שאלה ראובן קנה דגים למשתה בנו וצוה למשרתת לנקותם ולמולחם יפה יפה כדי שיקחו טעם המלח כדי שיהיו מוכנים לסעודת הערב ומחמת המהירות שכחה דג גדול שלא פתחה אותו ונמלח ונתבשל כך עם שאר הדגים ובשעת האכילה נמצא בתוך הדג הסתום דג טמא שמן שאם נצרף כל הדגים יחד יש ס' נגדו אבל בדג הסתום אין ס' נגדו ומבעיא לן השתא מי סגי לן בין הכל ס' נגדו שהרי ע"י בשול מתפשט הטעם בכל בשוה ויועיל גם הדג הגדול שהטמא בתוכו להשלים הס' ובהשליך הטמא לחוץ יותר הכל א"ד ס' נגד כל הדג הסתום בעינן שהרי בו פלט הדג הטמא כל צירו ושמנינותו תחלה בין במליחה מחמת ריבוי המלח ובין בבישול קודם שתרבה הרתיחה כ"כ ותתפשט לשאר יוציא דין זה לאור שיש כאן הפסד מרובה ושעת הדחק ומה' תמ"ש:
תשובה גרסינן בחולין (פכ"ה עלה קי"ב) רב מרי בר רחל אימלח ליה בשר שחוטה בהדי בשר טרפה אתא לקמיה דרבא אמר ליה הטמאים לאסור צירן ורוטבן וקיפה שלהן ולימא ליה לכדשמו' דאמר שמואל מליח הרי הוא כרותח וכבוש הרי הוא כמבושל אי מדשמואל הוה אמינא דמן אבל צירן ורוטבן לא קמשמע לן מיתיבי דג טהור שמלחו עם דג טמא מותר מאי לאו שהיו שניהן מלוחין לא כגון שהיה טהור מליח וטמא תפל והא מדקתני סופא אבל אם היה טהור מליח וטמא תפל מכלל דרישא בששניהן מלוחין עסקינן פרושי קא מפרש טהור שמלחו עם דג טמא מותר כיצד שהיה טהור מליח וטמא תפל הכי נמי מסתברא דאי ס"ד רישא שניהן מלוחין השתא שניהן מלוחין שרי טהור מליח וטמא תפל מבעיא אי משום הא לא איריא תנא סיפא לגלויי רישא דלא תימא רישא טהור מליח וטמא תפל אבל שניהן מלוחין אסור תנא סיפא טהור מליח וטמא תפל מכלל דרישא שניהן מלוחין ואפילו הכי שרי מסיפא דסיפא אבל אם היה טמא מליח וטהור תפל אסור טמא מליח וטהור תפל הוא דאסור הא שניהן מלוחין שרי איידי דתנא רישא טהור מליח וטמא תפל חנא נמי סיפא טמא מליח וטהור תפל וביאר רש"י אימלח ליה בשר שחוטה בהדי בשר נבלה ובכלי מנוקב כמשפט המולחים בשר וקמבעיא ליה מי אמרינן כי היכי דגבי דם לא חיישינן לדמא פלט עליון ובלע תחתון דאמרינן כל זמן שטרודים בפליטה אינן בולעין ושניהן נחין יחד מפליטתן הכא נמי לא שנא או לא א"ל הטמאים ה"י יתירא דגבי הטמאים לכם בכל כשרץ: לאסור צירן ורוטבן וקיפה פירמת בשר ותבלים הנקפה בשולי הקדרה וכיון דציר אסור מיתסר הבשר השחוט מחמת ציר הטרפה שהוא נוח ליבלע מן הדם: הני מילי דמן כלומר ה"מ לגבי דם וכגון בכלי שאינו מנוקב דבתר דפלט הדר בלע אבל צירן זיעא הוא ולא מיתסר והכא לדם ליכא למיחש דמנוקב הוא ואם כן כשרה נמי: קמ"ל דציר אסור וציר נוח ליבלע הוא: מאי לאו שניהם מלוחים וש"מ ציר נמי לא מיבלע כל זמן שעסוקים בפליטה ושמע מינה צירן מותר לא גרסינן: תפל מבלי מלח דהשתא לא פליט טמא מידי אבל שניהן מלוחים דטמא נמי פליט אסור וכל שכן טמא מליח וטהור תפל: והא שניהם מלוחים שרי דשניהם טרודים בפליטה עכ"ל:
והנה כוונת הברייתא בדברים חלה דג טהור שמלחו עם דג טמא כפי מה שיורה עליהם משפט הלשון מבוארת אצלנו שהיא בשהטמא והטהור יחדו מונחים בכלי אחד ונוגעים זה בזה בעת המליחה ר"ל שנמלח הדג הטהור בהיותו מונח על הדג הטמא התפל מבלי מלח או בצידו ולא כמו שביאר הר"ן שרצה להגביל המאמר בשאינם נוגעים זה בזה והטעם שאין התפל מבליע כלל במליח אבל המליח מבליע בתפל וכיון שהדג הטמא הוא תפל אין תמצית איסורו מתבלע בדג הטהור וכן נראה שהוא דעת הרמב"ם ז"ל בפרק ט"ו מהלכות מאכלות אסורות בשר נבלה מליח שנבלל עמו בשר שחוט הרי זה נאסר מפני שתמצית הנבלה נבלעת בגוף בשר השחוטה ואי אפשר לעמוד כאן לא על הטעם ולא על השיעור וכן בשר דג טמא מליח שנבלל עמו דג תפל טהור נאסר מפני צירו אבל אם היה המליח טהור והתפל דג טמא לא נאסר המליח שהתפל בולע מן המליח עכ"ד והנה לשון שנבלל עמו מורה שהיה נוגע הדג הטמא בטהור ונתערב עמו:
אמנם יש להקשות לזה קושי מה שאין היתירו נקל והוא שאם הדג הטמא נוגע בטהור המליח והם מונחים בכלי א' אף שבתחלה היה הדג הטמא תפל מ"מ אחר היותו עם הדג הטהור המליח זמן מה נעשה התפל מליח והרי שניהם מלוחים שלפי הברייתא אשר קדם זכרה שניהם אסורים וכבר שערו בזה הר"אש והרשב"א ז"ל וז"ל הרא"ש בביאוריו ואם תאמר כיון שנמלח הטהור ומונח על הטמא או תחתיו או בצידו הרי נמלח גם הטמא ממלח שעל הטהור ויש לומר שנמלח מכל צדדין רק במקום שהוא דבוק לטמא אי נמי אחר שנמלח הטהור מגיעה לטמא ובמה שהוא נוגע בטמא אינו נחשב כרותח להיות פולט דהבשר אינו יוצא מידי דמו עד שימלחנו יפה יפה אבל אם היו שניהם מלוחים אסורים וא"צ לומר שאם היה הטמא מליח והטהור תפל שהוא אסור עכ"ל והנה אין התירוץ הראשון עולה יפה עם לשון הברייתא כלל שמורה בתכלית הביאור שמלח הטהור מכל צדדיו והטמא נוגע בו גם התירוץ השני עם היות שהוא יותר נאות כפי לשון הברייתא אינו מסכים עמו בהחלט שהרי ממנו נראה שהיה כבר מונח הדג הטמא באותו כלי עצמו בעת שמלח הטהור עליו ואולם מה שכתב בסוף דבריו שאינו נחשב כרותח במה שהוא נוגע בטמא הוא אמת ויציב ובזה יותר הספק אף לפי מה שהנחנו אנחנו שהיה הטהור על הטמא בעת המליחה וכמו שנבאר בג"ה לפנים והרשב"א בביאוריו כתב וז"ל ויש לעיין בענין דג טהור שמלחו עם דג טמא אמאי מותר דהא מלח דעל גבי דג טהור מודבק הוא בם על הטמא ומפסיק בין שניהם וה"ל כשניהם מלוחין דאין סברא לומר דהכא מיירי בשלא נמלחו הפנים של דג טהור הדבוקים לדג טמא ושמא בשקדם וסילקו קודם שיעור מליחה דהיינו מיל דבפחות מכאן לא הוי כרותח דצלי לפלוט ציר אבל אם נתערב עליו כשיעור מליחתו הוו להו כשניהם מלוחים ואסורים וטמא מליח וטהור תפל דאסור היינו לאחר זמן שיעור מליחת הטמא אבל קודם לכן אינו אסור דעד דהוי רותח כרותח דבלי לא לפליט טמא ביה ומשום טמא לא מיתסר ואינו נכון דדג טהור שמלחו עם דג טמא אע"פ שנתערב שם הטהור שיעור מליחת וקאמר דהא מותר סתמא קאמר ואי דווקא בשקדם וסילקו לא הוה שתיק גמרא מיניה וצ"ע עכ"ל והנה החכם הזה לא מצא טעם נכון להיתר הספק אשר אנחנו בו ומ"מ למדנו מתוך דבריו אלה שהבין דברי הברייתא כפשטה שנתערב הטהור עם הטמא וכמו שבאר שם יותר וז"ל דג טהור שמלחו עם דג טמא תפל שכבר היה מונח בכלי דלישנא דקאמר שמלחו עם דג טמא הכי משמע שהטמא היה שם תחלה והילכך אם מלח הטהור עליו מותר ע"כ וכן כתב גם כן בתורת הבית (בית רביעי שער ראשון) ודע ששם לא הקשה בברור הקושיא הזאת אשר זכרנו וכמו שהקשה הוא גם כן בביאוריו אמנם ממה שבאר שם הטעם לדברי הבריית' הנזכרת נראה שהרגיש בה וז"ל דתניא דג טהור שמלחן עם דג טמא מותר ואוקימנא התם בפרק כל הבשר רישא דווקא בשהיה טהור מליח וטמא תפל דכל שהוא מליח פולט ומבליע את חבירו ואינו מחמתו כל כך שיהא פולט חלא מעט ואיידי דמטריד הוא לפלוט אינו בולע אותה פליטה המועטת שחבירו פולט ויש לומר נמי שחבירו נמי אינו אם כל כך שיהא פולט כלל עכ"ד הנה כל מעיין ישפוט בצדק שדעתו היה במה שכתב ואינו מחממו כל כך שיהא פולט וכו' להשיב הקושיא אשר קדם זכרה כאלו רצה בזה שעם היות שמעט מלח נופל על הדג הטמא בעת שמולח עליו הדג הטהור וגם כח המלח של הדג הטהור מתפשט בטמא בסבת הנגיעה והיה מן הראוי שנדון גם הטמא כמליח אע"פי כן מותר בעבור שאין כח המלח כל כך חזק שיחמם הדג הטמא באופן שיהא פולט מתמציתו בטהור הרבה ואפשר שאינו פולט כלל ולזה נדון הטמא תפל מבלי מלח וזה הוא דעת הר"אש ז"ל בעצמו שהבאנו דבריו למעלה אלא שאמרו במלות שונות שהרי דברי הרשב"א מיוסדים על דברי הר"אש שכתב שאינו נחשב כרותח במה שהוא נוגע בטמא דהבשר אינו יוצא מדמו עד שימלחנו יפה יפה ודעתו בזה הוא לומר שאין כח המלח שעל הטהור כל כך חזק שיחשב בסבתו הטמא מליח כרותח ושיפלוט בטהור ואולם ההבדל שיש בין שתי הדיעות שלדעת הר"אש מלח הטהור בלבד ואחר מליחתו נתן אותו על הטמא ולדעת הרשב"א מלח הטהור יחד על הטמא שהיה מונח כבר בכלי ולזה דעתינו נוטה כמו שהוכחנו למעלה:
ומעתה נבא לנושא אשר נשאלנו עליו ונאמר שנראה לנו ברור שהדג הטמא הנמצא בדג הגדול הסתום נדון כתפל מבלי מלח ובמכ"ש הוא שהנה אם כשהשטח המלוח של הדג הטהור נוגע בלי הפסק לשטת דג הטמא אמרנו שאין כח המלח ההוא כדאי שיפלוט מצירו ותמציתו בדג הטהור מכ"ש בנושא שלנו שהשטח המלוח של דג הטהור אינו נוגע בדג הטמא מיד כי שטח הפנימי שלו אינו מליח ואף שנודה שכח המלח מתבלע ומתפשט בו באופן מה מ"מ כבר נחלש כחו הרבה ואיך יעמוד בבואו בדג הטמא באופן מהשיעור שיפלוט צירו בטהור הסתום הלא תראה מה שכתב הר אש בביאוריו על מאמר שמואל וז"ל אמר שמואל אין הבשר יוצא מידי דמו אלא אם כן מולחו יפה יפה ומדיחו יפה יפה וצריך לפזר עליו מלח הרבה שלא ישאר בו מקום בלי מלח ואווז ותרנגולת צריך למולחם גם מבפנים ע"כ ונראה מדבריו שאם לא מלח הבשר משני צדדיו או שלא מלח התרנגולת גם מבפנים שיהא אסור לאוכלו שהרי מאמר שמואל הוא בדרך שלילה ועל זה כתב הר"אש שצריך לפזר עליו מלח הרבה וכו' שהוא ביאור מולחו יפה יפה שאמר שמואל וכן דעת הר"אה בברור גם הר"ן כתב כן בשם הרמב"ן וז"ל אין הבשר יוצא מידי דמו אלא אם כן מולחו יפה יפה כתב הרמב"ן מדיחו יפה יפה שתי הדחות במשמע אחת בכלי מנוקב להעביר המלח ואחת בכלי שאינו מנוקב להעביר טפות דם שעליו וכן מולחן יפה יפה הרבה מליחות במשמע משני צדדין ומתוכו בדבר שמבשלין כולו כאחד עכ"ל וכן דעת ס"ה הרי לך שדעת החכמים האלה הוא שאין כח המלח מתפשט בפנימיות הבשר או התרנגולת כלל ולזה צריך למלוח התרנגולת גם מבפנים הן אמת שהרשב"א ז"ל כתב בתורת הבית להתיר אם לא מלח הבשר משני צדדיו או שלא מלח התרנגולת מבפנים אמנם מלבד שאין דברי עומדים במקום שרבים חולקים עליו אף הוא ז"ל לא כתב כן אלא להתיר בדיעבד אבל לכתחלה הבריך למלוח הבשר משני צדדיו ולמלוח התרנגולת גם מבפנים נראה שסובר שכח המלח מתמעט ומתרפה בהתפשטותו בחלקי הבשר הפנימיים שאם לא כן היה מתיר לכתחלה ואף שנודה שעור וקרום הדגים הוא יותר רך ורפה מבשר עוף כמו שהובא בחולין (פכ"ה) אמר רב נחמן אמר שמואל דגים ועופות שמלחן זה עם זה אסורין ואפילו בכלי מנוקב מאי טעמא דגים רפי קרמייהו ופלטי עופות קמיטי ובתר דנייחו דגים פלטי עופות והדר בלעי דגים מינייהו זהו לא נאמר אלא להבדיל ביניהם לעניין הפליטה ר"ל שממהרים לפלוט בסבת רכות עורם ציר שלהם יותר ממה שממהרים העופות אבל זה אינו שולל שכח המלח יחלש בצד מה בבואו אל פנימיות גוף מה אף שיהיה עורו רפה כמו הדגים אלא שלא יהיה באותו אופן והשיעור כמו בגוף אחר יותר חזק ומכ"ש בנושא שלנו שצריך שיעבור המלח בגוף אחר שהוא הדג הטמא והראיה הברורה לזה היא הברייתא שזכרנו בשמלח הדג הטהור על הדג הטמא שאמרה שהוא מותר אע"פי שכח המלח נוגע בלי הפסק בדג הטמא:
והעולה מדברינו אלה הוא שאין לאסור כלל הדג הגדול הסתום בסבת המליחה ואילו היה נודע הדבר קודם שבשלוהו היינו משליכים הדג הטמא לחוץ והדג הטהור יהיה מותר אף בלא קליפה כדין כל טמא תפל וטהור מליח ואולם עתה יש לדרוש ולתור מה משפטו אחר שנתבשל עם הטמא בקדרה אחת אם נאמר שהוא אסור מחמת שאפשר שהדג הטמא פלט בו תמצית איסורו קודם שתרבה הרתיחה כמו שצדד החכם השואל וצריך ששים כנגדו או נאמר שהרתיחה עולה בשוה בכל הדגים שבקדרה ודי שיהיה ששים כנגד הדג הטמא להכשיר כל מה שבקדרה:
ונאמר שחקרנו וחפשנו בחפוש מחפוש באמתחות ספרי הפוסקים על דבר התערובות ולא מצאנו מקום לחיוב הששים כנגד הדג הסתום בין שנניח שהדג הטמא פלט בו כל צירו ושמנינותו קודם שתרבה הרתיחה כמו שהניח החכם השואל בין שנניח שהרתיחה עולה בשוה בכל הדגים כמו שהוא האמת בעצמו כאשר נבאר עתה שהרי הורו רוב המורים כרבינו אפרים שאין חתיכה הבלועה מאיסור מה נעשית נבלה אם לא בבשר בחלב וכיון שהוא כן אף שנדון הדג הטהור הסתום כחתיכה בלועה מאיסור אין צריך ששים אלא כנגד הדג הטמא ודע שאילו היינו יכולים לעמוד על שיעור האיסור שנבלע בדג הטהור היינו משערין בו בלבד ואולם בעבור שפליאה דעת ממנו לא נוכל לו צריך שנשער השישים כנגד כל האיסור שהוא הדג הטמא כולו ולא זו בלבד אלא אף הדג הטהור יצטרף לחשבון הששים וכן כתבו התוספות הר"אש הרמב"ן הרשב"א והט"ור בשם רבינו אפרים שכזית חלב שנבלע בחתיכה ואין בה ששים לבטלו ונאסרה ואחר כך בשלה עם האחרות אין צריך אלא ששים כדי כזית הראשון והרשב"א כתב בתורת הבית שאם נתערב איסור בהיתר והוא שלם ומכירו צריך ששים כנגד כל האיסור שאין אנו יודעים כמה יבא ממנו והראיה לזה הוא הכחל שאיתא בפ' ג"ה כחל בס' ושואל התלמוד כי משערינן בדידיה משערינן או במאי דנפק מיניה ומשיב פשיטא דבדידיה משערינן דאי במאי דנפק מיניה מנא ידעינן ובתשובות הרמב"ן סי' קנ"א גם בתורת הבית של הרשב"א מצאנו שנשאלו אם חתיכה הבלועה מאיסור מצטרפת לבטל האסור כפי דעת רבינו אפרים שהסכימו כמותו והשיבו שמצטרפת שאם היה אפשר לסוחטה היא עצמה מותרת והרי זה ככחל שאמרו כחל בששים וכחל מן המנין וכחל עצמו אסור הרי לך בבירור שאין צריך בשום אופן ששים אלא כנגד הדג הטמא בלבד ואולם הדג הטהור יהיה אסור אם אמת היה הדבר שדינו כדין חתיכה הבלועה מאיסור אמנם דעתינו אינו כן שאין הנדון דומה לראיה כלל בעבור ששם נבלע האיסור בלבד בחתיכה ההיא תחלה ואחר כן כשנתבשלה עם אחרות נתפשט בכל הקדרה ואולם בנושא אשר נשאלנו עליו לא נבלע איסור הדג הטמא בדג הסתום כי אם בשעת הבשול ואז הרתיחה עלתה בשוה בכל הדגים כי אין הדעת נותנת שהדג הטמא פלט תמצית איסורו קודם שתרבה הרתיחה בדג הטהור בלבד ולא בשאר הדגים שהיו בקדרה שאם חום המים היה כל כך חזק שיגיע עד הדג הטמא האסור בכבלי הדג הטהור באופן מהשיעור שיפלוט בו תמציתו לא נגרע כחו ממנו לחמם הדג הטהור ולרפות עורו בעניין שיפלוט בשאר הדגים מה שבלע מהטמא ואין תוספת איסור יותר בדג ההוא מבשאר הדגים שכל דבר איסור שנבלל ונתערב בהיתר מחמת הבשול מתערב זה עם זה בשוה וכמו שכתב הרשב"א ז"ל בתורת הבית והביא דבריו הטור ביורה דעה סי' ק"ו וכבר כתבנו שלכל הדיעות הדבר ברור כשמש שאין צריך בנושא שלנו ששים להכשיר כל מה שבקדרה כי אם כנגד הדג הטמא בלבד ואין צורך להרחיב בזה הדבור יותר בסדר ובשנת והישר בעיניו תעשה לפ"ק:
אלה דברי דוד בלא"א כמהר"ר יעקב די מיזה מ"כ:
בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: