שאלה ראובן בעל לאה ירד מנכסיו והרחיק נדוד לארץ מרחקים לבקש טרף לביתו ואחר שנתעכב שם כמה ימים שלחה לו אשתו אגרת בכמה מיני אופני איומים וגיזומים שישוב לביתו שאינה רוצה לעמוד עגונה כל כך זמן ואם לא יאבה ולא ישמע אליה שישלח לה גט כריתות ובהיות ראובן הנ"ל חפץ לישא אשה אחרת עליה מפני שכבר שהתה עשר שנים ולא ילדה נתרצה לגרשה והשיב לה שיגרשנה על מנת שתמחול לו כתובתה ושתכתוב שטר מחילה מכל חוב כתובתה וכראות שנתרצתה בדבר מסר ראובן ליד שלוחו גט כריתות להוליכו לאשתו ומסר השליח הגט בידה על מנת שתתקיים התנאי שהתנה בעלה עמה וכדין כל משפטי התנאים ועכשיו שקבלה גיטה מתנצלת בכל יום ויום בטענות חלושות שאינה יכולה לכתוב שטר מחילה עדין ואירע שנמשך הזמן שלא הספיקה לכתוב שטר מחילה עד שנפטר בעלה וחלי"ש ועתה אחיו שמעון בא ומערער על האי גיטא ורוצה לבטלו מכח שלה נתקיים התנאי וטוען שהיא זקוקה לו ורוצה ליבמה והיא מראה הגט בידה וטוענת שעכשיו תכתוב שטר מחילה ליורשי בעלה השת' מבעי לן הדין עם מי מי אמרינן כיון שלא עשתה שטר מחילה בחיי בעלה אין כאן קידושין כלל ועיקר ואף אם תכתוב עכשיו לאו כלום הוא דהוי כמו נט לאחר מיתה וזקוקה היא ליבם או דילמא הוי גט גמור וקבלה גיטה מחיים וכל זמן שהיא כותבת שטר מחילה מתקיימת ומה לי שתכתוב לבעלה או ליורשיו עכל"ה:
תשובה שאלתא דא אינה צריכה רבה ופשוט הוא בעיני יותר מביעתא בכותחא ואיתתא דא היא מגורשת ודאי דגיטה גט מעליא היא אם תכתוב שטר מחילה ליורשי בעלה ואני אתנהלה לאטי בעטי להראות פישוטן של דברים וכדי שבנקל נבין דין זה לאשורו אציע ואברר תחילה כוונת השאלה הלא כה דברי:
לפי פשט דברי השאלה משמע בהדיא דהאי איתתא כשקבלה גיטה מיד מחלה כתובתה אלא דלא עשתה עדיין שטר מחילה וזה מוכרח מדכתב ועכשיו שקבלה גיטה מתנצלת בכל יום ויום בטענות חלושות שאינה יכולה לכתוב שטר מחילה עדין ואירע שנמשך הזמן שלא הספיקה לכתוב שטר מחילה עד שנפטר בעלה גם במה ששאל השואל הדין עם מי מי אמרינן כיון שלא עשתה שטר מחילה בחיי בעלה וכו' דאם איתא שעדיין לא מחלה עדיפא מינה הו"ל ליבם לטעון ולומר שעדין לא מחלה כתובתה שהוא העיק' אלא ודאי מדנקט שעדין לא עשתה שטר מחילה לחוד שהוא הטפל מוכרח לומר דנתקיים התנאי במקצת דהיינו מחילת הכתובה אלא דעדיין לא נגמר התנאי שהרי לא הספיקה לכתוב שטר מחילה עד שמת בעלה וא"כ לפי המונח הזה שהוא האמת בעצמו אתחיל לדון בענין ואומר דמה שטוען שמעון ומערער על האי גיטה ורוצה לבטלו מכח שלא נתקיים התנאי גם במה שנסתפק החכם השואל במ"ש מי אמרינן כיון שלא עשתה שטר מחילה בחיי בעלה אין כאן קידושין כלל ועיקר ואף אם תכתוב עכשיו לאו כלום הוא דהוי כמו גט לאחר מיתה ודאי דמהאי טעמא ברור כשמש היא דהאי איתתא לא נשארה אפילו ספק זקוקה ליבם אלא מגורשת ודאי דהא מסקנא היא מכל הפוסקים והראשון שבקדושה הרמב"ם ז"ל שכתב בפירוש בפ' ח' מהלכות גירושין ז"ל המגרש על תנאי אם נתקיים התנאי הרי זו מגורשת ואם לא נתקיים התנאו אינה מגורשת וכבר בארנו בפ' ששי מהלכות אישות וכו' ושם נתבאר שהמגרש על תנאי כשיתקיים התנאי תהיה מגורשת בשעה שיתקיים לא בשעת נתינת הגט לידה לפיכך יש לבעל לבטל הגט או להוסיף על תנאו או להתנות על תנאי אחר כל זמן שלא נתקיים התנאי הראשון אעפ"י שהגיע הגט לידה ואם מת הבעל או אבד הגט או נשרף קודם שיתקיים התנאי אינה מגורשת וכו' וכתב עוד ושם נתבאר שאם אמר הרי את מגורשת מעכשיו או מהיום על תנאי כך וכך או שאמר לה הרי את מגורשת על מנת כך וכך כשיתקיים התנאי תהיה מגורשת משעת נתינת הגט לידה לפיכך אינו יכול לבטל הגט ולא להוסיף על תנאו משהגיע גט לידה ואם אבד או נשרף אפי' מת הבעל קודם שיתקיים התנאי הרי זו מקיימת התנאי לאחר מותו וכבר נתגרשה משעת נתינת הגט לידה וכו עכ"ל וכתב הרב המגיד ושם נתבאר וכו' גם בזה כתבתי שם שהוא מוסכם דהיינו מה שכתוב בהלכות וק"ל כרב הונא דק"ל כל האומר ע"מ כאומר מעכשיו דאמי וכתב עוד ה"ה לפיכך אינו יכול וכו' זה מוסכם מכל הפוסקים ז"ל חוץ מבעל העיטור שכתב שאפי' בע"מ יכול לבטל התנאי ולהתנות עליה תנאי אחר אבל בשאר הדברי' שכתב רבינו מודה וכבר הכריעו הרמב"ם והרשב"א ז"ל כדברי רבינו בראיות ברורות ע"כ והטעם כדפרישית דהלכה כרב הונא דכל האומר על מנת כאומר מעכשיו דמי ונמצא דכשמתקיים התנאי מתקיים הגט למפרע משעת נתינה וכן פסקו הרי"ף והרמב"ם והרא"ש ואף בעל העיטור אם לא שיכול הבעל לבטל התנאי וכו' כנ"ל:
הרי לך בבירור דכשהתנאי נעש' בע"מד כמעכשיו דמי דאפי' מת הבעל קודם שיתקיים כל התנאי הרי זו מקיימ' התנאי אחר מותו ומגורשת שהרי הגט מתקיים למפרע משעת נתינת הגט לידה ואין זה גט לאחר מיתה וא"כ בנ"ד נמי שהיתה התנאי בע"מ ונתקיים עיקר התנאי שהיא מחילת הכתובה בחיי בעלה אלא דלא הספיקה לגמור התנאי לכתוב שטר מחילה דכ"ש דמגורש' אם תתקיים סוף התנאי לאחר מותו דמאחר דכל האומ' ע"מ כאומר מעכשיו דמי נמצא שנתגרשה משעת נתינת הגט לידה וגם שמעינן מינה דמה שהיא טוענת ומרא' הגט בידה אך למותר הוא ואינו לצורך דהא אפי' אם אבד או נשרף הגט קודם שיתקי' התנאי אפ' הכי מגורש' אם נתקיי' התנאי כדברי הרמב"ם וכדסברי כל הפוסקים אבל מה שהיא טוענת שעכשיו הוא תכתוב שטר מחילה טענה מעלייתא ומוכרחת היא כדכתיבנא ותכתוב שטר מחילה ליורשי הבעל ותהיה מגורשת למפרע משעת שהגיע הגט לידה:
ובזה נסתלק הספק שנסתפק החכם השואל מי אמרינן כיון שלא עשתה שטר מחילה בחיי בעלה אין כאן קידושין כלל ועיקר ואף אם תכתוב עכשיו לאו כלום הוא דהוי כמו גט לאחר מיתה דמאחר דאנן קיימינן כרב הונא דהאומר ע"מ כאומר מעכשיו דמי ונמצא דכשמתקיים התנאי מתקיים הגט למפרע משפת נתינת הגט לידה אין כאן מיחוש כלל לומר דהוי כמו גט לאחר מיתה שהרי בשעת נתינת הגט לידה חי הוה וא"כ אם יתקיים התנאי שתכתוב שטר מחילה ליורשי בעלה תהיה מגורשת ודאי בלי שום פקפוק דמשעת נתינת הגט לידה חשבינן ליה וק"ל:
ומינה זכינו לדין להצד האחר שהזכיר ה"ה דכתב או דילמא הוי גט גמור וקיבלה גיטה מחיים וכל זמן שהיא כותבת שטר מחילה מתקיימת ודאי דהאי טענה מעליא היא כנ"ל ואין שום פוסק מנגד אותה דכל האומר ע"מ וכו' ומהאי טעמא אין לספקא כלל ועיקר דכשתתקיים התנאי תהיה מגורשת ודאי:
אמנם מה שסיים והוסיף עוד החכם השואל לסייע אותו הבד באומרו ומה לי שתכתוב לבעלה או ליורשיו לזה אומר דאדרבא מהאי טעמא איפכא מסתברא ובהא ודאי איכא לספוקי אם היא מגורשת או לאו דהרי ברייתא היא מפורשת בגיטין דף ע"ד הרי וה גיטיך ע"מ שתתני לי מאתים זוז ומת נתנה אינה זקוקה ליבם לא נתנה זקוקה ליבם רשב"ג אומד נותנת לאביו או לאחד מן הקרובים ואמרו שם דבהא פליגי דת"ק סבר לי ולא ליורשי ורשב"ג סבר לי ואפי' ליורשי ופסק הרמב"ם כת"ק בפ' הנ"ל סעיף כ"ב וז"ל אמר לה זה גיטיך על מנת שתתני לי מאתים זוז ולא קבע זמן ומת קודם שתתן אינה יכולה ליתן ליורשיו שלא התנה עליה לא שתתן לו וכו' וכן כתב הטור וכל הפוסקים וליכא מאן דפסק כרשב"ג וא"כ בנ"ד איכא לספוקי מהאי טעמ' מי ניחא דכי היכי דבההיא ברייתא דהרי זה גיטיך ע"מ שתתני לי מאתים זוז וכו' דפסקינן כת"ק דסבר לי ולא ליורשי הכא בנ"ד שהתנה ע"מ שתמחול לו הכתובה ושתכתוב שטר מחילה נמי נימא לו ולא ליורשיו ואינו גט דמה לי שיתן לו מאתים זוז או שיפטרנו מחוב הכתובה או דילמא שאני התם דדין הוא שיאמר לי ולא ליורשי לפי שמה שנתפייס לתת לה גט הוא כדי שיהנה באותן המאתים זוז וכיון שמת לא נהנה מהמעות ולא נתקיים התנאי אבל הכא טעמא מאי אתני ע"מ שתמחול לו הכתובה ושתכתוב שטר מחילה ע"כ י"ל שנתפייס שלא יזוק בנכסיו וכיון שכן הוא מה לנו שמת סוף סוף לא הוזק בנכסיו לא בחיים ולא לאחר מותו ועוד נלע"ד דמטעמא אחרינא יש לחלק מההיא ברייתא דגיטין דהאומר הרי זה גיטיך ע"מ שתתני לי מאתים זוז דהתם דין הוא שנא' לי ולא ליורשי דהא אעפ"י דהאומר ע"מ כאומר מעכשיו דמי וכשיתקיים התנאי יתקיים הגט למפרע משעת נתינתה סוף סוף הוא לא קבל המעות כמו שהתנה דתיבת לי משמעותו כת"ק דסבר לי ולא ליורשי וא"כ לא נתקיים התנאי קרינן אבל הכא בנ"ד שהוא מוחזק במעות הכתובה ואינו מחוסר גוביינא אעפ"י שבחייו לא נתקיים כל התנאי מ"מ מאחר דק"ל כל האומר ע"מ כאומר מעכשיו דמי וכשיתקיי' התנאי תהיה מגורשת משעת נתינת הגט בידה נמצא דבהאי שעתא דמוחזק היה במעות הכתובה ומהאי שעתא נפטר מחוב כתובתה ומחילתה לו קרינן ביה ולא ליורשיו:
והשתא נחזי אנן להיכן הדין נוטה וגם בזה אשא דעי לומר דההי' איתת מגורש' ודאי וליכא לדמותו לההוא דגיטין הנ"ל דהניחא אם היה התנאי ע"מ שתמחול לו הכתובה לבד וקבלה הגט ולא הספיקה למחול הכתובה עד שמת בעלה קודם שתמחול לו הכתובה דאז שייך לדמותו לההיא דתניא הרי זה גיטיך וכו דפסקינן כת"ק דסבר לי ולא ליורשי וגם באותו נדון נוכל לומר לו ולא ליורשיו דמה לי שיתן לו מאתי זוז או שיפטרנו מחוב הכתובה ואף בהאי נדון יצאתי מי שרצה לחלק מהאי ברייתא דגיטין וסובר דמגורשת מן הטעם הראשון שכתבתי לעיל הביאה מוהר"י ן' לב בתשובותיו ח"ד שאלה ט"ז שנשאל לו ממעשה שהיה באחד ששלח גט לאשתו ע"מ שתפטרני מנדונייתך וכו' ומת קודם שתפטרנו האם נאמר שיכולה לפטור את יורשיו או אם נאמר דדוקא אם תפטרני משמע לי ולא ליורשי והחכם השואל כתב וז"ל ואני הצעיר ראיתי לדמותו לההיא דתניא הרי זה גיטיך וכו' ומסיק ואמרתי דלא שאני לן בין לי דמשמע לי ולא ליורשי לע"מ שתפטרני ומשמע אותי ולא ליורשי וא"כ מת אי איפשר עוד למפטריה דתו לא איכפת ליה ולא נתקיים תנאו וכתב עוד דהרב ההוא גזר ואמר דיש לחלק וז"ל אשר כתב אלי ראשונה ושניה אומר אני שאין הנדון דומה לראיה דהתם דין הוא וכו' דהיא הטעם הראשון הנ"ל מלבד הטעם השני הנ"ל הנלע"ד והרב מוהר"י ן' לב אחר שנשא ונתן בדברי שני החכמים האלה העלה שדעתו הוא שלא תנשא בלא חליצה וגם שלא תתייבם ולחוש לדברי הרב החכם המובהק הנזכר אלא שידונו בה כדין ספק זקוקה ליבם שחולב ולא מתיבמ' והכלל העולה דאפשר להסתפק בדברי החכם המובהק הנז' ומחר דגם בע"ת שתפטרני מנדונייתך יש לומר דכוונתו היה להיות נקי מחוב הנדוניא והרי לא היה נקי כל ימי חייו מאותו החוב וכהכי דאמרינן שרצונו היה ליהנות מאותן המאתים זוז והרי לא נהנה וכו' ומסיק הרב הנ"ל דלצא' מידי ספק מחוורתא דפסקא חולצת ולא מתיבמת עכ"ל וגס אני אדריך בדרכי מוהר"י ן' לב ואומר דבהאי נדון אעפ"י שלדעתי יש סברא לחלק ולומ' דאין הנדון דומה לראיה כדפרישי' ואשה זו מגורשת א"ה אבטל דעתי מפני דעתו של הרב הנ"ל ובפרט בדבר ערות החמורה וגס אני אחמיר בהאי נדון שהתנה ע"מ שתפטרני מנדונייתך ומת קודם שתפטרנו שתחלוץ ולא תתייבם דהרי יש צדדין לכאן ולכאן אבל בנ"ד שהתנה ע"מ שתמחול לו הכתובה וגם שתכתוב שטר מחילה וקבלה הגט ומחל' שהוא עיק' התנאי כדאפרש אלא שלא הספיקה לכתוב שטר מחילה עד שמת הבעל בהא ודאי נלע"ד דאפי מוהר"י ן' לב המחמיר יודה דאשה זו מגורשת ודאי ותנשא בלא חליצה ולא מבעיא אחר שיתקיים התנאי אלא אפילו קודם שיתקיים התנאי ובלבד שתתקיים התנאי לבסוף שתכתוב ליורשיו שטר מחיל' ולא מבעיא אליבא דהרמב"ם דכתב בפ"ח מה"ג הנ"ל דבכל תנאי דמעכשיו או ע"מ יש לה להנשא לכתחילה אעפ"י שעדיין לא נתקיים התנאי ואין חוששין שמא לא יתקיים הואיל והיה התנאי במעכשיו או בע"מ עכ"ל וכמו שהליץ בעדו שם ה"ה והוא שיהיה דבר שיש בידה לקיימו יעו"ש ודלא כהטור וכמ"ש בסי' קמ"ג וז"ל ולא נהיר' דבהדי' קתני בבריית' על זה ולאחר לא תנשא עד שתתן ואם לא נתנה לו בחייו שב לא תוכל לקיים התנאי אפי' אם תתן ליורשיו דע"מ שתתן לי משמ' לי ולא ליורשי וכיון שלא תוכל לקיים התנאי בטל הגירושין וחולצת או מתיבמת ע"כ. אלא אפילו אליבא דהטור וסיעת מרחמוהי בנ"ד ודאי דכולם שוין לטובה יודו דאשה זאת תנשא לכתחילה שהרי כבר נתקיימה עיקר התנאי דהיינו מחילת הכתובה שהרי כל כוונתו של האיש הלזה הנותן גט הוא להפטר מחוב הכתובה ומשעת מחילת הכתובה לחוד נפטר מכל וכל ואינו צריך להפטר מחוב כתובתה שתכתוב לו שטר מחילה דכתיבת שטר מחילה אינו אלא לראיה בעלמא:
ואם תרצת לידע אם כנים הדברים אלה שא נא עיניך וראה מ"ש הרמב"ם בפ' י"ז מהלכות אישות וז"ל אבל המוחלת כתובת' לבעלה איבדה כל תנאי כתובתה ואפי' מזונות אין לה עליו ומוחלת כתובתה אינה צריכה קנין ולא עדים כשאר המוחלים שאינן צריכים לא עדים ולא קנין אלא בדברים בלבד ע"כ ובפ' ה' מה מכירה כתב יש דברים הרבה שאינן צריכים קנין ואין לקנין בהם טעם כגון המשחרר עבדו וכו או המוחל לחבירו חוב או פקדון שיש לו בידו וכל כיוצא בדברים אלו וגם בפ' ג' מה' זכיה ומתנה כתב וז"ל מחל לחבירו חוב שיש לו עליו או נתן לו הפקדון שהיה מופקד אצלו הרי זו מתנה הניקנת בדברים בלבד ואינו צריך דבר אחר כמו שבארנו ע"כ ואעפ"י שרבי' מקנין וכותבים שטר מחילה וכמו שהתנה האיש הזה בנ"ד א"ה דבר דלא צריך הוא אלא מנהג ולראיה בעלמא וכמ"ש הרמב"ם נהגו רוב המקומות להקנות למקצת אלו הדברים או כיוצא באלו ואומרים וקנינן מפלוני וכו' או שמחל לפלוני חוב שיש לו אצלו אעפ"י שאינו צריך והריב"ש כתב בשאל' שי"ז וז"ל אבל לענין הגט להוצי' מידי עירעור טוב שתמחול האשה קודם קבלת הגט באותו לשון עצמו הכתוב בשליחות ושיעשו מזה שטר לראיה ויזכירו כן במעשה ב"ד הרי בהדיא דמה שעושים שטר הוא לראיה ולהוציא מידי עירעור לבד וגם הטור בהלכות זכיה ומתנה כתב בסי' רמ"ב ורמ"ג דהשטר אינו אלא לראיה בעלמא יעו"ש וא"כ בנ"ד שהיתה מחילת הנדונייא מיד בשעת נתינת הגט לידה ודאי דמגורשת בלי שום פקפוק שהרי כל חפצו אינו אלא לפטור מן הכתובה ואם במחילת חוב הכתובה לבד הוא פטיר לא איכפת ליה אם יתקיים סוף התנאי מכתיבת שטר מחילה או לאו שהרי כל כוונתו אינו אלא לפטור מן הכתובה וכבר נפטר מן הנדונייא ומה שרצה שתכתוב שטר מחילה אינו אלא לראייה כדי שיעמוד ימים רבים ולא יבואו לידי ערעור לעולם ולא יוזקו נכסיו והרי לא הוזקו וקרוב לדברים אלו כתב הריב"ש בשאלה הנ"ל וז"ל וששאלת אם יתקיים רצון הבעל בקריע' הכתובה נ"ל דלא נתקיים רצון הבעל מב' טעמים הא' אעפ"י שתקרע הכתובה קרע ב"ד כיון שלא מחלה אותו עדיין תוכל לתובעו בגט שאין קריעת הכתובה ראיה על פריעה ומחילה אלא ראייה לפסול מדין שטר אבל עדיין נשאר לה זכות עליו כדין מלוה על פה וכו' עכ"ל הרי שהודה הרב דעיקר והכל תלוי במחילה שאם מחלה החוב ולא נשאר אצל בעלה שום זכות חוב בכתובתה הרי נתקיים רצון בעלה בכל מכל כל א"כ בנ"ד נמי מאחר שכבר מחלה כתובתה ובמחילה לחודה לא נשארה אצל בעלה שום זכות חוב בכתובת' נתקיים רצון בעלה קרינן ומגורשת ודאי:.
זאת ועוד אחרת כדי שתדע שהעיקר היא המחילה ולא כתיבת שטר מחילה שהרי מיד שתמחול לו הכתובה ותקבל היא הגט שוב כולם אינן יכולים להתחרט לא הבעל לפוסלו הגט או להוסיף על תנאו כמ"ש הרמב"ם בה"ג הנ"ל שכתב ושם נתבאר שאם אמר הרי את מגורשת וכו' או שאמר לה הרי את מגורשת על מנת כך וכך כשיתקיים התנאי תהיה מגורשת משעת נתינת הגט לידה לפיכך אינו יכול לבטל הגט ולא להוסיף על תנאו משהגיע הגט לידה א"כ בנ"ד כ"ש שגם התנאי נעשה ג"כ בע"מ ומלבד זה נתקיים עיקר התנאי שמחלה כל חוב כתובתה שלא יוכל להתחרט ואעפ"י שעדיין לא נשלם כל התנאי מכתיבת שטר מחילה סוף סוף אין בידו להוסיף על תנאו ולהתחרט שהשטר אינו אלא לראיה בעלמא נמצא כפי זה כמו שנשלם כל התנאי וגם היא אינה יכולה להתחרט ולחזור ולתבוע כתובתה אחר שמחלה שכבר קנה הבעל במחילתה ושוב אינה יכולה לחזור כמ"ש הרמב"ם בהלכות זכיה ומתנה פ"ד וז"ל המקבל המתנה וזכה בה ואחר שבאה לידו והוא שותק חזר בו ואמר איני רובה בה או איני מקבלה או הרי היא בטלה או שאמר מום זה נראה ליבה לא אמר כלום וכשם שאין הנותן יכול לחזור כך המקבל אינו יכול לחזור בו הרי לך בבירור דבנ"ד בין הוא המקבל בין היא הנותנת והמוחלת אינן יכולים לחזור וא"כ נמצא כפי זה שהיא מגורשת ודאי ואעפ"י שמת הבעל קוד' כתובת שטר המחילה והוא התנה שתכתוב וכו' ועדיין לא כתבה ולא נתקיים תנאו לא מעלה ולא מוריד שהרי כל כוונתו אינו אלא לפטור מן הכתובה ובמחילה לחודה סגיא כנ"ל ועם כל זה צריכה האי איתתא שתכתוב שטר מחילה ליורשי בעלה כדי שתשלים כל התנאי שהתנה בעל' ולמה שכתבתי דהלכ' כת"ק דתיבת לו משמעותו לו ולא ליורשיו בנ"ד ליכא לחוש בהא דדוק' בנדון דמוהר"י ן' לב דהתנ' ע"מ שתפטרני מנדונייתך ולא הספיקה למחול עד שמת הבעל איכ' למיחש ומצינן למימר דדעתו הוא ליהנות ממחילת הכתובה והוא לא נהנה שהרי מת קודם מחילתה אבל בנ"ד שכבר מחלה כל חוב כתובתה וכבר נהנה הוא בחייו מחוב הכתובה נתקיים התנאי קרינן ביה ובההיא דוקא נאמר דקפיד שיהיה לו ולא ליורשיו אבל בכתיבת שטר מחילה דאינו אלא לראיה לא איכפת ליה אם יהיה לו או ליורשיו וכל זה שכתבתי לרווחא דמילתא שאפי' היה התנאי בפי' ע"מ שתכתוב לו שטר מחילה דמגורשת דבהא לא מצינן למימר לו ולא ליורשיו וא"כ בנ"ר כ"ש דמגורשת שהרי אם תדקדק בדברי החכם השואל תמצא שבחלוקה ראשונה ממחילת הכתובה נקט תיבת לו באומרו ע"מ שתמחול לו כתובתה אבל בחלוקה שניה לא נקט תיבת לו שהרי לא כתב אלא או שתכתוב שטר מחילה לחוד דמשמע בהדיא דבמחילת חוב כתובתה קפיד שיהיה לו ולא ליורשיו שכוונתו הוא להיות נקי מחוב הכתובה בחייו אבל בכתיבת שטר מחילה דאינו אלא לראיה לא קפיד שיהיה לו דווקא אלא אפילו ליורשיו וא"כ מאחר שתנאי זה נעשה בע"מ וק"ל כל האומר על מנת כאומר מעכשיו דמי ונמצא דכשיתקיים התנאי יתקיים הגט למפרע משעת נתינתה שפיר מצינן למימר דהאי איתתא תקנה יש לה אף לאחר מיתת בעלה שתכתוב שטר מחילה ליורש וכדי שתתקיים כל התנאי ובהא ודאי מגורשת בלי שום פקפוק דמאחר שבחלוקה דכתיבת שטר מחילה לא נקט תיבת לו אליבא דכ"ע יודו שיכולה להתקיים התנאי לאחר מיתת בעלה כמו שכתבתי בשם הרמב"ם וכן הסכימו כל הפוסקים ולה ה שאם אמר הרי את מגורשת ע"מ כך וכך וכו אם אבד או נשרף אפילו מת הבעל קודם שיתקיים התנאי הרי זו מקיימת התנאי אחר מותו וכבר נתגרשה משעת נתינת הגט לידה זהו מה שהעלה מצודתי והנלע"ד:
היום יום ראשון כ"ד לחדש כסלו בשנת ובסדר זאת עשו וחיו את האלהים אני ירא לפ"ק:
משה גומיש די מישקיטה ס"ט