שאלה ראובן לקח לו לאשה את רחל בת יעקב והנה חמיו נתן לנדוניית בתו עשרת אלפים פרחים בעת החופה והבטיח לו שיתן עוד עשרת אלפים פרחים בזה האופן אלפים בכל שנה והתנו בניהם שים ח"ו תמות האשה בחיי בעלה בני זש"ק שר ובן ישלם ליעקב חמיו או ליורשיו עשרת אלפים פרחים שהוא חבי כל הנדונייא שקבל ואם ח"ו ימות הוא בחייה בין בבנים בין בלא בנים שתטיל היא מכל שפר נכסין סך שלשים אלף פרחים ויהי מקץ שנתים ימים קרה מקרה לא טוב לרחל והפילה וחלתה חולי גדול ותמת רחל וחלי"ש ועתה נפלה קטטה בין יעקב ובין ראובן מחמת חזרת הנדונייא יערב טוען שאינו צריך לתת לו יותר נכסים מכיון שמתה בתו ולכן בריך ראובן להחזיר לו שבעת אלפים פרחים שהוא החצי ממה שקבל וראובן טוען שיעקב חייב לתת לו עוד ששת אלפים אלפים בכל שנה כמו שהתנה עמו ומיתת אשתו לא מעל' ולא מוריד בדבר לפי שמעת כניסתו לחופה זכה בכל הנדונייא של כל העשרים אלף בין המוחזקים בין הראויים לבוא ולכן ראוי שישלי' הנדונייא עד החמש שנים ואז יתן לו עשרת אלפים שהוא חצי כל העשרים כמו שהתנו ואם אינו רוצה להשלים לו הנדונייא לא יחזיר לו כי אם ארבעת אלפים כדי שישאר עם עשרת אלפים יורנו המורה הדין עם מי ומהת"מש.
תשובה איך אוכל להשיב שואלי דבר קידם שנודיע צערינו לרבים כדי שיבקשו עלינו רחמים שפגעה בנו מדת הדין בנפול שלהבת יה על כמה ארזים גבוהי' שהיותר גבוה מהם היה חכם ורב רבנים וניטל זיו התורה והחכמים בעו"ה ונשארנו אחריהם בוכים ומבכים ובפרט על ראש הכשרים שהיה ארון האלהים ה"ה החכם השלם הדיין המצויין החסיד ועניו הישיש הנכבד ר"מ ואב"ד כבוד מורנו ורבינו כמוה"רר יצחק חיים ן' דנא די בריטו תנצ"בה עם ה' אלהיו שמובטחים אנו במעשיו הטובים שהלך לקצור מה שזרע בארץ החיים והיא ית' יפן אלינו ברחמים וינחמנו ממרומים ויקרב לנו זמן תחיית המתים אכ"יר:
תנן בפרק נ"ש דף מ"ח לעולם היא ברשות האב עד שתכנס לרשות הבעל לנישואין מסר האב לשלוחי הבעל הרי היא ברשות הבעל וכו' ובגמרא ת"ר הלך האב עם שלוחי הבעל או שהלכו שלוחי האב עם שלוחי הבעל או שהיה לה חצר בדרך ונכנסה עמו ללון אע"פי שכתובתה בבית הבעל ומתה אביה יורשה מסר האב לשלוחי הבעל או שלוחי האב לשלוחי הבעל או שהיה לה חצר בדרך ונכנסה עמו שם ללון לשם נישואין אע"פי שכתובתה בבית אביה מתה בעלה יורשה בד"א לירושתה אבל לתרומה אין האשה אוכלת בתרומה עד שתכנס לחופה ע"כ:
ופי' רש"י ז"ל לרשות הבעל לנישואין כלומר שתכנס לשם נישואין שתהא מסורה לרשות הבעל ונכנסה עמו עם בעלה בנישואין ליורשה להא מילתא לחודה הוו נישואין ע"כ:
עוד שם בגמרא דף מ"ו ת"ר כתב לה פירות כסות וכלים שיבואו עמה מבית אביה לבית בעלה מתה לא זכה הבעל בדברים הללו משום ר' נתן אמרו זכה הבעל בדברים הללו לימא בפלוגתא דר' אלעזר ב"ע קא מפלגי דתנן בד' נ"ד נתארמלה או נתגרשה בין מן הנישואין בין מן האירוסין גובה את הכל ר' אלעזר ב"ע אומר מן הנישואין גובה את הכל מן האירוסין בתולה גובה מאתים ואלמנה גובה מנה שלא כ' לה אלא ע"מ לכונסה למאן דא' לא זכה כר' אלעזר ב"ע ומאן דא' זכה אמר לך עד כאן לא קאמר ר' אלעזר ב"ע אלא מדידיה לדידה שלא כתב לה אלא ע"מ לכונסה אבל מדידה לדידיה אפילו ר' אלעזר ב"ע מודה דמשום אחתוני הוא והא אחתנו להו ע"כ בגמרא:
ופי' רש"י ז"ל כתב לה פירות כסות וכלים וכו' פסק לה האב בנדונייתא שתכניס לבעלה פירות תלושין וכסות וכל ם וכתבם לה מן האירוסין ומתה מן האירוסין לא זכה וכו' לימא בפלוגתא וכו' דמאן דא' בעלה יורש נדונייתא מן האירוסין כרבנן דאמרי אם מת הוא גובה את הכל מנה מאתים ותוספת אלמא כתובתה קיימא כאילו נישאת אם מחה איהי נמי ירית איהו נדוניא שאף היא בתוך השטר נכתבה דהכי כתבי דא נדוניא דהנעלת ליה מבית אביה כך וכך וצבי ואוסיף לה מדיליה כך וכך ומאן דא לא זכה כר' אלעזר דא' לא כתב לה כתובתה אלא על מנת לכונסה ומנה מאתים דתקון לה רבנן הוא דאית לה איהי נמי לא כתבה לו ודא נדוניא דהנעלת ליה אלא על מנת חיבת נישואין כולי עלמא כר' אלעזר ב"ע תרוייהו הנך תנאי דלעיל כר"א בן עזריה דפסקינן הלכתא כוותיה לקמן מדידיה לדידה מה שחתן פוסק לכלה בכתובתה ע"כ:
נמצא כפי פי' רש"י ז"ל שברייתא זו שנחלקו בה רבנן ורבי נתן מיירי בכתב לה פירות כסות וכלים וכו' הוא בכתב לה מן האירוסין פי' שפסק לה האב בנדונייתא שתכניס לבעלה פירות תלושין וכו' ומתה ג"כ מן האירוסין וזכה בהן הבעל אפי' לדעת ר' אלעזר ב"ע שא' לא זכה הבעל בדברים הללו דה"מ מדידיה לדידה שלא כתב לה אלא ע"מ לכונסה לחופה אבל מדידה לדידיה מודה הוא שזכה הבעל בדברים הללו דטעמא הוא משום אחתוני והא אחתוני להו:
ובזה נבוא לנדון שלפנינו בהאי ראובן שכבר קבל מיעקב חמיו עשרת אלפים פרחים בעת החופה והבטיחו שיתן לו עוד עשרת אלפים פרחים בזה האופן אלפים פרחים בכל שנה בחשך חמש שנים וכו' ולעת כזאת שעברו שתי שנים וקבל עוד ארבעה אלפים פרחים שסך כל מה שקבל עד היום הוא י"ד אלפים פרחים מתה רחל וחלי"ש ונפלה קטטה בין יעקב ובין ראובן מחמת חזרת הנדוניי' שיעקב טוען שאינו בריך לתת לו יותר נכסים מכיון שמתה בתו ושצריך ראובן להחזיר לו שבעת אלפים פרחים שהוא חצי ממה שקבל וראובן טוען שיעקב חייב ליתן לו עוד ששת אלפים בשלש שנים אלפים בכל שנה כמו שהתנה עמו ומיתת אשתו לא מעלה ולא מוריד בדבר לפי שמעת כניסתו לחופה זכה בכל הנדונייא ואז הוא שיחזיר לו עשרה אלפים פרחים שהוא חצי הנדונייא וכו' ואם אינו רוצה להשלים לו הנדוניא לא יחזיר לו כ"א ד' אלפים כדי שישאר הוא בעשרת אלפים וכו':
בזה נראה לכאורה שהדין עם שמעון שזה הוא מדידה לדידיה דמשום אחתוני הוא וכבר כנסה לחופה ושהא עמה ב' שנים וזכה בכל הנדונייא וזה הוא במונח שנ"ד מיירי שהתנאי שביניהם וכו הוא כדת וכהלכה ולכן זכה שמעון בתביעתו אף במה שלא בא לידו עדיין וישאר בעשרת אלפים שהם חצי כל הנדונייא כפי תנאם: שכן נמי משמע מדברי הרמב"ם ז"ל בפ' כ"ב מהלכות אישות שכתב עדיפא חינה וז"ל הבעל קודם לכל אדם בירושת אשתו ומאימתי יזכה בירושתה משתצא מרשות האב וכו' הואיל ונעשית ברשות בעלה יירשנה כיבד האשה שנתארסה ומסרה אביה לבעלה או לשלוחי בעלה וכו' ומתה בדרך קודם שתכנס לחופה אע"פי שכתובתה עדיין בבית אביה בעלה יורשה ט"כ וכ"ש בנ"ד שכבר זכה שמעון בעשרת אלפים שהם חצי נדוניית אשתו שכבר נשאה ושהה עמה שתי שנים:
אבל מה נעשה שראינו לרבותינו בעלי התוספות בפ' נערה שנתפתתה שכתבו שאין נראה לר"ת מה שפי' רש"י ז"ל שברייתא זו שקדם לנו זכרה שנחלקו בה רבנן ור' נתן שהיא חן האירוסין דא"כ למה קבעה סתמא דתלמודא אתמניתין דהכא דאיירי בנישאת. ועוד אמאי זכה לר' נתן הא קתני שכתב שיבאו עמה מבית אביה לבעלה והא לא באו ועוד דמסיק אבל הכא משום אחתוני הוא ואי באירוסין אירוסין לא הוה קרי חיתון אלא איקרובי דעתא הוא כדלקמן בריש אע"פי ד' נ"ו וכ' ונראה לר"ת דהך ברייתא בנישואין מיירי וטעמא דלא זכה לת"ק משום דאנן סהדי שאין דעת האב ליתן נדונייא זו אלא ע"מ שתהנה בתו ממנה כמו הבעל ולר' נתן לית ליה אומדנא וזכה הבעל וקאמר לימא דבפלוגתא דר' אלעזר ורבנן קמפלגי דמאן דאמר לא זכה כר' אלעזר ואע"ג דההוא דר' אלעזר בירושין והכא בנישואין מ"מ מדמי להו כי היכי דאזיל ר' אלעזר בתר אומדנא דלא כתב לה אלא ע"מ לכונסה הכא נמי אזיל בתר אומדנא שלא כתב לה אלא ע"ח שתהנה בתו ולבתר הכי קאמר אף למאן דאמר זכה ע"כ לא קאמר ר' אלעזר אלא מדידיה לדידה דלא אקני לה אלא ע"מ לכונסה חש ם חיבת חופה אבל מדידה לדידיה אפי' ר' אלעזר מודה דדי לנו באומדנא של חיתון נישואין וכו' ופסק ר"ת וכן ר"א כרבנן דר נתן משום דמוקמינן להו כר אלעזר ב"ע דפסקינן הלכתא כוותיה בפרק אע"פי ד' נ"ה ואע"ג דדחי הש"ס לא דכולי עלמא כר' אלעזר וכו' דחוייה בעלמא הוא ואדחוייה לא סמכינן והורה ר"ת הלכה למעשה בחתן אחד שמתה אשתו והיה אבי הכלה מוחזק בנדונייא ופסק דלא זכה הבעל מכח שמעתין דהכא והא דאמר בפרק מציאת האשה ד' ס"ו הפוסק מעות לחתנו ומת חתנו יכול הוא לומר לאחיך הייתי רוצה ליתן ולך אי איפשי ליתן ופריך בירושלמי ולא דברים הנקנין באמירה הן ומשני כשפסק ע"מ לכנוס דמשמע הא אם כנס גובה אחיו לא קשה מידי לפי' ר"ת דהתם הרי בתו קיימת והיבם רוצה ליבמה והא דאמר בתורת כהנים ותם לריק כחכם זה שפוסק לבתו ממון מרובה ומתה בתוך ז' ימי המשתה הרי הפסיד בתו והפסיד ממונו ההיא אתיא כר נתן וכו' יע"ש:
ודע שכל רוב הפוסקים אחד מן הראשונים שהוא הרא"ש ז"ל וכל האחרונים פסקו כר"ת כמו שכ' הטור ז"ל בסי' נ"ה כתב לה אביה פירות כסות וכלים שיבואו עמה רבית אביה לבית בעלה ומתה אינו יורשה פי' רש"י אם מתה מן הגירושין ור"ת פי' אפילו נישאת אם מתה קודם שיבואו לידי הבעל אינו יורש אותם וכן היא מסקנת א"א הרא"ש ז"ל: ובמהרי"ק בשורש צ"א הביא סברת הרבה פוסקים שס"ל כר"ת והרא"ש ז"ל מכללם ובת"ה כחוב בסי' שכ"א כתב דפסקינן כר"ת ולא מפקינן ממונא מן האב:
כתבו הגהות מיימוניות בפ' כ"ב מה' אישות ת"ר כתב לה פירות כסות וכלים שיבואו עמה מבית אביה לבית בעלה ומתה לא זכה הבעל בדברים הללו משום ר' נתן אמרו זכה הבעל וכו ופי רש"י באירוסין מיירי האי פלוגתא דרבנן ור' נתן והנה ר"ת ור"ח פסקו כרבנן דהא ר"א ב"ע קאי כוותיה דא' שלא כתב לה אלא ע"מ לכונסה ועתה לפי פי' רש"י דוקא באירוסין לא זכה אבל נשאת אפילו רבנן דר נתן מודו דזכה הבעל אפילו כי מתה ולא בא לידו ממון עדיין דמאחר שכתב לה ע"מ שנשאת הקנה לו וקשיא שהרי בריתא זו מביא על משנת יתר עליו הבטל וכו' משמע דבנשואה מיירי מאחר דכתב לה ע"מ שיבאו עמה לבית בעל' נמצא שלא התנה ליתן הבעל עד שתנשא לו ומ"ט דר' נתן דאמר זכה ועוד דקאמרינן בסוף המסקנא משום איחתוני והא והא איחתוני להו וזה הלשון לא שייך אלא בנישואין אבל באירוסין הל"ל משום איקרובי דעתא וכו כדאמ' בריש אע"פי הילכך אומר ר' תם דבנשואה מיירי וטעמא דת"ק דא לא זכה הבעל משום דאזל בתר אומדן דעתיה דרב והיינו כר"א ב"ע דאזיל בתר אומדנא כדא' שלא כתב לה אלא ע"ח לכונסה וכו ולפיכך א' ת"ק לא זכה בהן הבעל דאומדין דעתיה של אב שלא הקנה לו אלא ע"מ שתהנה בתו בהן ור' נתן לא אזיל בתר אומדנא כרבנן דר"א ב"ע והלכה כרבנן דר' נתן כפ' ר"ת וכו ומכאן פסק ר"ת שהבעל לא יגבה נדונייתו לעולם אם חתה אשתו קודם שבא הממון לידו ואפילו בנישואין ואפי יש לו בנים ממנה דבכל ענין לא זכה כיון שלא בא לידו הממון וכן דן ר"ת היכא דמתה אשה בתוך שנה של חופה שלא יזכה הבעל בנדונייתא והוי של אב וכו' עכ"ד יע"ש:
בראותי להקת כל אלו הרבנים האחרונים ובראשם הרא"ש והטור ז"ל שפירשו ברייתא זו שנחלקו בה רבנן ור' נתן דמיירי מן הנישואין ואפילו הכי אמרי רבנן דהלכתא כוותייהו שלא זכה הבעל בדברים הללו כר"א ב"ע משום דאמדינן דעת האב שלא גמר להקנות אלא כדי שתהנה בתו מהם: אשר על כן חזרתי בי ונרתעתי לאחורי ואומר שלא זכה ראובן בשאר הנדוניי' שעדין לא באתה לידו בחיי אשתו שכונת יעקב היתה שבכל שנה ושנה תהנה בתו עם בעלה בכל שני אלפים פרחים שיתן לו וצריך להחזיר ליעקב חמיו חצי מה שקבל דהיינו שבעת אלפים פרחים לקיים תנאו:
אחר כל זה זכיתי לראות תשובת מהר"י קולון שנשאל הלכה למעשה על ענין כיוצ' בנדון שלנו והיא בתשובותיו בשורש בא וז"ל נשאלתי על ראובן ששדך בתו לשמעון ופסק ליתן לבתו סך ק"נ דוקאדוס בנדונייא בזה האופן חמשים פרע ביום החופה במלבושין ותכשיטין וחן המאה עשה שטר חוב לאבי שמעון והנה מת שמעון תוך שנת החופה ונשארה אלמנתו זקוקה ליבם ושהתה בבית אבי בעלה כמה ימים והוו האחים רוצים לחלוץ לה ולא הספיקה לחלוץ עד שמתה וכו' והשיב לע"ד נראה דבר פשוט שאין כח ביד יורשי הבעל להוציא מיורשי האב המאה דוקדוס אשר נשתעבד בהן ראובן אבי הכלה מאחר שלא באו לעולם לידי גיבוי ולא זכה בהן שמעון החתן דמייתי הש"ס במס' כתובות בפ' נערה ת"ר כתב לה לה פירות כסות וכלים שיבואו עמה מבית אביה לבית בעלה ומתה לא זכה הבעל בדברים הללו משום ר' נתן אמרו זכה הבעל בדברים הללו ופי רבי יעקב ז"ל במתה מן הנישואין מכח כמה ראיות ופסק כרבנן דר' נתן וכן פסק ר"ח והלכה למעשה פסקו בחתן שמתה אשתו והיה אבי הכלה מוחזק בנדונייא וגזרו אומר שלא זכה הבטל כלל כמו שכתבו הרוס וה וכן הסבירו רוב פוסקי הלכות סמ"ג ואבן העזרי בסי כ"ז וכן פסק רבינו אשר שכולם הסכימו לדעת ר"ת ושכן כתב תו' שיטה וז"ל הלכה למעשה על נדוניית חתנים דאם מתה אשתו לאחר שנשאה קודם שיפרענו האב דאין יכול להוצי' מחמיו דהפסיד הכל לרבנן דברייתא וכו' הלכה מדמוקי לה כר"א ב"ע ע"כ לשון התוספו' הרי לך בהדיא שפסקו כרבינו יעקב דלא זכה הבעל אפי' לאחר נישואין מאחר שעדין לא גבה וכן פסק רבינו פרץ ז"ל כדבעינן למימ' לקמן בע"ה וכן ראיתי בספר המאיר אשר יסד ר' זכריה הלוי מלוניל ז"ל דהיה מתקיפי דארע' שפסק כרבינו יעקב ג"כ ראיתי בתשובת מהר"ם שהוכיח הדיני שרצו להוציא הנדונייא מיד האב לבעל' שלא כדברי ר"ת וכתב הוא ז"ל דמאחר דהוי פלוגתא דרבוותא אוקי ממונא בחזקת מריה והמוציא מחבירו ע"ה וכן כתב המרדכי במסקנא וז"ל אבל אם עדיין ביד האב לית דין ולית דיין דהיכא דקיימי זוזי תיקום עכ"ל והאריך עוד להביא כמה אחרונים אחר שפסקו כר"ת וכו' יע"ש ובסוף דבריהם כתב הרי לך בהדיא דבעינן שיחזיק ממש בידו קודם וא"כ לא סגי במה שפסק הנדונייא לחתן עצמו כיון ש"א החזיק ממש בידו ואע"ג שרש"י והרמב"ם ור"י הלבן מפרשים השמועה במתה מן האירוסין אבל מן הנישואין גוב הכל מ"מ רבו הפוסקי' כר"ת כדפרישית לעיל ולא יהיה אלא פלוגתא דרבוותא פשיטא דה"מ ע"ה ועוד דמאחר שהפוסקים האררוני שהם רבים ורבינו אשר ובנו שהיו תלמידי תלמידיהם של רש"י והרמב"ם ור"י הלבן ז"ל דידעי ובקיאי במילתייהו טפי מינן ולא חשו להם אלא הכריפו כר"ת אף אנו יתתי דיתמי אין לנו אלא כר"ת שהרי לא מצינו שום פוסק אחרון שיפסוק דלא כר"ת וכו' ע"כ יע"ש:
כלל העולה מכל האמור לנ"ד היא שיעקב צדק בטענתו ושאינו צריך לתת לראובן הנ"ל יותר נכסים מכיון שמתה בתו בלי זש"ק לפי שכוונתו היתה במה שהבטיחו שיתן לו עוד אלפים פרחים בכל שנה היה כשתהנה בהם בתו עם בעלה וכיון שמתה אחר שתי שנים יפטר מכאן ולהבא ושראובן צריך להחזיר לו שבעת אלפים פרחים שהם חצי מה שקבל ודייק בלשון התנא שכך היתה כונתו באומרו והתנו ביניהם שאם ח"ו תמות האשה בחיי בעלה בלו זש"ק שראובן ישלם ליעקב חמיו וליורשיו עשרת אלפים פרחים שהוא חצי כל הנדונייא והיה די בזה ולמה חזר לכתוב מלת שקבל דממילא משמע שממה שקבל הוא שיחזור החצי שהוא עשרת אלפים מהעשרים אלפים שקבל אלא דה"ק אם תחיה בתו כל החמש שני' שכבר קבל הבעל כל העשרים ומתה בלי ז' ש"ק יחזיר עשרה ואם מתה קודם לכן כפי מה שקבל יחזיר החצי ויגיד עליו ריעו הגע עצמך דאם ח"ו היה מת ראובן בחיי אשתו קודם עבור חמש שני' הירצה ראובן שיורשיו ישלמו לה מכל שכר נכסיו סך שלשים אלף פרחים אנן סהדי שלא ירצה שתטול אשתו אלא שליש יותר ממה שקבל כך הוא נמי לא יזכה במיתת רחל אשתו אלא בחצי מה שקבל דהיינו שבעת אלפים שיחזיר ליעקב חמיו שבעת אלפים פרחים שתורה אחת ומשפט אחד יהיה לכם אמר רחמנא זהו הנראה לע"ד בזה והוא ית' יצילנו משגיאה אכ"יר:
נגמר ונשל' בשנת ובסדר למען יירשו בני ישראל איש נחלת אבותיו לפ"ק
נאם הצעיר עבד ה' שמואל בכמהר"ר שלמה הקטן יצ"ו