שאלה ב שמעון ולוי אחים הלכו שניהם יחדיו אצל יהודה ושכרו ממנו בית במאה דינרים לשנה לדור בו אבל לא עשו שטר שכירות ויהי כאשר עברו ששה חדשי' נפטר שמעון והלך לבית עלמו וחיים לכל ישראל שבק ועתה בא לוי ואומר שאין לו לשלם על הששה חדשים הנותרי' כי אם חצי השכירות דהיינו חמשה ועשרים דינרים המגיע לחלקו וזה מתרי טעמי חדא דשמעון אחיו מת ועל שניהם היה מוטל לשלם השכירות ועוד כיון דלא עשו שטר שכירות אין ליהודה יכולת לכוף אותו ולתבוע ממנו כלום. ויהודה משיב ומה איכפת לי אם שמעון אחיך מת או לא אתה ואחיך שכרתם ממני הבית ואפילו מת אחיך עליך מוטל החיוב לשלם כל השכירות ומה שאתה טוען שלא עשינו שטר שכירות זה אינו מעלה ולא מוריד כיון שאתה ואחיך שכרתם ממני הבית וכיון שאני מסופק בדבר הדין עם מי יורנו המורה ומהתמ"ש:
תשובה גרסינן בפר' השוכר את האומנים דף ע"ז אמר רבא האי מאן דאגיר אגורי לדוולא ואתא מטרא פסידא דפועלים ופירש רש"י ז"ל לדוולא להשקות שדות: ואתא מטרא והשקה אותה ואינה צריכה לדוולא עד כאן לשון  רש"י ז"ל:
והרמב"ם פ"ט מהלכות שכירות כתב ז"ל ששכן להשקות את השדה ובא המטר והשקה אין להם אלא מה שעשו:
והטור בהלכות פועלים סי' של"ד כתב אם שכרו להשקות שדהו ובא מטר בליל' בענין שאינו צריך אינו נותן לו כלום עכ"ל:
והב"י כתב אם בא מטר בלילה וכו' פרק  השוכר את האומנים דף ע' אמר רבא האי מאן דאגיר אגורי לדוולא ואתה מטרא פסידא דפועלים ע"כ:
שמעינן מהא דכל אונסא דלא איבעי לאסוקי אדעתייהו לא פועל ולא בעל הבית פסידא דפועלים וידם על התחתונה:
ומרדכי פרק האומנים כתב שנשאל לרבינו מאיר ענין קצת דומה לשאלתינו קא לאה השכירה בית ומתה ועתה היורשין אינן רוצין לפרוע למשכיר אלא כפי מה שדרה בתוכה זו ולילה דיורין שהן רוצין והשיב בזה הלשון בקצרה אשיבכם מה שנראה בעיני אם לא ניתנה כל השכירות היורשין פטורין מכל מה שלא דרה בו כיון שנאנסה כדאמרינן פרק האומנין האי מאן דאגר אגורי לדוולא ואתה מטרא פסידא דפועלים פירוש כיון דבעל הבית אניס לא צריך להתנויי אף על גב דאמרינן בההוא פירקא השוכר הספינה וטבעה בחצי הדרך וכו' עד אלימא כיון זה וספינה סתם אם לא נתן אמאי לאיתן שאני התם שגם בעל הספינה אבד ספינתו אבל גבי פועלים דלא הפסידו כלום אלא שמתבטלים כיון דבעל הבית אנוס לא יתן להם כלום הכי נמי מיתה אין לך אונס גדול מזה מיהו ממה שדרה בה כבר אם לא נתנה יתנו היורשים משלה דאילו בעיא למידר ביה עד השתא אי לא בעיא למיתב כדאמרינן התם השוכר את החמור ומת בחצי הדרך כל זה יש לי ללמוד מפירוש ריב"ן שפירש בההיא דהשוכר את הספינה עד כאן לשון המרדכי שם:
ואעפ"י שמתשובת הרשב"א ח"א מוכח שהדין עם המשכיר חייבין היורשין לשלם  כל השכירות אפילו לאחר מיתה וגם הב"י הבוא תשובה זו בסי' שי"ב כבר דחה אותו הב"ח וגם הרב בעל שפתי כהן ומוכח שהדין עם היורשין ואינו חייבין לשלם רק מה שדר בו והא לך תשוב הרשב"א ראובן השכיר בית לשמעון לשנה או יותר ומת שמעון אחר שנים או שלשה חדשים שדר בו אם בנו יכול לומר לו ביתך איני רוצה ושכירות אינו משלם לך אלא לפי חשבון שדר בו אבי ע"כ"ל"ה:
תשובה הראב"ד פסק שהדין עם המשכיר דכיון ששכר שמעון הבית הרי כמכר גמור ונתחייב בדמים בין ידור בין לא ידור, ואף על גב דקיימא לן ישנה לשכירות מתחילה ועד סוף מכל מקום אין השוכר רשאי לצאת משם בכל יום ויום ולחשוב עמו לעשות אלא מחוייב הוא שלא להניח ביתו לפני זה עד זמנו ואפילו באומר לו טרח והבא דיורין אחרי' לאו כל כמיניה דאדרבא במשכיר סרה לשנה אין השוכר רשאי להניח לו ביתו אלא אם כן הואיטו מתחילה לפי שהוא בית או חנות או מאותם הנזכרים במציעה פרק השואל:
והב"י בסימן שי"ב כתב וז"ל כתוב בתשובת הרשב"א סימן אל"ף וכ"ח שנשאל על ראובן שהשכיר בית לשמעון לשנה או יותר ומת שמעון אחר שנים או שלשה חדשים שדר בו אם בנו יכול לומר ביתך איני רוצה ושכירות איני משלם לך אלא לפי חשבון שדר בו אבי והשיב שאינו יכול דשכירות לזמניה ממכר הוא בין ידור בין לא ידור וכן דעת התוספות בפרק חזקת עלה נ"א:
וב"ח כתב וז"ל כתוב בתשובת הרשב"א שנשאל על ראובן שהשכיר בית לשמעון לשנה או יותר ומת שמעון אחר ב' או ג' חדשים שדר בו אם בנו יכול לומר ביתך איני רוצה ושכירות איני משלם לך אלא לפי חשבון שדר בו אבי והשיב שאינו יכול דשכירות לזמניה ממכר הוא בין ידור בין לא ידור וכן דעת התוספות בפרק חזקת עלה נ"א:
ולנע"ד אין ראייה דשכירו' לזמניה ממכר הוא מכרחת להוציא מיד היורשין דהתוספות ב"פ הזהב כתבו דדוקא לגבי אונאה דרביא קרא דעובר על לאו דלא תונו בשכירות כמו הממכר אמר דלזמניה ממכר הוא אבל בעלמא שכירות לאו ממכר לזמניה חשיב ליה ד"ת אמרינן בפ"ק בע"ז דלא ישכיר ביתו לגוי לבית דירה וישראל ששכר פרה לכהן לא יאכילנה כרשיני תרומה וטעמא דשכירו' לא קניא ד"ת והלכך בנ"ד אינו בדין שיוציא מיד היורשין כיון דד"ת לא קניא שכירות וכיון דמת אין לך אונס גדול מזה דאין צריך לו ופטורין היורשין וכדפסק מוהר"ם במרדכי פרק האומנים והא דכתבו התוספות בפ' חזקת אינו אלא לענין זה שהבית מושכר ליורשיו ואין המשכיר יכול לדחותו שהרי כתבו לשם וז"ל ואומר ר"ת דגדול קניינו של שוכר מזה שאפילו מת בתוך הזמן המקום מושכר ליורשיו עד הזמן משא"כ באשה שאם מכרה ונתנה הבעל מוציא מיד הלקוחו' עכ"ל אלמא דלא אמרו התוספות אלא דהמקום מושכר ליורשיו ואין המשכיר יכול לדחותו אבל אם אין היורשין חפשים הדין עמהם וכנ"ל עיקר עכ"ל הבית חדש עיין שם:
ובעל שפתי כהן כתב וז"ל בד"מ הביא תשוב' מוהר"ם שב"מ פ' האומנים ותשובת הרשב"א סי' אל"ף וכ"ח בשם הראב"ד החולקות וכתב אח"כ ובפ"ה סימן שנ"ט פסק כדברי מוהר"ם אלא שמשמע שה שאם הקדים לו השכר א"צ להחזיר לו עכ"ל ד"מ ולא ירדתי לס"ד שהרי גם מוהר"ם ס"ל התם להדיא דאם כבר קבל השכירות כלו אין צריך להחזיר רק שצריך לו כפןעל בטל מה שהביא כנוי לו לעשות בו מה שירצה וכדברים כתב ג"כ בת"ה שם דא"צ להחזיר לו מן השכר רק כפועל בטל אפי' כפועל בטל כיון דהרשב"א חולק והמע"ה אבל בד"מ וכן בסמ"ע ע"ש משמע להדיא שפסק כן מכח דברי ת"ה והוא תמוה ואם בא לומר דא"צ להחזיר מה שקיבל מהשכירות כפי הזמן שאינו רוצה לדור עוד אבל כפועל בטל מחזיר לו היה צריך לפסוק כן מכח היש חולקין דהא מוהר"ם גופיה פסק להדיא שם דא"צ להחזיר אם כבר קבל השכירו' ע"ש ולענין דינא נראה לי עיקר כמוהר"ם ואעג"ב שבב"י ס"ס שי"ב פסק כרשב"א ולא כמוהר"ם כבר סתר הב"ח שם דבריו והוא דעיקר ראיית הרשב"א הוא מכח דשכירות ליומא ממכר הוא והתוספות בפרק הזהב דף נ"ו ע"ב ופ"ק דע"ז דף ט"ו ע"א כתבו דלא אמרינן השכירות ליומא ממכר הוא אלא באונאה דרבי קרא ולא בשאר דוכתין כ עה מוהרש"ל בתשו' סימן מ"ג דלא אמרינן השכירות ליומא ממכר רק גבי הונאה ולא בשאר מילי ע"ש גם מ"ש הב"י שדעת התוספות פרק חזקת כרשב"א סתר הב"ח שם ועוד נ"ל דאפי' אי אמרינן השכירות ליומא ממכר הוא אין היורשים צריכין לשלם די"ל דלכל יומא ויומא ממכר הואיעוח דאטו במכירה גופא כשיש אונס בדבר והוא בענין שה"ל להמוכר להתנות מי לא נתבטל המכר וה"נ כיון דטעמא הוא דבעל הבית הוי כמו פועל וה"ל להתנות בטל השכירות מיהו אם כבר קבל השכירות אין צריך להחזיר מטעם דכיון דנתן לו שכרו ונתרצה לו שיהיה שלו אפילו יארע לו אונס וכמ"ש פרק האומנים דף ע"ט ות"ה סי' שנ"ט אלא דנ"מ שצריך להחזיר לו כפועל מה שהבית פנוי לו לעשות בו מה שירצה:
והרב ד"מ כתב ובמרדכי פ' האומנים דף קמ"א ע"ג נשאל למוהר"ם על אשה ששכרה בית ומתה ועתה אין היורשין רוצין לפרוע אלא מה שדרה בה או להושיב שם דיורין אחרים ופסק דאם לא נתנה כל השכירות הדין עם היורשין דהוי פסידא דפועל שהוא בעל הבית ולא דמי לספינה סתם ויין זו דאמרינן התם אם לא נתן אמאי לאיתן דשאני התם דגם בעל הספינה אבד ספינתו אבל גבי פועלים דלא הפסידו כלום אלא שמתבטלים כיון דבעל הבית אנוס לא יתן להם כלום ה"נ מיתה אין לך אונס גדול מזה. מיהו מה שדרה בו צריכים היורשים לשלם וכן אם כבר נתנה השכר צריך בעל הבית להחזיר ליורשין נגד מה שלא דרה בה. או היורשים יכולים להושיב בו אחר דכוותיה אבל לא דקשה מיניה וכן פסקתי לענין מלמד שמת התינוק בחצי זמן ופטרתי הבעל הבית מטעם זו ע"כ לשון הד"מ שם:
והרמ"א בהלכות שכירות סי' של"ד סעי' א' בהגה כתב וז"ל מי ששכר בית לדור בו ומת בתוך זמן השכירות אין צריך לשלם לו רק מה שדר בו דבעל הבית הוי כפועל וה"ל להתנות בו:
והרב באר היטב כתב ז"ל דבעל הבית הוי כפועל כמו דפועל אמרינן המוציא מחבירו עליו הראייה ה"נ הבעל הבית הבא להוציא מבא כחו דהמת וכו':
זאת תורת העול"ה מכל מאי דכתיבנא דבנדון דידן הדין עם יהודא המשכיר וחייב לוי השוכר לשלם ליהודא השכירות לששה חדשים הנותרים וטענת יהודא טענה נכונה מה איכפת לי אם שמעון אחיך מת או לא אתה ואחיך שכרתם ממני הבית ואפילו מת אחיך עליך מוטל החיוב לשלם כל השכירות ומה שאתה טוען שלא עשינו שטר שכירות זה אינו מעלה ולא מוריד כיון שאתה ואחיך שכרתם ממני הבית וכיון שהוכחנו דאין המת ולא היורשים חייבים לשלם רק מה שדר בו המשכיר אם כן על לוי לשלם כל השכירות זהו מה שהעלה מצודתי לעניות דעתי להלכה ולא למעש' עד שאציע תשובתי לפני הרב המורה היושב ברום כסא כי לו נאה כי לא יאה משפט ההוראה ולמי שאמר והיה העולם אחלה בעדו יתמידהו בחיים ארוכים דשנים ורעננים וכסאו יהיה נכון עד כי יבא ינון אכי"ר:
נגמרתי בראש חדש ניסן שנת התקנ"ח ליצירה:
אני הצעיר עמנואל אוהב ן' דנ"א נר"ו:
בבית ובדפוס אלמנה עם יתמי המנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ ז"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס