שאלה ראובן עשה משתה לבנו ובעת האכילה הרגיש אחד מהמסובים כמין מחט בקורקבן והוציא החתיכה מפיו ומצא המחט תחוב ועמדו כל המסובים מלאכול ובא ראובן בית מדרשו של שם לשאול כדת מה לעשות והביא החתיכה מחט בתוכה עם הקורקבן בידו וראינו המחט תחוב עבר אל עבר ויוצא לחוץ והוכר שמעוף גדול היה אך לא מאיזה עוף היה ושאלנו את פיו אם זה העוף דווקא היה כ"כ גדול והשאר קטנים והשיב שהכל היו עופות גדולים ושמנים ועתה לעת כזאת מה לו לעשות שבושתו מרובה והפסד גדול בסעודה ובכלים יוציא דין כל זה לאור ומ"ה תמ"ש:
תשובה גרסינן באלו טרפות (דף מ"ג) אמר רבי יצחק בר יוסף אמר רבי יוחנן ניקל ניקב הקרקבן וכיס שלו קיים איבעיא להו ניקב הכיס וקרקבן קיים מאי תא שמע דאמר רב נחמן ניקב זה בלא זה כשר אמר רבא שני עורות יש לו לוושט חיצון אדום ופנימי לבן דאי חליף טרפה איבעיא להו ניקבו שניהם זה שלא כנגד זה מהו מר זוטרא משמיה דרב פפא בוושט כשר בקורקבן פסול מתקיף לה רב אשי אדרבה וושט דאכלא ביה ופעיא ביה רוח גמדא ליה פשטא ליה זימנין דמיהדנזין בהדי הדדי קרקבן דמינח נייח כדקאי קאי א"ל רב אחא בריה דרב יוסף לרב אשי הכי אמר משמיה דמר זוטרא דאמר משמיה דרב פפא כוותיך ובאר רש"י כיס שלו קליפה הפנימית: זה שלא כנגד זה כגון זה למעלה וזה למטה: בקורקבן פסול הכי סבירא ליה משום שהמאכל מתאסף שם ומתחלחל ונכנס בנקב עד שיוציא דרך נקב השני: ופעיא ביה צועקת שאף על פי שהקנה מוציאה קול אי אפשר שלא יהא הוושט מתפשט עמו ואני שמעתי פעיא מנשמת: גמדא כווצת רטיי"ר בלעז: מיהנדזין מיתרמן דמיכווני אהדדי עכ"ד:
והנה פסקו הפוסקים כאתקפתא דרב אשי וזה לשון הרמב"ם בפרק ששי מהלכות שחיטה שני כיסין יש בקרקבן החיצון אדום כמו בשר והפנימי לבן כמו עור ניקב וה בלא זה מותרת עד שינקבו שניהם במשהו ואם ניקבו שניהן זה שלא כנגד וה מותר וכתב הרשב"א בחידושיו דווקא בנקב שע"י חולי אבל בקוץ או במחט וודאי טרפה דאי דרך ושט קא אתי הא אינקיבו איהו וכיסו ואי נחתא ליה דרך דקין ויצא לחלל ומחלל לקרקבן כל שכן דהויא טרפה דהא אינקיבו להו דקין עכ"ל ואין ספק שוא הא הרשב"א בדבריו אלה להחליט המאמר ולהטריף בנקיבת מחט באחד מעורי הקרקבן לבדו איזה מהם שיהיה שהרי אם ניקב הפנימי לבדו אין טעם להטריף מאחר שנוכל לומר שהמחט דרך הוושט בא והוא מה שיקרה על הרוב ולא ניקבו אחד מהדקין ואולם דעת הרשב"א הוא להטריף בהמצא המחט בעור החיצון לומר שאף שלא ניקב כי אם אחד לבדו והוא החיצון טרפה וכן נראה ברור מדברי הר"ן וז"ל וקורקבן שניקב וכיס שלו קיים כשר כים שלו הקליפה הפנימית ומיהו דווקא שניקב מעצמו מחמת חולי דאי מחמת קוץ וכיוצא בו ודאי טרפה היא דהא קוץ מהיכא אתא אי דרך חוץ הרי ניקבה לחלב וטרפה וחיישינן שמא ניקב אחר מן האברים הפנימים שנקיבתו במשהו וכדאמרינן בקוץ ער שתנקב לחלל ואי דרך וושט אתא על כרחין כיון דקורקבן מבחוץ אינקיב כיס שלו נמי שהוא פנימי אינקיב אלא דלא מינכר אי נמי קרום עלה בו ואינו קרום שבכל הנקובין קרום שעלה בהם מחמת מכה אינו קרום וכמו שכתבתי למעלה אלא ודאי על ידי חולי קאמר עכ"ד וכן כתב מהרר"י קאר"ו ביורה דעה סימן מ"ט זה שהכשרנו בניקב עור חיצון לבדו דווקא בניקב מעצמו מחמת חולי דאי מתרת קוץ או מחט טרפה: ואם לא היה מכיר ... תולין להקל הרי שלא הבדיל בנקיבת הקרקבן מחמת חולי לנקיבתו מחמת מחט כי אם בעור החיצון מפני שנקיבתו בפנימי לבד תהיה מאיזה סבה שתהיה היא כשרה ואולם אם ניקבו שני עורותיו טרפה ולפי זה בנושא שלנו שמצאו המחט תחוב מעבר לעבר אין ספק שנטרף העוף שממנו הקרקבן הנקוב ואילו היה נודע לנו העוף הזה בבירור היה אותו העוף לבד טרף אמנם כיון שלא ניכר מאיזה עוף הוא הקרקבן הנקוב כולם אסורות וכמו שכתבו הגהו' מיימוניות בפ"ז מהלכות שחיטה וז"ל מעשה בא לפני ר' קורקבן תרנגולת שניקבה ונתערבה אותה תרנגולת באחרות והביאו הקורקבן אצל שומן התרנגולת ואידמו והכשירה ע"י כך והעלה דין זה מהר"י קאר"ו ביורה דעה סימן ק"א קורקבן שנמצא נקוב ונתערבה אותה תרנגולת עם אחרות מדמין שומן שבקורקבן לשומן התרנגולת של מקום חיבור הקורקבן ואם דומים לגמרי מכשירים האחרות ולפי דעתינו מקור דין זה הוא מה שהובא בתלמוד בע"ז פרק אין מעמידין (דף מ') מעשה בגוי אחד שהביא גרב של חתיכות ונמצא באחת מהן והתיר רשב"ג את הגרב כולו תרגמ' רב פפא כשהחתיכות שוות וביאר רש"י כשהחתיכות שוות כשמחברין אותן יחד מתחברות וניכרות וניראות שהיו כולם מדג אחד וכן פסק הרמב"ם בפ"ג מהלכות מאכלות אסורות גוי שהביא גרב של חתיכות דג שחיתוכן שוה והם ניכרים שכולם מדג אחד ומצא בחתיכה אחת מהן קשקשים הרי כולן מותרות עכ"ל ובאמת שיש לפקפק הרבה על זה כי היקש ודמיון החתיכות הוא דכר נקל שיוכל לעמוד על אמתתו כי אם לא תהיינה החתיכות מתאימות מדג אחד לא ישער חיבורם בשוה ואולם היקש שומן הקרקבן עם שומן התרנגולת הוא דבר שאין אנו יכולים לעמוד על בוריו ועוד שכבר ראינו שגדולי החכמים והם התוספות הרא"ש ר' יונה הרשב"א והר"ן לעניין דמיון והיקש הנקבים כתבו שאין מדמין בקרקבן וכמו שהעלה הרב ביורה דעה סימן נ' ולזה נראה שאין שום היקש מעלה בקרקבן וכלי ספק בנושא שלנו שהעופות מבושלות אין לעמוד על זה כלל ובוודאי שכל הסעודה אסורה גם הכלים שנבלעו מאיסור הטרפות אסורים:
אמנם עדיין צריכים אנו לברר ספקות שיפלו בנושא שלנו וזה כי יאמר אומר כי איסור הנקיבה היא בהודע לנו שנעשתה מחיים ואולם אם יש לתלות ולהסתפק אולי נעשתה אחר מיתה אין מקום להטריף וכיון שבנושא שלנו כבר נתבשלו העופות אולי במחט שעל בגדי המבשלת ניקב הקורקבן וידמה לבא זאב ונטל בני מעיים ונמצאו נקובין שאנו תולין בזאב ועוד דגרסינן באלו טרפות (דף ל) ת"ר מחט שנמצאת בעובי בית הכוסות מצד אחד כשרה משני צדדין טרפה נמצא עליה קורט דם בידוע שלפני שחיטה לא נמצא עליה קורט דם בידוע שלאחר שחיטה: ומאי שנא מכל נקובי דעלמא דאע"ג דליכא דם טריף מר התם ליכא מידי למיסרך הכא כיון דאיכא מחט אי איתא דקודם שחיטה הוא מוסרך הוה סריך נראה מזאת הסוגיא שאין טרפות נקיבת בית הכוסות משני צדדין בהחלט אלא אם נודע לנו שניקב מחיים וכן פסק הרמב"ם בפרק ששי מה"ש מחט שנמצאת בעובי בית הכוסות מצד אחד כשרה ואם נקבה נקב מפולש לתוך חלל בית הכוסות ונמצאת טיפת דם במקום הנקב טרפה שודאי קודם שחיטה ניקבו אבל אם אין דם במקום הנקב הרי זו מותר שודאי אחר שחיטה דחקה המחט ונקבה עכ"ל וידמה שההיקש מביא להאמין שזה הדין בעצמו יהיה בקורקבן ואם לא נזכר בתלמוד ולזה בנושא שלנו אף שהמחט תחוב מעבר אל עבר כיון שלא נמצאת טיפת דם סביב תנקב שהרי לא הזכיר כלל מזה החכם השואל נראה שאין כאן טרפות בסבת הנקיבה:
והנה היתר הספקות האלה איננו אחת שיקשה כי על הספק הראשון יש להשיב שלא מצאנו בשום מקום תלייה כי אם בדבר מה שהתלייה בו קרובה לודאי כמו הזאב שבא לפנינו ונטל בני המעיים שקרוב הדבר מאד שהזאב נקב את המעיים ואולם בדבר שלא ראינו בעינינו שאירע כלל אלא שאנו ממציאים אותו מדעתינו בדרך אפשרות אין מן הראוי שנתלה בו להתיר את האיסור הודאי ולזה בנושא שלנו שהמחט תחוב בקורקבן באופן שמטריף אותו ולא ידענו מאומה אם המבשלת היה לה מחט על בגדיה או שהיא דחקה אותו בו האיסור במקומו עומד ואין להתירו ועל הספק השני נאמר שאין העדר קורט דם מורה שהנקב נעשה אחר שחיטה כי אם בזמן אשר הוא אפשרי שימצא בו והוא כשבית הכוסות עדיין חי אמנם אחר שנתבשל שמן הסתם הוא דבר בלתי אפשר שימצא בו דם כי מי הבישול ידיחוהו מקרבו אף שהיה בו מקודם הבישול לא יצאנו מהאיסור עבור העדרו עתה ולזה בנושא שלנו גם כן שנתבשל הקורקבן אין להתיר בסבת שלא נמצאת בו טפת דם הלא תראה מה שכתב הטור יורה דעה סימן מ"ח לעניין בית הכוסות נמצא באחד מהם מחט תחוב בו.... ואם עבר המחט מעבר אל עבר ועודנו תחוב בו בודקים אותו אם נמצא קורט דם סביב המחט בידוע שקודם שחיטה ניקב כולו וטרפה... כתב ה"ר פרץ אם מלחו או הדיחו אפילו אין עליו קורט דם אסור דחיישינן שמא ערר על ידי מליחה או הדחה ע"כ ובתשובת הרשב"א כתוב ואף על גב דאכתי תחובה שם כל שנעלם או הודח קודם טרפה דכל שהיא בספק איסור הרי היא באיסורו עד שתבדק עכ"ל והן בעודנו חי כתבו החכמים האלה לאסור מטעם שבמליחה או בהדחה ניטל הדם אף כי בעודו מבושל כי מי הבישול יעברו עליו וישטפוהו ולפי זה כנושא שלנו שהקורקבן נתבשל ואין אנו יכולים לברר הדבר באיסורו עומד ולזה כל הסעודה אסורה גם הכלים ואילו ביקור החולים לא היה מוניענו מלהאריך עוד היינו מוכיחים בראיות גמורות אשר אין בהם דופי שאין להתיר שום דבר שנתברר איסורו מהגמרא מהפוסקים המפורסמים מסבת הפסד מרובה אשר האחרונים האריכו למעניתם בדבר הזה לא שערוהו הקדמונים:
בסדר ובשנת לא תאכל כל תועבה:
אלה דברי דוד הרופא בלא"א מהר"ר יעקב די טיזה מ"כ: