שאלה יח ראובן הכין עצמו לילך למדינת הים למקום ידוע לעשות שם סחורה. ושמעון אוהבו שאל ממנו שיוליך עמו מלבוש אחד חשוב ללוי אוהבו שהיה דר שם. וסירב עמו שיניחנו בתוך קופתו אע"פ שהיא כל כך מלאה. וראובן עשה רצונו. אחר כך הפליגה הספינה. ובהיותם באמצע הדרך נכנסו לחוף הים ליקח מים וירד רב החובל עם קצת מלחים וירד גם ראובן עמהם לראות את הארץ. ובאותו פרק באו ליסטים מזויינים ושללו כל מה שבספינה וגם קופת ראובן. וכשחזרו לספינה שמע ראובן זעקה גדולה מאותם שנשארו שהיו כולם מוכים. והגידו לו מה שאירע. בכה וקרע בגדיו על ממונו שאבד. ולימים כשחזר ראובן למקומו ולארצו סיפר המאורע לשמעון. ואמר לו שמעון אתה חייב לשלם לי דמי המלבוש יען שפשעתה. שלא היה לך לילך מהספינה ולעזוב הקופה. שאם לא ירדתה אפשר שהיית מציל אותה באיזה מקום מוצנע. וראובן טוען שזה אונס גמור שאפילו לא יצא מהספינה לא היה יכול לעשות כלום מפני שהגנבים יודעים כל הפינות. ועוד אפשר שיהרגו אותו וגם זו לטובה שיצא משם. ועתה לשאול הגיעו מה יהיה בדינם. אי אמרינן דהדין עם שמעון וחייב לשלם משום שפשע. או דילמא הדין עם ראובן ופטור מלשלם משום שהוא אונס גמור. על הכל יבוא דברך הטוב ומהת"מש:
תשובה עיקרא דהאי מילתא איתא בבבא מציעא פרק השוכר את הפועלים (דף צ"ג ע"ב) ברייתא רועה שהיה רועה והניח עדרו ובא לעיר ובא זאב וטרף ובא ארי ודרס אין אומרים אילו היה שם היה מציל אלא אומדין אותו אם יכול להציל חייב ואם לאו פטור מאי לאו דעל בעידנא דעיילי אינשי לא דעל בעידנא דלא עיילי אינשי אי הכי אמאי פטור תחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב דשמע קל ארי' ועל אי הכי אומדין אותו מאי הוה ליה למעבד היה לו לקדם ברועים ובמקלו' אי הכי מאי איריא שומר שכר אפילו שומר חנם נמי דהא מר הוא דאמר שומר חנם שהיה לו לקדם ברועים ובמקלות ולא קידם חייב שומר חנם בחנם שומר שכר בשכר ועד כמה עד כדי דמיהן:
ופירש רשי וז"ל או דרס. ארי דרכו לדרוס הבהמה במקום שמוצאה ודרך זאב לטורפה חיה ולהוליכה במקום שהוא בטוח ושם הורגה: מאי לאו וכו'. אפילו הכי חייב: אי הכי אמאי פטור. כי אין יכול להציל: תחילתו הוה בפשיעה. גבי כל מזיקין קטנים וקלים דהוא יכול להציל שהרי הניחם ובא לו וסופו נמי נהי דמזיק חזק בא עליהן שאם היה שם לא היה יכול להציל והוה ליה אונס מיהו תחילתו בפשיעה הוה דחייב דהכי פסקינן בהמפקיד: דשמע קול ארי ועל. מאימתו שאונס הוא: שומר חנם. יש לו לקדם בחנם ולא לשכור אנשי' שומר שכר יש עליו לשוכרן: עד כדי דמיהם. של בהמות:
העולה לנו מזאת הסוגיא ששומר שיש בידו איזה דבר לשמור והעלים הדבר מעיניו. והורע מקרה רע לא טוב שבאו זאבים ואריות בתוך העדר וטרפו. אין אומרים בדרך ודאות אילו לא נעלם עיניו מהם היה יכול להציל וחייב לשלם. אלא אזלינן בתר אומדנא. שאומדין אותו שאם היה יכול להציל אילו היה שם אז חייב לשלם הנזק ואם לאו פטור. וכן פסקו כל עמודי ההוראה זכרונם לברכה:
הראשון שבקדושה הרי"ף ז"ל במקום הנזכר ז"ל תנו רבנן רועה שהיה רועה והניח עדרו ובא לעיר ובא זאב וטרף ארי ודרס אין אומרי' אילו היה שם היה מציל אלא אומדין אותו אם היה יכול להציל חייב ואם לאו פטור אמר רב יהודה אמר רב רועה שהיה לו לקדם ברועים ובמקלות ולא קידם חייב לא שנא שומר חנם ולא שנא שומר שכר אלא ששומר חנם בחנם ושומר שכר בשכר ועד כמה עד כדי דמיהן ע"כ:
ואחריו החזיק תלמיד תלמידו הרמב"ם ז"ל בפרק שלישי מהלכות שכירות הלכה ח' ז"ל רועה שהניח עדרו ובא לעיר בין בעת שדרך הרועים להכנס ובין בעת שאין דרך הרועים להכנס ובאו זאבים וטרפו ארי ודרס אין אומרים אילו היה שם היה מציל אלא אומדין אותו אם יכול להציל על רועים ומקלות חייב ואם לאו פטור ואם אין הדבר ידוע חייב לשלם ע"כ:
וכתב הרב המגיד ז"ל זה לשונו רועה שהניח עדרו ובא לעיר וכו' ברייתא שם בהשוכר. ומה שכתב ביז בעת שדרך הרועים ליכנס הוא בשומר שכר וכרב חסדא ורבה בר הונא דאמרי התם להכי יהבי ליה אגרא כי היכי דלנטר נטירותא מעלייתא וכן פסקו בהלכות לפי סברתם דין הברייתא הוא אפי' (נעל) ( צ"ל בעל) בעידנ' דעיילי אינשי ודוקא בשומר שכר אבל בשומר חנם שנכנס בעת שדרך הרועים ליכנס ודאי פטור שאין זו פשיעה וכן כתבו הרמב"ן והרשב"א ז"ל ופשוט הוא:
וכן פסק הרא"ש ז"ל בפסקיו במקום הנזכר ז"ל תנו רבנן רועה שהיה רועה והניח עדרו ובא לעיר ובא זאב וטרף ארי ודרס אין אומרים אילו היה שם היה מציל אלא אומדין אותו אם היה יכול להציל חייב ואי לאו פטור אמר רב יהודה אמר רב רועה שהיה לו לקדם ברועים ובמקלות ולא קדם חייב לא שנא שומר חנם ולא שנא שומר שכר אלא ששומר חנם בחנם ושומר שכר בשכר ועד כמה עד כדי דמיהן ע"כ:
גם רבינו רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל פסק כן בטור חשן משפט סימן רצ"א ס' י"ד ז"ל הניח הבהמה ונכנס לעיר ובא ארי ודרסה או זאב וטרפה אין אומרין אילו היה שם היה מציל ויהיה חייב לשלם אלא רואין אם נכנס בשעה שדרך בני אדם ליכנס פטור אפילו אם היה יכול להציל אם היה שם ואם נכנס בשעה שאין דרך בני אדם ליכנס כתב רב אלפס שאם אינו יכול להציל אילו היה שם פטור אף על פי שתחילתו בפשיעה וסופו באונס דלא הוי אונס מחמת הפשיעה וכו' ע"כ: וכן פסק הרב בית יוסף ז"ל שם וכן פסק בשלחנו הטהור בסימן הנזכר ס' י"ב:
ואחרי הודיע אלהים אותנו את כל זאת נבוא לחוות דעתנו על העניין שנשאלנו עליו. והוא שראובן הכין עצמו ללכת למדינת הים למקום ידוע לעשות סחורה ושמעון אוהבו שאל ממנו שיוליך עמו מלבוש אחר חשוב ללוי אוהבו שהיה דר שם. וסירב עמו שיניחנו בתוך קופתו אף על פי שהיתה מלאה כל כך. וראובן עשה רצונו. אחר כך הפליגה הספינה. ובהיותם באמצע הדרך נכנסו לחוף הים ליקח מים. וירד רב החובל עם קצת מלחים וירד גם ראובן עמה' לראות את הארץ. ובאותו פרק באו ליסטים מזויינים ושללו כל מה שבספינה וגם קופת ראובן. וכשחזרו לספינה שמע ראובן זעקה גדולה מאותם שנשארו בספינה שהיו כולם מוכים. והגידו לו מה שאירע. בכה וקרע בגדיו על ממונו שאבד ולימים כשחזר ראובן למקומו ולארצו סיפר המאורע לשמעון ואמר לו שמעון אתה חייב לשלם לי דמי המלבוש יען שפשעתה. שלא היה לך לילך מהספינה ולעזוב הקופה וכו'. וראובן טוען שזה אונס גמור וכו'. נלע"ד שראובן יצא זכאי בדינו. וטענת שמעון מהבל ימעט. שמה שטוען שפשע שלא היה לו לצאת מהספינה ולעזוב הקופה. שאם לא ירדתה אפשר שהייתה מציל אותה באיזה מקום מוצנע. זו אינה פשיעה כלל. כמו שכתבנו שרועה שהניח עדרו ובא לעיר ובא זאב וטרף ובא ארי ודרס אין אומרי' בודאי אם היה שם היה מציל אלא הולכין בתר אומדנא. גם בנדון דידן אין לך אומדנא גדולה מזו. כמו שטוען ראובן שכשחזר לספינה מצא כל הנשארים בספינה מוכים ונגפים ואין מציל לאל ידם ומה יעשה ראובן אם היה שם. וגם לא היה יכול להצניעה במקום מוצנע שהגנבים יודעים כל פינות הספינה. ולא מבעיא בנדון דידן שהוא שומר חנם כפי משמעות לשון השאלה והוא שבקש ממנו שיוליך עמו מלבוש אחד חשוב וכו' וגם סירב עמו שיניחנו בתוך קופתו אף על פי שהיא מלאה כל כך שודאי פטור. כמו שכתב הרב המגיד ז"ל על דברי הרמב"ם ז"ל בין בעת שדרך הרועי' להכנס וכו' שבשומר שכר איירי ואף על פי כן אזלינן בתר אומדנא שאם היה יכול להציל אילו היה שם על ידי רועים ומקלות חייב ואם לאו פטור. בנדון דידן שהוא שומר חנם כמו שביררנו מדברי השאלה ודומה לעת שדרך הרועים ליכנס שהרי מצינו בכל ההולכים בים כשמגיעים לאיזה חוף יוצאים מן הספינה ליטול מים ושאר דברים הנצרכים להם ולטייל ולראות את הארץ חוץ מקצת מלחים שנשארים בספינה לשומרה. כל שכן דאזלינן בתר אומדנא שאם יכול להציל חייב ואם לאו פטור. וכיון שבנדון דידן היה סכנת נפשות כמו שטוען ראובן שאפשר שיהרגו אותו. וגם זאת לטובה שיצא משם. הדבר ברור שהוא פטור. דאין לך אונס גדול מזה:
עוד נראה לנו לומר שבנדון דידן אפילו לא היה אומדנא דאם לא היה יכול להציל אפילו הכי היה ראובן פטור. ולא דמי לההיא דרועה שהניח עדרו וכו' דיכולין אנו לומר דאפילו לא היה יכול להציל יהיה חייב. משום דאם הוה התם היה נלחם עמהם והוה מקיים בנפשיה גם את הארי גם את הדוב הכה עבדך ואפשר גם כן דאף מפני אדה חלש היו בורחין כדכתי' ומוראכם וחתכם יהי' על כל חית הארץ. ולא אמרינן הכי דאין סומכין על הנס אלא אזלינן בתר אומדנא דאם היה יכול להציל אילו היה שם על ידי רועים ומקלות חייב ואם לאו פטור. אבל בנדון שלפנינו שבאו ליסטים מזויינין ושללו כל הספינה וגם כל המלחים שהיו בה היו כולם מוכים ונגפים אפילו היה ראובן יכול להציל אילו לא יצא מהספינה פטור. דאין אומדנא נגד ליסטין מזויין. ראיה לדברינו מהאי בעייא דאיתא בבבא מציעא פרק השוכר את הפועלים (דף צ"ג ע"ב) ז"ל איבעייא להו ליסטין מזויין ורועה מזויין מהו מי אמרינן אוקים גברא להדי גברא או דילמא האי מסר נפשיה והאי לא מסר נפשיה ופשטו מסתברא האי מסר נפשיה והאי לא מסר נפשיה. ופרש"י ז"ל האי מסר נפשיה. הליסטם על מנת כן בא או ליהרג או להרוג או יקח ממון אבל הרועה אין לו למסור נפשו על כך ע"כ: וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק שלישי מהלכות שכירות הלכה ד'. וכתב הרב המגיד ז"ל היה הרועה מזויין וכו' זו בעייא דלא איפשיטא שם ולפיכך כתב הרי זה אונס להקל על השומר וכן בהלכות ע"כ. ומן הנראה שלא היתה בגמרא שלו מסתברא וכו' וכבר הרגיש הרב כסף משנה ז"ל בזה וכתב ז"ל היה הרועה מזויין וכו' כתב הרב המגיד זו בעייא דלא איפשיטא שם וכו' בנוסחי דידן איפשיטא דהוי אונס ע"כ. וכן פסק רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל טור חשן משפט סימן ש"ג ס' ד' וכן פסק הרב בית יוסף ז"ל בביתו ביתה יוסף ובשלחנו הטהור בסימן הנזכר ס' ג' הרי לנו דבר ברור כפי האי אוקמתא דנגד ליסטין מזויין אין לו למסור נפשו כל שכן בנדון דידן שבאו ליסטים מזויינים. מה יעשה טלה בין זאבים אם כן הדבר פשוט שראובן פטור מלשלם דמי המלבוש. ואין להאריך בו כי האריכות בו אך למותר. הנראה לענ"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים עמנו מורינו ורבינו שיחיה כסאו יהי' נכון עד כי יבוא ינון ויזכה לשרת בשם ה' הוא ובניו בבית מקדשנו שיבנה במהרה בימינו אכ"יר:
נשלם ונגמר כ"ו לחדש מרחשון בשנת ובסדר ויאמר ראה ריח בני כריח שדה אשר ברכו ה' ליצירה:
אני הצעיר אברהם בלא"א כמוהר"ר דור פידאנקי מ"כ:
בבית ובדפוס יתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון די נייאי גאס