שאלה מחבת שטגנו בהבשר בשר נבלה בשומנו בלי מים ולא נשתמש אחר כך במשך ב' שנים והגעילוה להשתמש בה בהיתר השתא מבעיא לן אי די בהגעלה זו דאמרינן ודאי כלה כל לחלוחית איסור שבו דומיא דאמרינן בכלי יין נסך אן דילמא שאני התם דנבלע האיסור שלא על ידי האש מה שאין כן הכא והמחבת צריכא ליבון דכבולעו כך פולטו ואת"ל שצריכא ליבון עדין תבעי לך אם בתחלה טגנו בה בשר כשרה ושהתה י"ב חודש והגעילוה לבשל בה חלב כיון דהיתרה בלע אמרינן דמותרת המחבת לבשל בה חלב או דילמא לא שנא ואסור להשתמש בה בלא ליבון על הכל יבא דברו הטוב ומהת"מש:
תשובה כדי שנבא לתכלית המכוון יחוייב לנו לחקור ביסודי השאלה ועל מה אדניה הוטבעו ונראה דנמשכים הדברים לההיא שמעתתא דפרק בתרא דע"ז דף ע"ו דתנן הלוקח כלי תשמיש מן הגוים את שדרכו להטביל יטביל להגעיל יגעיל ללבן באור ילבן באור השפוד והאסכלא מלבנן באור הסכין שפה והיא טהורה ע"כ עוד שם תנו רבנן הלוקח כלי תשמיש מן הגוים דברים שלא נשתמש בהם מטבילן והם טהורים דברים שנשתמש בהן על ידי צונן כגון כוסות וקיתוניות וצלוחיות מדיחן ומטבילן והן טהורים דברים שנשתמש בהן על ידי חמין כגון היורות הקומקמוסין ומחמי חמין מגעילן ומטבילן והן טהורים דברים שנשתמש בהן על ידי האור כגון השפודין והאסכלאות מלבנן ומטבילן והן טהורין ופר"שי ז"ל את שדרכו להטביל כלומר כלי הראוי ליטהר בטבילה אין צריך תיקון אחר כגון כלי שתשמישו על ידי צונן יטביל ותו לא צריך להגעיל במים רותחין כגון כלי שתשמישו בכך דהיינו יורות וקדירות של מתכת יגעיל וכו' מלבנן באור כדמפרש ואזיל השפוד והאסכלא שתשמישן על ידי צלי עכ"ל:
ומעתה כפי המובן משטחיות משנתנו וברייתא הנזכרת היה לנו מקום להוכיח לפום ריהטא דהכשר מחבת זו סגי בהגעלה והיינו מפאת הסיבה עצמה הנזכרת במתניתין ובברייתא דקתני דברים שנשתמש בהם על ידי חמין מגעילן ומטבילן ודרך תשמיש המחבת אף על פי שמטגנים בה בלי שום מים מ"מ דרך הטיגון הוא על ידי אמצעי והיינו שמטגנין בה בשר או דגים בשמן מה שאינו כן בדין שפוד ואסכלא דשולט בהם האש לגמרי מפני שמשתמשים בהם מבלי שום משקה וא"כ היה נראה לכאורה לחלק בדין ההכשר מפאת ההבדל שיש בדרך תשמישן ועוד מדשתק מיניה תנא דמתניתין ולא תני בהדי שפוד ואסכלא נמי דין המחבת שמעינן מינה שדינה בהגעלה כמו יורות וקדירות שמשתמשים בהם על ידי חמין:
אמנם אחר העיון וההשקפה הנכונה יתבונן המעיין דאין להשוות דין המחבת לדין כלים שנשתמש בהם על ידי חמין כלל ועיקר אלא דוקא לדין כלים שמשתמשין בהם על ידי האש כגון שפוד ואסכלא והטעם כבר השרישנו הרש"בא בת"ה וז"ל שם בשער הרביעי בהכשר כלים השפוד והאסכלא מלבנן באור דכבולעו כך פולטו ואלו תשמישן על ידי האור הן ואעפ"י שהאסכלא כשצולין על גבה טשין אותה באליה או מושחין פניה בשמן אין רטיבות זה מצילה מהיות האש שולט בה לגמרי ואינו דומה לקומקמוסין ומחמי חמין וליורות דמשקין מרובין ולפיכך מסתברא לי שאותה מחבת של מתכת שמטגנים בה בשר ודגים בשמן על גבי האש אין לה הכשר אלא בליבון כאסכלא ולא בהגעלה כיורה אלא שפעמים מטגנין בה בשמן מועט ורב הפעמים שמן שבה כלה וחוזרין ומוספין ופעמים שהשמן אינו מהלך על פנו כולה והיא בולעת האיסור ממקום שאין השמן צף עליה והויא ליה כתשמישה על ידי האש ולפיכך צריכא ליבון כאסכלא אבל בתוספתא מצאתי היורות מחמי חמין והטוגנין והקומקמוסין מדיחן ברותחין אלמא מחבת שמטגנין בה כיורה ומחמי חמין ואפילו כן נראה לי שאין סומכין על התוספתא שאם היה הדבר כן מפני מה חסרו ממנה הטוגנין כשהביאוה בגמרא עכ"ל:
הרי קמן לדעת הרש"בא שהשוה הכשר המחבת להכשר השפוד והאסכלא בתכלית השווי ואף שהכשר המחבת משוללת ממתניתין ולא נזכרה כלל ועיקר בזאת הסוגיא אע"פי כן לא חשש לזה דהא מ"מ אתה הראת לדעת שייחוייב לנו לומר שתשמישה על ידי האש כמבואר בדבריו ז"ל:
וכדי שנעמוד על עיקר הדין צריך שתדע ששורש דין זה נובע ממה שכתב הטור ביורה דעה סימן קכ"א וז"ל מחבת שמטגנין בו כתב אבי העזרי בשם אביו רבינו יואל שצריכא ליבון והוא כתב שדיו בהגעלה ולזה הסכים א"א הרא"ש ז"ל ע"כ וכתב הרב ב"י כבר נתבאר בטור אורח חיים סימן תנ"א דנהוג עלמא בפסח באבי העזרי ומיהו במחבת של איסור יש להחמיר כדברי הרב רבינו יואל וכן דעת הרש"בא להצריכא ליבון הרי לדעת הרב ב"י שתי סברות אלו שהם חלוקות מן הקצה אל הקצה בצחות לשונו ובעוצם פלפולו רצה לפשר ביניהם אשר על כן חילק ביניהם בדין המחבת שם בסימן הנזכר בשולחנו הטהור כתב מחבת שמטגנין בה אע"פי שלענין חמץ בפסח די לה בהגעלה לענין שאר איסורין צריכא ליבון ע"כ:
וצריך לחקור למה חילק הרב בהכשר המחבת כיון שכבר גזרנו אומר בשם הרש"בא ז"ל שתשמישה על ידי האש וכבולעו כך פולטו א"כ ממילא שמעינן דאף לענין הכשר כלים לפסח לא סגי בהגעלה אלא דוקא בהכשר מעליא דהיינו ליבון והנכון בזה לדעת הרב דיש הבדל בעיקר דין זה לבין כשהיתרא בלע לבין כשאיסורא בלע ונמשכים הדברים לההיא דכתב המרדכי בסוף ע"ז והביאו הרב ב"י שם בסימן קכ"א וז"ל כלים הבלועים מאיסור אז צריכים ליבון ונשירת קליפה אבל הבלועים היתר כגון טרפידא של חלב שצריך ללבנה כדי לאפות תחתיה פשטי"דא של בשר או איפכא אין צריך ליבון גדול דנשירת קליפה רק עד שתהא יד סולדת בו משני עבריהם וגם רגילין לבדוק על ידי נתינת קש עליה מבחוץ לראות אם נשרף הקש בהכי סגי דא"כ שליט הליבון מעבר אל עבר אע"ג שלא תסור קליפתו ומ"מ די בכך דכיון דהיתרה בלע א"כ די להם בגעלה ואע"ג שתשמישן על ידי האור כדמשמע בשמעתין והא לא גרע ליבון זה מהגעלה ואותו ליבון מעליא יותר מהגעלה ע"כ וגם סמ"ק השכים לדעת זו וכמו שכתב בעל הגהות מיימוניות בפ"א מהלכות י"ט ע"ש:
ונמצינו למדין לדעת הני אשלי רברבי וגאוני עולם דיש הפרש גדול לענין הכשר כלים הבלועים איסור או היתר והיינו דכלי שבלע איסור גמור אינו נכשר לעולם עד שיכשירנו הכשר גדול כדינו את שדרכו להגעיל יגעיל ואת שדרכו ללבן ילבן אבל כלים הבלועים היתר מועיל להם הכשר קל דהיינו הגעלה וכמו שבהדיא גרסינן בגמרא בסוף ע"ז רמי ליה רב עמרם לרב ששת תנן השפור והאסכלא מלבנן באור והתניא גבי קדשים השפוד והאסכלא מגעילן בחמין אמר ליה עמרם ברי מה ענין קדשים אצל גיעולי גוים הכא היתרא בלע התם איסורא בלע ואין להקשות מלשון המרדכי שהצריך ליבון קל לטרפידא של חלב כדי לאפות תחתיה פשטי"דא של בשר דודאי זה חומרא בעלמא דאי לא תימא הכי דבריו קשין אהדדי דהא בתר הכי כתב הרב הנ"ל בעצמו דכיון דהיתרא בלע א"כ די להם בהגעלה אלא הנכון כדאמרן דמשום חומרא קאמר הרב שצריך ללבנו אמנם כפי שורת הדין תספיק ההגעלה כמדובר וגם הרב בעל שפתי כהן והרב בעל טורי זהב ביארו לנו בהכשר המחבת לפסח שדי בהגעלה משום דהיתרה בלע כאשר יוכל המעיין לראות שם בסימן הנ"ל:
ובחפשי באמתחות שיחות ספרי הפוסקים מצאתי בתשובות עץ חיים חלק שני דף תי"ו שנשאל בבית מדרשו של ש"ם בדין הכשר המחבת להחכם הנעלה א"חי וראש כה"ר שלמה חזקיהו סרוק זצ"ל אשר נתבקש בישיבה של מעלה זה שנים עברו ובתשובתו הרמתה הראה את עוצם פילפולו ועומק עיונו ובסכינא חריפא המלובנת מתוך אש תורתו חתך הדין לאמיתו והאריך בראיות ברורות בריאות וטובות על שאין לנו להשוות כלל ועיקר דין הכשר המחבת להכשר שפוד ואסכלא כשהיתרא בלע אלא דוקא כשאיסורא בלע ואז הוא דצריכא ליבון לדעת כל הפוסקי' ושמחתי כמוצא שלל רב שכוונתי לדעתו הרחבה ושדברי אלה כלולים בתוך דבריו לכן הנני מסכים עמו בעיקרא דהאי דינא זולת במה שדחק עצמו לתרץ קושית הרב בעל פרי חדש שהקשה על מה שכתב המחבר מחבת שמטגנין בה אע"פי שלענין חמץ די לה בהגעלה לענין שאר איסורין צריכא ליבון והקשה הרב הנ"ל וצריך טעם למה דמ"ש ובספר ט"ז והש"ך כתבו דטעמא הוי משום דהיתרא בלע וכן נראה שם מלשון הב"י ולפי זה גם מחבת של בשר ושל חלב סגי ליה בהגעלה כיון דהיתרא בלע וזה תימא דא"כ ק' דברי המחבר אהדדי שהרי בס"ד הצריך ליבון בשפודין משום דלית ליה שחמץ מקרי היתרא בלע וכו' ובתחילת העיון זאת הקושיא היא חזקה וקשה להולמה אם לא שנאמר דכוונת הרב ב"י הוא במה שחילק בהכשר כלים אלו לפסח הטעם הוא שיש הפרש בדרך תשמישן והיינו דבשפוד ואסכלא דרך העולם הוא להשתמש בהן על ידי האור בלי שום אמצעי והמחבת הגם שאין דרך להשתמש בה על ידי מים מ"מ כשמטגנין בה הוא על ידי אמצעי דהיינו על ידי שמן או שומן ומשום הכי כיון שיש בדין המחבת תרתי לטיבותא חדא דהיכא דהיתרא בלע די בהגעלה כפי סברת רוב הפוסקים ועוד שדרך תשמישה הוא על ידי שום משקה אינו דבר זר ולא ינגדהו השכל שיקל הרב בדין המחבת לענין פסח כיון דנהוג עלמא בפסח כאבי העזרי כמבואר לעיל מה דאינו כן בדין השפוד ואסכלא דאף על פי דהיתרא בלע מ"מ יש לחוש לדעת הסוברים דחמץ לא מקרו היתרא בלע כיון דתשמישן הוא על ידי האור יש להחמיר עלייהו ולהשוות דין חמץ לשאר איסורין ובזה נתבררו ונתחוורו הדברים וסרו התמיהות וקושיות הרב בעל פרי חדש:
ומעתה חל עלינו חובת ביאור שאלתנו בדין מחבת שטגנו בה בשר נבלה בשומנו בלי מים ולא נשתמש אחר כך במשך ב' שנים והגעילוה להשתמש בה בהיתר מה דינה מי אמרינן ודאי כלה כל לחלוחית איסור שבו דומיא דאמרינן בכלי יין נסך או דילמא שאני התם דנבלע האיסור שלא על ידי האש והנני אשיב ידי להשיב תשובה נצחת בזאת החלוקה הראשונה הנזכרת בשאלה ומתוכה יתבאר לנו הדין גם בחלוקה השניה דבר ידוע ומפורסם הוא בדיני הכשר כלים דכל כלי מתכת הבלועי' מאיסור ורוצים להשתמש בהיתר אם הוא כלי שמשתמשים בו על ידי האש כגון שפוד ואסכלא או מחבת אינו יוצא מידי דופיו לעולם על ידי הגעלה אלא דוקא על ידי ליבון והסיבה לזה כתבו הטור שם בסימן קכ"א וז"ל הגעיל כלי הצריך ליבון אסור להשתמש בו בחמין אפילו שלא על ידי האש שכל שתשמישו על ידי האש אינו פולט הכל על ידי הגעלה וכל זמן שישתמש בו על ידי חמין פולט מעט מעט ע"כ ודכוותא כתב הראש בשילהי ע"ז כל מה שתשמישו על ידי האור אינו יוצא מידי דופיו בהגעלה בלא ליבון ופולט תמיד בכל הגעלותיו מידי דהוה אכלי חרס דלא סגי ליה בהגעלה ולא אמרינן דכל מה שעתיד לפלוט דפולט בהגעלה ראשונה אלא אינו יוצא מידי דופיו ופולט תמיד מעט מעט ע"כ וגם הרש"בא והר"ן הסכימו לדעת זו כאשר עיניך תחזינה משרים שם בסימן הנזכר שכל הסברות האלו כולם הובאו ביתה יוסף לפסק הלכה אשר על כן פסק הרב ב"י בשולחנו הטהור אם הגעיל כלי הצריך ליבון אסור להשתמש בו חמין אפילו שלא על ידי האש ע"כ:
נמצינו למדין כפי מונח זה בנ"ד דאין תיקון ההגעלה מועלת בהכשר המחבת משום דעדין היא פולטת מבליעת האיסור ואין לחלק ולומר דשאני נדון שלפנינו מפאת הסיבה עצמה הנזכרת בשאלה דהיינו שלא נשתמש אחר כך זאת המחבת במשך ב' שנים וכפי זה היה לנו מקום להשוותו לכלי יין נסך שאם ישנן י"ב חדש מותר ליתן בתוכן יין וכמו שפסק הרמ"בם בהלכות מאכלות אסורות בפרק י"א לענין נאדות הגוים וקנקניהם ע"ש ונראה לדעתי דאין התיחסות והדמות כלל ועיקר כלי תשמיש של איסור לכלי יין נסך והיינו דכלי גוים שנשתמשו בהם איסור נבלה או שאר איסורין אף שלא נשתמש בהם אחר כך בזמן רב לא איכפת לן ולעולם אם רוצים אחר כך להשתמש בהיתר חייב בתחילה להכשיר הכלי שרוצה להשתמש בו כדיניה הנשנית במשנתנו שם בע"ז דאי לא תימא הכי תקשי דלפלוג ולתני בדידיה הלוקח כלי תשמיש מן הגוים וכו' במה דברים אמורים בזמן שעדין ממשות האיסור קיים והיינו כשרוצה להשתמש בהיתר עבר זמן מועט שנשתמש בו איסור אך אמנם אם עבר זמן מרובה שלא נשתמש בכלי זה כגון נדון שלפנינו אף בכלי שתשמישו על יד האש סגי בהגעלה ובזה החילוק הוה שמעינן רבותא טפי ומדלא קתני הכי אלא סתם קאמר הלוקח כלי תשמיש מן הגוים הוא לאשמועינן דבכלי איסור לא פלוג רבנן וכל שתשמישו על ידי האש אינו פולט הכל על ידי הגעלה ואף שלא נשתמש בזאת המחבת בהרבה שנים מ"מ בלוע מאיסור הוא ולכתחילה צריך הכשר גמור כמבואר ואגב ארחין אמינא דמה שנתבאר בשאלה בבד השני דקאמר ה"ה או דילמא שאני התם דנבלע האיסור שלא על ידי האש מה שאינו כן הכא ודאי לפום קושטא דמלתא טעמא רבא היא לחלק ביניהם והראיה ממאי דגרסינן בגמרא בפרק אין מעמידין דף ל"ד גבי מאי דבעו התם הני מאני דקוניא מהו לאשתמושי בהו בפסחא ושקיל וטרי עד דפריך מאי שנא מיין נסך דדרש ליה מרימר כולהו מאני דקוניא שרי וכ"ת חמץ דאורייתא יין נסך דרבנן והא כל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון ותרץ סתמא דתלמודא זה תשמישו בחמין וזה תשמישו בצונן ופירשי' ז"ל זה תשמישו בחמין לענין חמץ נשתמשו כל ימות השנה חמין ובלעי טפי ע"כ הרי קמן דאין להשוות דין כלי שנשתמש בו בחמין דבלעי טפי לכלי יין נסך דמשתמשין בו על ידי צונן דודאי בכלי יין נסך אם ישנן י"ב חדש די בכך מפיאת הסיבה הנזכרת והיינו שכלה כל לחלוחית יין שבהם מה שאינו כן בכלים הבלועים מאיסור כיון שמשתמשים בהם על ידי חמין אינו יוצא מידי דופיו אלא בהכשר מעליא כמבואר:
ועל ענין הבעיא השניה והיינו אם בתחילה טגנו בזאת המחבת בשר כשרה והגעילוה כדי לבשל בה חלב אי די בכך או לא נראה דמכל מה שאמרתי לפי דרכנו למדנו תשובת השאלה השנית וזכינו לדין עם מה שכבר הוכחנו דיש לחלק כפי מסקנת התלמוד והפוסקים בין כשאיסורא בלע לבין כשהיתרא בלע ונראה לי בענין זה כדבר פשוט דמותרת זאת המחבת להגעילה לכתחילה לבשל בה חלב אליבא דכולי עלמ' דעד כאן לא פליגי רבוואתא אלא לענין חמץ דשמו מוכיח עליו ואיסורא בלע מקרי ומשום הכי לפי סברתם אין להתיר זאת המחבת הבלועה מאיסור חמץ בפסח אלא בהכשר גמור דהיינו ליבון כדין שפוד ואסכלא אמנם בנ"ד דזאת המחבת בלועה מבשר כשרה ורוצה עכשיו לבשל בה חלב ליכא מאן דפליג דשרי לכתחילה להגעיל זאת המחבת בכל עת ובכל רגע שירצה להשתמש בה בלי המתנת זמן י"ב חודש וזה נתברר לנו מתוך כלל גדול שבידינו בתלמוד ובפוסקים דבהכשר כלים יש להקל כשהיתרא בלע והוא מה שדעתי נוטה להלכה ולא למעשה והאל יתברך יצילני מכל שגיאה כי דעת ממני פליאה:
בשנת ובסדר וכלי הקדש אשר ישרתו  בהם לפ"ג:
נאם הצעיר שבצעירים יצחק סרוק יצ"ו אכ"יר: