרנגולת מע"ל נשתמש בו ביום בדבר איסור ואף כי היה מים בכלי שנשרית התרנגול' ס' כנגדה לא היה במים ס' כנגד הכלי אפילו בהצטרפות התרנגולת השרוי ואחר שנתבשלו התרנגולות יחד אינו ניכר התרנגולת שנשרית במים מע"ל ואין ס' בקדרה כנגדה והשתא מבעיא כדת מה לעשות בנדון זה מי נימא כיון שהתרנגולת שנשרית מע"ל היה ס' כנגדה הגם כי אמרינן כבוש כמבושל לא נאסרה דאיסור הדם נתבטל בס' ואף כי נשרית בכלי איסור בן יומו לא הפסיד בכך דאיסור הכבוש אינו בא כי אם אחר מע"ל ואז האיסור נט"לפ ומותר ואם ת"ל דבכה"ג לא אמרינן נטל"פ להתיר סוף סוף בתערובת השנית שנתערבה בתרנגולות כשרות חד בתרי בטיל ודבר שכבר הותר אינו חוזר ונאסר או דילמא שאני הכא שעל ידי המרק מתערב טעם האיסור ומאחר שאין ס' בקדרה נגד התרנגולת שנשרית במים מע"ל ואסור שאלתא דא אקריב למו"רה אחד מבני עליה. מקוטר מור ולבונה. ראשון שבחבורה. גלי עמיקתא ומסתרתא. נחית לעומקא דדינא באספקלריא המאירה. להוציא לאור תעלומה. חריפא סכיניה ומחדדן שמעתתיה ובכולהו תנויי הלכתא כוותיה: כשמואל בדיני וכרב באיסוריה. ה"ה חכם הרז"ים סיני ועוקר הרים ר' משה גומיש די מישקיטה נר"ו יאיר כצאת השמש בגבורה ולהפריש מאיסורא אבקש ברב חי"נא ורב חס"דא ידריכני כדרך הישרה ושכרו כפולה ומכופלת מן שמיא אכי"ר:
תשובה שמוח שמחתי אף גילת ורנן בהגלות נגלות אותיות עליונות סולת נקיה מבני עליה פלפלא חריפא דמסיק שמעתתא אליבא דהלכתא זה דודי וזה רעי משנת ר' יעקב קב ונקי קנקן חדש מלא ישן שפתו שפת פחח ושושן בר אבהן ובר אוריין ברא כרעא דאבוה הלוא הוא הארז אשר בלבנון מרנא ורבנא כמוה"רר דוד ישראל עטיאש נר"ו אלדים יענה את שלומו ויגדל גבוה מעל גבוה ויכון בחסד כסאו וירבה ונצר משרשיו יפרה ועתה באתי להתבסם לריח שמניו ולהשתעשע במדברותיו הנאהבים והנעימים כי ערבים עלי דברי דודים:
גרסינן בכמה דוכתי (פסחים ע"ו) (חולין צז וקי"א) מימרא דשמואל דאמר מליח הרי הוא כרותח כביש הרי הוא כמבושל ואיפליגו בה הפוסקים דיש סוברין דהאי כבוש דאמרינן הרי הוא כמבושל הוא דווקא כשנכבש בחומץ וכדכתב רש"י וגם בהגהות מיימון בפ"טו כתב בשם הר"אש דכי אמרינן הרי הוא כמבושל ה"מ בכבוש בחומץ וציר כדפירש רש י בכל דוכתא כבוש בחומץ אמנם המרדכי כתב הביאו הרב ב"י וז"ל ואי איפשר לומר כן דתנן פ"ז דשביעית ורד ישן שכבשו בשמן חדש חייב בביעור אלמא בלא חומץ הוא נותן טעם כמבושל גם מן הראיה שהביאו לומר דכבוש הרי הוא כמבושל כשהיית יום שלם מבשר וחלב (כדאוכיח לקמן) והא התם אע"ג דלא הוה חומץ וציר הוה מיתסר אי לאו דחידוש הוא וכן פסקו כל הפוסקים:
וכמה יעמוד וישהא דנחשביה כבוש כמבושל גם בזה רבו האוסרים ופסקו דצריך יום שלם מע"ל אבל פחות מע"ל מותר וכמו שהביא הרב ב"י בסי' ס"ט שכתב וז"ל כתב האגור בשר ששהה במים יום א' מע"ל ראיתי אוסרים אותו לפי שהדם שחוזר ונבלע בבשר אבל פחות מע"ל מותר ואף מע"ל יש מתירין בצלייה וכ"ו ורבינו ירוחם כתב בשר המלוכלך בדמו שנשרה מע"ל במים קבלתי שאסור דדמי לכבוש דאמרינן כבוש הרי הוא כמבושל כדאמרינן בבשר וחלב דאי תרו ליה כולי יומא בחלבא שרי אע"ג דבלע מש"כ בשאר איסורין ופי' כולי יומא יום ולילה דאי יומא ממש נתת דבריך לשיעורים יש יום קצר ויש יום ארוך שכ"כ רבינו מאיר עכ"ל וכתב בשערי דורא בשר ששרו במים ונשתהא במים מע"ל רבו האוסרים על המתירין לפי שהדם חוזר ונבלע בבשר אך אם לא שהה במים רק לילה א' ומקצת היום אין אוסרין כך נוהגין ויש מתירין אפי' מע"ל לגלות ולאכול (ובא"וה כ"ב כתב אפי' בצלייה אסור אחר מע"ל) ובהגה השערים הנז' הוא כתוב מוהר"ם אומר מה שנהגו רבותינו לאסור הבשר ששהא במים היינו בבשר הרבה שאין במים ששים כנגד כל החתיכות אבל אם יש ששים במים נגד כל החתיכות אז הדם שיבא בטל במים כבר ואם חוזר ונבלע בבשר אינו מזיק ומה שנשאר בחתיכה יצא ע"י מלח עכ"ל הב"י וכן פסק בשולחנו הטהור שכתב וז"ל בשר המלוכלך בדמים שנשרה במים מע"ל יש אוסרין לאוכלו כי אם צלי אא"כ יש במים ס' כנגדו עם ומה שתפס הרב רבינו ירוחם ומוהרי"קא לשון זה שכתב בשר המלוכלך בדמים לאו דווקא דאפילו אינו מלוכלך נמי אסור וכן לא נזכר זה הלשון בשאר המחברים וכן מתבאר מדברי בעל טורי זהב שכתב בשר המלוכלך בדמים פי' שלא פלט עדיין דמו ע"י מלוחה גם הרב בעל שפתי כהן אע"פי שצדד לפרש דד וקא מלוכלך מתוך לשון הסמ"ק בסי' ר"ה ובא"וה כלל ב' דין ה בשם המרדכי מ"מ לבסוף העלה דלאו דווקא מלוכלך כדמשמע מדברי ש"ד ומהר"אי והאגור דאפי' אינו מלוכלך נאסר וכן דעת מהרש"ל באו"ש ובפ"כה ובת"ח כלל ג' ובספר המפה אות א אלא דס"ל דאם הוא מלוכלך לכ"ע אסור אפי' לצלי וכ' וכ"ו והרב בעל פרי חדש כתב וז"ל אמנם דעת ההגה בכאן לעיל בס"א וכן דעת מהר"של בפ"כה סי' צ"א וכן דעת הרשב"א בחידושי דכבוש הרי הוא כמבושל שאינו יוצא ע"י מליחה ולא ע"י אש וא"כ אפילו בבשר שאינו מלוכלך בדמים יש לאסור ואפי לצלי וכן דעת האחרונים ז"ל והכי נקיטינן עכ"ל ועל מ"ש מוהרי'"קא אא"כ יש במים ששים כנגדו גם בזה יש מחלוקת בחתיכה עצמה דמדברי הרב הנ"ל מוכח דמותרת ושכן כתב בת"ח בכלל ג' ע"כ וגם בעל ש"ך אבל רש"ל בא ו"ש ובפ"כה סי צ' כתב דהחתיכה עצמה אסורה ובל"ח אות רי"ח הביא המחלוקת ולא הכריע אמנם בעל טורי זהב הכריע שכתב וז"ל אא"כ יש במים ס' כנגדו הא דמהני כאן ס' ולעיל סעיף י"ח מסי רמ"א דיש אוסרין אותה חתיכה והלא כאן דהוא כבוש הרי הוא כמבושל דלעיל חילק רמ"א בת"ח דמ"מ לא הוי ממש שרייה כבישול ורש"ל חולק ע"ז וכתב אל תסמוך עליו להתיר אף שהר"ם כתב להיתר אפשר שהר"ם ס"ל אף שנתבטל בלי מליחה דהחתיכה עצמה מותרת כמו שפסק הר"אש תלמידו אבל אנו דקי"ל דאוסר ה"ה בשרייה עכ"ל ונראה דר"מא לטעמיה דהוא פסק אפילו בבישול להיתר במקום צורך גדול ע"כ בשרייה יש להקל בכל גווני אבל רש"ל פסק בבישול לחומרא בכל גווני ע"כ החמיר גם בשרייה ונראה דיש לסמוך להקל כפסק רמ"א בזה עכ"ל הרב בט"ז וכן פסק הרב בפ"ח שכתב וז"ל אא"כ יש במים ס' כנגדו וכ"ו ואז אף לדידהו החתיכה מותרת וכמ"ש הת"ח כלל ג' דלא אמרו כבוש כמבושל לכל דבר רק שבולע ומפליט אבל אינו מבלבל טעם החתיכה כמו ברוטב ומהרש"ל חולק והמיקל לא הפסיד עכ"ל:
ומעתה אין לנו מקום להסתפק בנ"ד לאסור האי תרנגולת מטעם שנשרית במים מע"ל דאע"ג דרבו האוסרים דסברי דדמי לכבוש ואמרינן כבוש הרי הוא כמבושל וא"כ האי תרנגולת ששרו אותה במים ונשתהא במים מע"ל נימא דאסורה מהטעם שהדם חוזר ונבלע בבשר מ"מ כיון שהיה ס' במים כנגדה לא נאסרה דאיסור הדם נתבטל בס' כדהוכחתי וכמו שצדד הח"ה להתיר וק"ל:
גם במה שנסתפק הח"ה בהאי תרנגולת ששרו אותה במים בכלי שנשתמש בו ביום בדבר איסור ולא היה ס' במים כנגד הכלי אפי' בהצטרפות התרנגולת השרוי בתוכה ומה שצדד בו הח"ה באומרו ואף כי נשרית בכלי איסור בן יומו לא הפסיד בכך דאיסור הכבוש אינו בא כי אם אחר מע"ל ואו האיסור נטל"פ ומותר או אם נאמר דבכה"ג לא אמרינן נ"ט לפגם להתיר גם בזה נ"ל להתיר דאע"ג דלכאורה משמע לאסור ממ"ש האו"ה כלל ל' ד"ט חלב תפל ששהה מע"ל בקערה מודחת של בשר ב"י אסורים אפי' בדיעבד וה"ה בשאר היתר ששרוי בכלי של איסור בן יומו ע"כ כבר השיגוהו הרב ש"ך והרב טורי זהב באומרם דלמה יאסור ההיתר בכלי של איסור ב"י דהרי האיסור מחמת כבוש הוא אחר שיעור כבישה שהוא מע"ל דאז נעשה מבושל ואז הו"ל נט"לפ ואין פליטת הכלי אוסרת לפי שהיא פגומה גם ממ"ש הרב בעל ש"ך וז"ל שוב מצאתי בתשובת ר"ל ן' חביב ס' קל"ח ריש דף רמ ב בתשובת דתורמוסין בבשולי עכ"ום וכ"ו דמשמע שם להדיא דשרי וגם בלאו הכי הא יש פוסקים דלא הוי כבוש אלא בשלושה ימים וגם בלאו הכי הרבה פוסקים דלינת לילה פוגמת וכדלקמן ס"ס ק"ג ע"כ:
איברא שהרב בעל פרי חדש אחר שקיים דברי הרבנים האלו השיך והט"ז כתב וז"ל כל זה לומר לשיטת הט"ז והש"ך אמנם אחר העיון באמת שלא כוונו יפה משום דהכבישה הוי בסוף מע"ל ונט"לפ לא הוי אלא אחר מע"ל נמצא שהפליטה של סוף מע"ל היא מושבחת ואוסרת החלב תפל כדברי הא"וה דוק שדבריו נכונים וברורים וכ"ו ע"כ ובמחילה מכבוד תורתו שבאמת איני מבין דבריו שאפי' אם נודה שהכבישה היא בסוף מע"ל אי אפשר שלא עבר זמן מה שהכלי היה בלוע מן האיסור וא"כ קודם זמן זה של סוף מע"ל כבר אין הכלי ב"י ועוד דמ"מ אינו נאסר מטעם כבוש דהוא כמבושל אלא דווקא בתשלום הכ"ד שעות דאז נעשה מבושל והרי באותה שעה אינו ב"י ואין לו לכלי כח לאסור ההיתר ששרוי בתוכו דנ"ט לפגם הוא ומ"ש שהפליטה של סוף מע"ל מושבחת היא לאו מילתא היא דכל זמן דלא נגמר שהיית מע"ל לא מפליט ולא בולע מידי דכדבר צונן חשבינן ליה אבל בגמר הכ"ד שעות שאז אמרינן כביש הרי הוא כמבושל בהאי שעתא ודאי מבליע ופולט והאי שעתא כבר עבר יותר ויותר שעות ונ"ט לפגם ומותר ואחר כותבי זאת טרחתי את עצמי בספרי הפוסקים למצוא און לי ומצאתי הרב בעל בני חיי שהרגיש בזה וכתב קרוב לדברי ושמחתי בי כוונתי לדעתו וז"ל של הרב בעל בני חיי אחר שהעתיק דברי הרב בפ"ח שכתב אמנם אחר העיון ראיתי שלא כוונו יפה משום שהכבישה הוי בסוף מע"ל ונ"ט לפגם לא הוי אלא אחר מע"ל כתב הרב הנ"ל ז"ל:
גם אנכי בראותי דברי הש"ך נתקשתי בהם כמו שנתקשה הפר"ח אמנם במעט התבוננות דברי הש"ך זל"הה ברורים בטעמם שהרי קודם ששהה בשר ההיתר כבר עבר זמן מה שהכלי היה בלוע מן האיסור אם מעט ואם הרבה והכבישה של היתר שמשביח טעם האיסור ואינו מניחו לפגום הוי בסוף מע"ל שאז בולע הכלי ומשביח טעם האיסור וחוזר ופולט טעם האיסור בבשר ואו כבר עבר יותר מע"ל מבליעת האיסור ונפגם טעם האיסור עכ"ל:
גם מצאתי להרב בעל כנסת הגדולה ביורה דיעה אשר מקרוב באו שקיים דברי הש"ך והט"ז שהרי כתב וז"ל אמנם מה שהקשו הוא ובעל טורי זהב על האו"ה במה שאסר היתר שנשרה בכלי איסור אפילו בדיעבד היא קושיא עצומה ומה גם שהא"וה בעצמו בכלל ל אות ג כתב דנ"ט לפגם באיסור כבוש מותר בדיעבד דאינו חמור מבישול וכ"כ הר"ל נ"ח ז"ל בסי' קל"ח וז"ל ולשיקרא הדבר כבוש לשיהיה דינו כמבושל צריך זמן וכ"ו ואם כן אם היה הכלי בששם בו הגוי הכבשין בן יומו לא יאסור פליטתו משום כבוש הרי הוא כמבושל דבזמן שדינו כמבושל טעם פליטתו פגים ומותר ע"כ ואומר אני על צד הדוחק דס"ל לאו"ה דלא אמרינן דכלי ששהה כ"ד שעות מע"ל נ"ט לפגם הוא כשהכלי הוא רק ואין בו שום דבר אבל כשהכלי מלא אע"פי שאינו בולע ומבליע מ"מ אותו מאכל הנתון בכלי אינו מניחו לטעם שבתוך הכלי ליפגם וכ"ש לדעת רש"ל בפרק כל הבשר סי' ס"ד שכתב דכל שנשאר בכלי ממשות בעין אז הטעם שבקדרה שאינו בן יומו נ"ט לשבח הכא נמי כיון שהכלי אינו ריקם ההיתר שיש בתוכו אינו מניחו לעשותו טעם לפגם וכבר כתבתי שזה דוחק הרבה ואינו מחוור ודברי הא"וה צ"ע ולא ידעתי הרב בעל המפה שהוקשה לו כן בגיליון הא"וה כמו שהעיד בש"ך איך לא העיר אוזן כאן בס' המפה על זה ולענין הלכה ודאי דנקיטינן כהסכמת טורי זהב וש"ך דהתר שנשרה בכלי של איסור מע"ל או חלב בכלי של בשר או איפכא דאין המאכל נאסר משום דה"ול נ"ט לפגם ומותר בדיעבד והמאכל מותר דבדיעבד דמי איסור שנשרה בכלי של היתר מע"ל ואחר שנאסר הבלי לאחר כ"ד שעות או אפילו קודם כ"ד שעות נשרה בו היתר אפילו ששהה מע"ל מותר המאכל אבל אם קודם כ"ד בישלו בו שום דבר נאסר אף המאכל דכיון דצריך ששים נגד כולו סתם כלי אין במאכל ס' כנגד כולו אם לא בכלי שרוחב הקדרה גדול כ"כ שיחזיק מים שיהיה ס' כנגד כל הקדירה כיון שנחשתה דק וכ"ו עכ"ל הרי לך בהדיא דכל אילין רבוותא כולהו סבירא להו דמילתא כנ"ד בתרנגולת או בחתיכה שנשרה במים בכלי של איסור בן יומו דמותר מן הטעם שצדד הח"ה בתחילת דבריו שאף שנשרית בכלי איסור בן יומו לא הפסיד בכך דאיסור הכבוש אינו בא כי אם אחר מע"ל ואז האיסור נ"ט לפגם הוי ומותר א"כ זכינו לדין דאף תרנגולת זה בפני עצמה הוא מותרת אפילו שלא נתערבה באחרות כ"ש עתה שנתערבה זהו מה שנלע"ד:
ומעתה אין לנו מקום להסתפק למה שצדד הח"ה שכתב ואת"ל דבכה"ג לא אמרינן נ"ט לפגם להתיר ס"ס בתערובת השנית שנתערבה בתרנגולות כשרות חד בתרי בטיל ודבר שכבר הותר אינו חוזר ונאסר או דילמא שאני הכא שעל ידי המרק מתערב טעם האיסור ומאחר שאין ס' בקדירה נגד התרנגולת שנשרית במים מע"ל ואסור דכיון שהאי תרנגולת היא מותרת מן הטעם שכתבתי:
אלא דלפי שחשקה נפשי להשתעשע בדברי הח"ה ולהפיק רצונו אומר דאם נאמר דהדין הוא דבכ"הג לא אמרינן נ"ט לפגם להתיר וכדעת הא"וה והרב בפר"ח ודלא כדברי הט"ז והש"ך והנמשכים אחריהם אזי היה נלע"ד לאסור כל התרנגולות מן הטעם שמסיק הח"ה באומרו שע"י המרק מתערב טעם האיסור בכל ומאחר שאין ס' בקדרה נגד התרנגולת מע"ל ואסור ולא אמרינן בנדון כנ"ד חד בתרי בטיל ולא מן הטעם דתרנגולת חתיכה הראויה להתכבד היא דחתיכה הראויה להתכבד לא נאמרה אלא דווקא כשהיא אסורה מחמת עצמה ולא ממה שקבלה מאיסור אחר וכמו שכתב כל זה באריכות הרב בעל מנחת כהן זל"הה שכתב וז"ל וכ"ו וה"ה חתיכה שלא נמלחה והיא בלועה מדמה אינה נקראת חתיכה הראויה להתכבד שהרי אין איסורה מחמת עצמה אלא מחמת דם הבלוע בה ואפילו מדם עצמה וכ"ו ע"כ ומוהרי"קא בשולחנו הטהור בהדיא כתב בסי' ס"ט ס' י"ד וז"ל בשר ששהה שלושה ימים בלא מליחה ונתערבה אותה חתיכה בחתיכות אחרות בטלה ברוב ומותר לבשל כולם ואפילו היתה ראויה להתכבד (וכן הדין בנתבשל בלא מליחה ונתערב אחר כך באחרות) ובסי' ק"א ס"ב כתב וז"ל אין להדין חתיכה הראויה להתכבד אא"כ איסורה מחמת עצמה כגון נבילה ובשר בחלב אבל אם נאסרה מחמת שקבלה טעם מאיסור ולא היה בה ס' לבטלו אפילו למי שסובר חתיכת עצמה נעשות נבילה אין לה דין חתיכה הראויה להתכבד (הגה) ואפילו חתיכה שלא נמלחה בטלה דאין איסורה מחמת עצמה רק מחמת דם הבלוע ע"כ אלא ודאי דמהאי טעמא לא אסרינן להנהו תרנגולות אלא מן הטעם שכתב הח"ה באומרו שע"י המרק מתערב טעם האיסור בכל וכ"ו שהרי כל הפוסקים פסקו דכי אמרינן חד בתרי בטיל הוא דווקא יבש ביבש דהיינו שאין נבלל והאיסור עומד בעצמו אלא שנתערב ואינו מכירו אבל אם נבלל או נתבשל האיסור עם ההיתר שהרוטב נ"ט ונבלע בחתיכות האחרות בהא ודאי לא אמרינן חד בתרי בטיל אלא צריך ס' כנגד האיסור וכמו שפסק בהדיא מוהרי"קא בש"ע סי' ק"ט ס' ב' שכתב וז"ל יבש ביבש שנתבטל חד בתרי אם בישלן כולם כאחד ואפי' לאכול כל אחד בפני עצמו אסור אם אין שם ששים מפני שהרוטב בנותן טעם ונבלע בחתיכות וכ"ו ע"כ והשתא נעביד ק"ו לנ"ד דהשתא ומה אם כשנודע התערובת קודם שבשלו אותם יחד שאז ודאי כבר נתבטל בחד בתרי ונתהפך האיסור להיות כולו מותר (לאוכלם כל א' בפני עצמו או לשני בני אדם) והיתה להם שעת הכושר א"ה אם בשלם יחד אסור לאכול אפילו כל אחד בפני עצמו מפני שהמרק מתערב טעם האיסור בכל כ"ש וק"ו בנ"ד דלא נודע התערובת קודם שנתבשלו ביחד דבהאי נדון לא היתה להם שעת הכושר וכ"ע מודו דאסור אפילו לסברת הר"אש דס"ל דאם נודע התערובת קודם שנתבשלו ביחד דהכל שרי דאין חוזרין ונאסרין מאחר שנתבטל ביבש בהאי ודאי שלא נודע התערובת קודם שנתבשלו ולא נתבטל מודה שאסור ודין לית בריך בשש:
העולה מכל מאי דכתיבנא דתרנגולת זה מותרת דאם לפי שנשרית במים מע"ל ואמרינן כבוש הרי הוא כמבושל א"ה לא נאסרה דאיסור הדם כבר נתבטל מאחר שהיה שם במים ס' כנגדה ואם לפי שנשרה בכלי של איסור בן יומו גם בזה לא הפסיד דאיסור הכבוש לאבא כי אחר מע"ל ובהאי שעתא הוה האיסור לפגם ומותר וא"כ אין כאן תערובת איסור עם היתר כלל והכל מותר זהו מה שהעלה מצודתי היום יום חמישי כ"ו לחודש תמוז בשנת ובסדר ויכתב משה את מוצאיהם לפ"ק:
משה גומיש די מישקיטה ס"ט:
בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: