שאלה נסתפקתי על ענין השירטוט של הס"ת ומזוזות. אם יהיה מותר לעשות השירטוט מבחוץ. מאחורי היריעה. והכתיבה בפנים. כנגד השירטוט שמבחוץ. אי שירטוט כי האי גונא. שמיה שירטוט. כיון שנוהגין לשרטט הגיטין. דוקא מבחוץ. כדכתב מרן ז"ל באה"ע. בב"י סי' קכ"ה. בשם הקונטריסין. או דילמא שלענין הס"ת ומזוזות. צריך שיהיה השירטוט בפנים. במקום הכתיבה דוקא ואם שנא פסל. ושאני שירטוט הגיטין. דעיקר דין שירטוטן. אינו אלא מטעם מנהג שנגעו בו. כדכתב הטור ז"ל בהדיא וז"ל. ונהגו לשרטט וכו': ומפני זה נהגו בו השירטוט בכל גונא שיהיה. דהא יש מי שאומר. דהגט לא בעי שירטוט כלל. כדפסק הרש"בא ז"ל. בתשובותיו בסי' תשע"ט. מה שאין כן בס"ת שכולהו רבוותא פסלי הס"ת וכו'. שאינם משורטטות כהלכתן. ולכן אית לן למימר דלא מהני השירטוט מבחוץ. דהיכא דאיתמר איתמר. והיכא דלא איתמר. לא איתמר או דילמא לא שנא דכל שהוא משורטטת סגי: אף שלא יהיה במקום הכתיבה מבפנים. על הכל יורנו המורה ושכמ"ה:
תשובה עיקרא דהאי מלתא. איתא בפ"ק דגיטין דף ו' ע"ב. דר' אביתר שלח ליה לר' יהודה. בני אדם העולים משם לכאן. הן קיימו בעצמן ויתנו את הילד בזונה והילדה מכרו ביין וישתו וכתב ליה בלא שירטוט ואידחי שם בגמ' מהא דא ר' יצחק שתים כותבין. ג' אין כותבין במתניתא תנא. ג' כותבין. ד' אין כותבין ע"כ: ופירש רש"י ז"ל ז"ל וז"ל ויתנו את הילד וכו'. שהיו משתהין בא"י. ומניחין נשותיהן עגונות. ובטלין מפריה ורביה וכו'. שתים. ב' תיבות כותבין מן המקרא בלא שירטוט וכו' ע"כ: ובתר הכי קאמר התם בגמ' בדף ז ע"א וז"ל שלח ליה מר עוקבא לר' אלעזר. בני אדם העומדים עלי ובידי למוסרם למלכות מהו שרטט וכתב יה אמרתי אשמרה דרכי מחטוא בלשוני וכו': ואיתא תו התם שלחו ליה למר עוקבא זמרא מנא לן דאסיר שירטט וכתב להו אל תשמח ישראל אל גיל בעמי' ע"כ בגמ':
הרי נראה מבואר. הן מדברי הברייתא הן מדברי ר' יצחק. ור' אלעזר. ומר עוקבא. דאסור לכתוב מן המקרא. על הרוב. יותר על ג' תיבות בלא שירטוט. ולא מן התורה בלבד אלא אפילו מן הנביא ם או מן הכתובים:
אך מאי דאיכא למידק בלישנא דגמרא הוא. אמאי לא קאמר שתים מותר לכתוב בלא שירטוט. ג' אסור לכתוב. וכמו כן בלישנא דברייתא. ג' מותר לכתוב. ד' אסור לכתוב. ומדקאמר האי לישנא. כותבין ואין כותבין. היה נראה לכאורה לומר. דאין איסור בדבר. לכתוב יותר מב' תיבות. או יותר מג' תיבות. למר כדאית ליה. ולמר כדאית ליה. אלא שעל צד היותר טוב קאמר. דאין כותבין יותר מג' תיבות. או מב' תיבות בלא שירטוט:
אמנם לפי האמת נראה. שאסור לכתוב בלא שירטוט. ג' או ד' תיבות. שהרי קאמר שם. אחר רבי יוסף: מאן לימא לן. דר' אביתר בר סמכא הוא. ועוד הא איהו דשלח ליה לרב יהודה. בני אדם העולין משם לכאן. קיימו בעצמן ויתנו את הילד בזונה. והילדה מכרו ביין וישתו. וכתב ליה בלא שירטוט. ואמר ר יצחק וכו'. ומדקאמר רב יוסף. הא איהו דשלח ליה לרב יהודה וכו'. ושלח ליה בלא שירטוט. נראה ודאי דמדינא קאמר. דאסור לכתוב בלא שירטוט. ור' אבייתר טעה בדין זה. וכן מדהביא תלמודא בתר הכי. ההיא דר' אלעזר. דשירטט וכתב ליה למר עוקבא. אחרתי אשמרה דרכי וכו': וכן הא דמר עוקבא. דשירטט וכתב להו. אל תשמח אל גיל בטעמים. מכל זה נראה בפשיטות דמדינא קאמר. ולעיכובא. דאסור לכתוב בלא שירטוט. ולא על צד היותר טוב. דאם לא כן. אמאי הוצרך תלמודא לומר. שרטט וכתב. הכי הו"ל לומר תלמודא. כתב ליה וכו'. אלא ודאי מדקאמר סתמא דתלמודא. שירטט וכתב ליה וכו'. שמע מיניה דדינא קאמר. דאסור לכתוב בלא שירטוט. ואשמועינן עוד. דלא מבעיא פסוק מן התורה. אלא אפילו פסוק מן הנביאים. או מן הכתובים אסור לכתוב בלא שירטוט ודוק:
ועוד אמרינן בסוף פרק מצות חליצה. לענין גט חליצה. מר זוטרא משרטט. וכתב לכולה פרשה. וכתבו הרמ"בם ז"ל בסוף פ"ד מה' יבום וחליצה. וכן כתב הטור באה"ע בסי' קס"ט. ומרן ז"ל שם. והרי"ף. והר"אש ז"ל בפ"ב דמגילה. כתבו דברי ר' יצחק. ודברי הברייתא כצורתן. ומסתמא ודאי. דכונתם לענין דינא הוא. וזה פשוט:
ובפרק קמא דמגילה דף י"ו אמרינן וז"ל: דברי שלום ואמת א"ר תנחום ואמרי לה א"ר אסי. מלמד שמגילה צריכה שירטוט. כאמיתה של תורה ע"כ: ופיר"שי שם וז"ל. כאמיתה של תורה. כס"ת עצמו דשירטוט. הל"מ וכו' ע"כ: וכתב הרא"ש. דהכי משמע בירושלמי וסמ"ג נמי כתב דהכי פי' ר' וכ"כ הרמ"בם בפ"ז מהלכות ס"ת ע"ש:
אבל ר"ת ז"ל פירש דכאמיתה של תורה. לאו היינו דהא לא בעי שירטוט אלא היינו מזוזה וקרי לה אמיתה של תורה. על שם שיש בושם קבלת מלכות שמים ע"כ: וכן פירש ר"ח כדכתבו התוספות במסכת גיטין דף ו' ע"ב בד"ה ואמר ר' יצחק וכו' ובמנחות דף ל"ב בד"ה הא מורידין עושין וכו': והא בעיא שירטוט. כתבו שם וז"ל. וא"ת דילמא במשרטטי. וי"ל דלא הוו רגילין לשרטט ס"ת ותפילין כיון דלא בעו שירטוט כדאמרינן בירושלמי. בפ"ק דשבת. שכל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט. ובסדר רב עמרם מביאו. והא דאמר בספ"ק דמגילה דף י"ו. דברי שלום ואמת שצריכה שירטוט כאמיתה של תורה לא כמו שפורש שם בקונטריס דמיירי בס"ת ממש. אלא במזוזה קאמר שהיא אמיתה של תורה שיש בה מלכות שמים וכדמוכח הכא דמזוזה בעיא שירטוט וכו' ע"כ: ואח"כ כתבו וז"ל ובירושלמי משמע כפי' הקונטריס דמס"ת עצמה יליף. דקאמר התם נאמר כאן דברי שלום ואמת ונאמר להלן אמת קנה ואל תמכור מה להלן צריך שירטוט. אף כאן צריך שירטוט. משמע דאיירי. בכל התורה כולה. דאכל התורה כולה כתיבא קרא עכ"ל:
ואיכא למידק בדבריהם ז"ל חדא במאי דקאמרי בתחילת דבריה'. כדאמרינן בירושלמי בפ"ק דשבת וכו' ומה זו ראיה לדבריה'. מדברי הירושלמי הזה דקאמר כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט דמי אמר להם. דהירושלמי איירי על שירטוט ס"ת דהרי לא מצינו שהוזכר בירושלמי הנז"ל מענין שירטוט ס"ת כלל. כי היכי דנפרש דהא דקאמר כל הפטור וכו' דקאי על השירטוט. והרי לך לשון הירושלמי דפ"ק דשבת ודבפ' היה קורא הביאו הרב בעל התרומה ז"ל בהלכות ס"ת סי' קכ וז"ל ר' שמואל בר ר' יצחק הוה אכיל שמע קל צלותא קם לצלויי אמר ליה ר' מיישא לא כן אלפן ר' אם התחילו אין מפסיקין וכל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט וכו' עכ"ל:
הרי לך שאין הכרח כלל מדברי הירושלמי הוה לפרש דמאי שאמרו שכל הפטור מן הדבר ועושהו שנקרא הדיוט דאיירי לענין שירטוט ס"ת ותפילין שהרי שם לא נאמר אלא לענין דברים אחרים כגון זה שהיה אוכל ומפסיק באכילתו ומראה לכל שהוא נכון לעשות כן אבל כל שמכוין לעשות מלאכתו נאה וחסודה כגון זה של תפילין והוא עושה כן. כדי לכתוב ביושר. אין זה הדיוט מיקרי ואדרבה מידה הגונה היא ועלינו לשבחו: ועיין מ"ש הרב בטל מגן אברהם ז"ל בא"ח סי' ל"ב ס"ק ח' וז"ל לא אמרו בירושלמי דהפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט אלא כשעושה אותו בדרך חומרא אבל הכא שאינו מכוין לכך שהרי אינו דבר איסור דשייך ביה חומרא. ואינו משרטט אלא כדי לכתוב ביושר אינו הדיוט וכו וכתב עוד שם וז"ל ובאמת צריך להתיישב בדין זה. דמצינו הרבה חומרות שמחמירין על עצמנו. ולא אמרינן דנקרא הדיוט וגם בס' ב"ש תמה על זה וכו' ע"ש עכ"ל:
ואם נפשך לומר דלא הביאו התוספות ז"ל ראיה מהירושלמי. אלא לומר דכל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט וס"ת כיון דלא בעי שירטוט חי שעושהו נקרא הדיוט עדיין קשה: דקודם היה צריך להם להכריח דס"ת לא בעי שירטוט ואח"כ יביאו ראוה לדבריהם ועוד דזה לא יתכן דהא התוס' עצמם לקמן כתב בהדיא בשם הירושלמי בהפך: דס"ל דס"ת בעי שירטוט. וא"כ דבריהם סתרי אהדדי ודוק:
ותו איכא למידק דכיון דהתוספות עצמם. כתבו דבירושלמי משמע כפי' רש"י. וכן כתבו הר"אש וסמ"ג ז"ל והביאו ג"כ מרן ז"ל בב"י משמם: א"כ תמיהא לי מילתא טובא על ר"ת. איך ס"ל היפך הירושלמי דאי משום כיון דלא נזכר בתלמוד דידן. לפיכך לא עבדינן הכי זה לא יתכן דהרי זה כלל גדול בפוסקים דכל דבר שלא נזכר בתלמוד בבלי ונזכר בירושלמי עבדינן כוותיה ולא דחינן הירושלמי אלא היכא דפליג אתלמודא דידן:
הן אמת דלזה יש לדחות ולומר דכיון דר"ת ס"ל. דפי' כאמיתה של תורה. היינו מזוזה: משמע ליה. דהירושלמי פליג אתלמוד דילן. ולא עבדינן כוותיה:
אבל כל זה לא הונח לי דזה הוה אתי שפיר. אם התלמוד דידן היה אומר בפירוש: דס"ת לא בעי שירטוט. אבל כשלא בא מפורש אלא סתם לנו תלמודא ופירש לנו הירושלמי דבעי שירטוט. אמאי נימא דפליג כיון דלא נמצא בפירוש דפליג: ולזה נלע"ד לומר דאפשר שהתוספות עצמם הרגישו בקושיא זו ולכך כתבו אח"כ ואומר ר"ת דס"ת בעי שירטוט. משום זה אלי ואנוהו אבל תפילין דמכוסים בעור. לא בעו שירטוט דלא שייך בהו נוי דכונתו לומר שהגם דר"ת ס"ל דפירוש כאמיתה של תורה. היינו מזוזה ולא ס"ת. כמו שפירש רש"י ז"ל. א"כ כפי זה נראה דס"ת לא בעי שירטוט מ"מ כיון שמצינו בירושלמי. דמס"ת יליף מג"ש דאמת אמת לכן משום זה אלי ואנוהו בעי ס"ת שירטוט ולא מדינא וזהו כעין פשרה בין תלמוד בבלי לתלמוד ירושלמי:
ותו יש לדקדק בדבריהם של התוספות ז"ל. במה שרצו לפרש כאמיתה של תורה. דהיינו מזוזה דכתיב בה קבלת שמים. דאם מטעם זה הרי הדברים ק"ו השתא ומה מזוזה שהיא ב' פרשיות קטנות שבתורה צריך לשרטט כ"ש וק"ו בן בנו של ק"ו כל התורה כולה. דהדעת נותן דצריכה שירטוט דבכלל מאתים מנה:
ותו דאם ס"ת מדינא לא בעי שירטוט סתמא דתלמודא לא הוה לה לסתום. וכשם שאמרו תפילין אינם צריכים שירטוט היה להם לומר כמו כן בס"ת דאינו צריך שירטוט והדעת והסברא נותנת להיפך דהתלמוד הניח מלהזכיר דס"ת צריך שירטוט לפשיטו'. שהרי התפילין דאינם צריכין שירטוט הזכיר. ומינה דס"ת צריך שירטוט דמכלל לאו אתה שומע הן:
ואם תאמר א"כ לא היה להם להזכיר מזוזה. שצריכה שירטוט. דמתפילין היינו למדין מזוזה. והיינו אומרים דדוקא בתפילין דהוזכר שאינם צריכין שירטוט הוא בדוקא אבל מז זה וס"ת צריכין:
דאי משום הא לא קשיא דאדרבה דמשום דהזכיר תפילין שאינם צריכין שירטוט. הוזקק להזכיר דמזוזה בעי שירטוט משום דמזוזה דמי לתפילין והייתי טועה ואומר דגם מזוזה לא צריכה שירטוט מטעם דמה לי מזוזה ומה לי תפילין דמאי אולמיה דהאי מהאי דהנה הפרשיות הכתובות בתפילין כתובות במזוזה. ואדרבה בתפילין יש ב' פרשיות יתירות ממזוזה: וע"כ אינם צריכים שירטוט. וה"ה במזוזה לכך הוצרך תלמודא להזכיר בהדיא המזוזה כדי שלא נטעה בה. אבל ס"ת הניחו לפשיטות:
ומ"מ נראה דאפשר לתת טעם לדברי ר"ת. על מ"ש דמזוזה בעי שירטוט. וגם מגילה בעי שירטוט. וס"ת לא בעי שירטוט מדינא דאפשר לומר לדעתיה. דדוקא מזוזה שהן ב' פרשיות שנעתקות מתוך הס"ת בעי שירטוט משום נוי. ומגילה ג"כ בעי שירטוט משום נוי. כאמיתה של תורה דהיינו מזוזה דשניהם שוים לענין פרט זה. אבל הס"ת עצמה שהוא עיקר התורה שאין קדושה למעלה ממנו אין צריך לשרטטו מדינא. אלא טל צד היותר טוב משום זה אלי ואנוהו:
אך לפי זה קשה. דהא אמרו במדרש קווצותיו תלתלים זה הסרגול. וודאי דלא נאמר דבר זה טל המזוזה לבד. אלא על כל התורה כולה. וכן מוכיח לשון המדרש. דהכי איתא בויקרא רבא בפרשת מצורע סי' י"ט וז"ל. ראשו כתם פז זו תורה. דכתיב ה' קנני ראשית דרכו וכו': והענין מוכיח שם היטב שעל כל התורה כולה נאמר שם:
ואפשר לומר לסברת ר"ת ז"ל דמ"ש במדרש קווצותיו תלתלים. זה סרגול. היינו לפי מה שנהגו לסרגל משום זה אלי ואנויהו. ולאו מדינא ודוק:
והרי"ף ז"ל בהלכות ס"ת. כתב וז"ל. גרסינן במגילה. א"ר חייא בר אבא א"ר אסי מלמד שצריכה מגילה שירטוט כאמיתה של תורה עכ"ל: וכתב הרב בעל נימוקי יוסף ז"ל וז"ל. כאמיתה של תורה דהיינו מזוזה שהוא עיקר התורה שיש בה עול מלכות שמים וכו' עכ"ל: משמט דס"ל להרב הנימוקי ז"ל דה"ריף ז"ל ס"ל כפי' ר"ת:
ואני שמעתי ולא אבין וקשה לי טובא דאדרבא דברי הרי"ף ז"ל מורים באצבע שמפרש בפי' כר"שי ז"ל. דכאמיתה של תורה. היינו הס"ת. מדהביא האי מימרא. כאן בהלכות ס"ת: משמט דרצונו לפרש דעל ס"ת קאי דאם איתא. דאמזוזה קאי מאי עסקיה דמזוזה בהלכות ס"ת שהרי כבר מצינו שבהלכות מזוזה פסק הרי"ף ז"ל עצמו וז"ל והלכתא מזוזה צריכה שירטוט תפילין אינם צריכין שירטוט:
הרי שדין המזוזה כבר ייחד לה מקום בהלכות מזוזה. ועל כרחך מה שכתב כאן צ"ל דאס"ת קאי. דביה אנו עסוקין:
ואין לומר שלעולם אימא לך דהרי"ף מפרש דאמיתה של תורה דקאי אמזוזה ומה שהביאו כאן בהלכות ס"ת ללמדנו על דין המגילה בא. דאינה צריכה שירטוט. ולזה אמר גרסינן במגילה להסמיך דין המגילה עם דין הס"ת וכו דמי שעיני בשר לו עיניו יחזו ועפעפיו יבחנו. דזו לא ניתן להאמר דמאי עסקיה דמגילה בהלכות ס"ת. שהרי כבר מצינו דהרי"ף ז"ל עצמו הביא מימרא זו במסכת מגילה. ופסק דמגילה צריכה שירטוט. ובזה היה די והותר:
ועוד דבשלמא אי אמרינן כדכתיבנא לעיל. דאס"ת קאי ניחא דכתב כאן להשוות דינו לס"ת דצריכה שירטוט אבל להרב הנמוקי ז"ל דמפרש דאמזוזה קאי ושס"ת אין צריך שירטוט. מקום הראוי לו היה בהלכות מזוזה. ששוה לדינו דחייבת בשירטוט וק"ל:
והנה אח"כ און לי. בשלטי הגבורים שכתב וז"ל ממה שהביא רבינו כאן בהלכות ס"ת ההוא דמגילה מוכח דס"ל דס"ת בעי שירטוט. וכן כתבו מימון ורש"י ור"י והרא"ש והטור. אמנם ר"ת פליג על זה. כמ"ש בשמו הסמ"ג דדין ס"ת ותפילין שוין לענין שירטוט. ולא מצינו חומר בס"ת יותר מבתפילין לענין שירטוט ולא עוד אלא שהמשרטט נקרא הדיוט. מאחר שפטור. ולא התיר ר"ת לשרטט אלא אם כן אין הסופר יכול לכוין כתיבתו עכ"ל: ואחר זה כתוב לשון רי"אז שכתב וז"ל כ"ש בס"ת שצריך שירטוט כמו שביאר מז"ה ע"כ: הרי בהדיא דהרי"ף ז"ל ס"ל ג"כ דס"ת בעי שירטוט:
וגדולה מזאת יש להקשות על הרב הנימוקי ז"ל. דמפרש דפי' כאמיתה של תורה אמזוזה קאי שהרי אם איתא דאמזוזה קאי אין מדרך הרי"ף ז"ל להביא אלא לישנא דתלמודא הלשון עצמו השנוי בתלמוד וכיון שבגמ' אמרו להדיא והלכתא מזוזה בעי שירטוט וכו' מה לו להביא הדברים ברמז ולומר כאמיתה של תורה דהיינו מזוזה מאחר שכבר הוזכר בפירוש מה שאין כן באומרו סתם כאמיתה של תורה שאינו מפורש אם איירי על המזוזה וכו' אלא ודאי דע"כ דאס"ת קאי:
ומ"מ אפשר לתרץ בדוחק לדעת הרב הנימוקי ז"ל דפי' דהרי"ף מפרש כאמיתה של תורה דהיינו מזוזה. ולא על הס"ת משום שמצינו לקמן דכתב הרי"ף ז"ל וז"ל ירושלמי במגילה בפרק ראשון. הל"מ שיהיו כותבין בעורות. בדיו ומסורגל וכו' ע"כ: וכתב הרב הנימוקי ז"ל. וז"ל מסורגל. משורטט ע"כ: משמע דס"ל ז"ל מדהביא הרי"ף ז"ל לשון הירושלמי הוה לענין שירטוט. נראה דס"ל דהירושלמי הוא דהשמיענו: דין זה משירטוט הס"ת. דבגמ' דילן אין לו סמך דאי לא תימא הכי מאי חידושא אתא לאשמועינן מן הירושלמי הרי כבר בתלמוד דידן אמרו כאמיתה של תורה ופיר"שי ז"ל דהיינו הס"ת אלא ודאי ע"כ נראה דס"ל להרי"ף. דכאמיתה של תורה דאמרו אמזוזה קאי וכל זה דוחק דעדיין לא נצולנו ממה שהקשינו לעיל דאי במזוזה קאי. מאי עבידתיה הכא בהלכות ס"ת ועוד שכבר כתבו בהלכות מזוזה בפי' ואטרוחי קולמוסא בכדי. למה ליה. וכעת צל"ע:
ובפירוש ריא"ז דמפרש דכאמיתה של תורה היינו ס"ת. לא קשה אמאי הביא הירושלמי. דהנה הרי"ף ז"ל סבר. דחידושא אתא לאשמועינן. ואגב דאתא למימר דבר חדש. הביא הדברים האחרים. שאמר הירושלמי שהם הל"מ. שיהיו כותבין בעורות ובדיו וכו': ועוד לאשמועינן שהשירטוט הוא הל"מ. מה שבתלמוד דידן אינו מפורש זו שהוא הל"מ. וג"כ להשוות הירושלמי עם הבבלי. שכולם ס"ל דס"ת צריך שירטוט. וכדכתיבנא: וגם במרדכי ז"ל בהלכות קטנות. מצאתי שהביא מחלוקת רש"י ור"ת באורך והרבה להביא ראיות לדבר. ולבסוף הכריח כפי' רש"י ז"ל. ושם כתב דר"ח ג"כ ס"ל כפי ר"ת ע"ש: וכן מצאתי להרב בעל הערוך ז"ל בערך אמת שכתב כפי' ר"ת ע"ש:
והרמ"בם ז"ל בפרק שביעי מהלכות ס"ת הלכה ד' כתב וז"ל. ס"ת שכתבו בלא שירטוט וכו' פסול ע"כ: וכן בפרק עשירי כשכתב העשרים דברים. שבכל א' מהם פוסל ס"ת. כתב. ז'. שנכתב בלא שירטוט ע"כ: וכתב עוד בפ"ז הלכה י"ו וז"ל: כל כתבי הקודש אין כותבין אותן אלא בשירטוט. אפילו כתבן על הנייר. ומותר לכתוב ג' תיבות בלא שירטוט. יותר על זה אסור. עכ"ל:
והנה הקושיא והסתירה שיש בדברי הרמ"בם ז"ל מניה וביה היא מבוארת. וכמו שכתבו הרב המגיד והרב בטל הגהות מיימוניות ז"ל. שהרי בסוף פ"ז מהלכות ס"ת פסק כדברי הברייתא. דג' תיבות מותר לכתוב בלא שירטוט. יותר מכן אסור. ובסוף פ"ד מהלכות יבום וחליצה. פסק כר' יצחק שאסור לכתוב בלא שירטוט ג' תיבות. ומרן ז"ל בכ"מ בפ"ז מהלכות ס"ת הלכה י"ו. כתב ששאלו זה להנגיד רבינו יהושע מבני בניו של הרמ"בם ז"ל. והשיב. שכמו שכתב רבינו בהלכות ס"ת נקטינן דדוכתא עדיפא ע"כ: ובב"י בי"ד סי' רפ"ד. כתב בשם הרש"בץ ז"ל בתשובה. שעל דבריו מהלכות יבום יש לסמוך להחמיר ע"כ: וכן פסקו בש"ע ע"ש: וכן הביאו הרב בעל ב"ח בסי' הנ"ל וכתב וז"ל ודלא כמו שכתב בס' כ"מ בשם הנגיד רבינו יהושע. שכדבריו בה' ס"ת נקטינן. דדוכתא עדיפא עכ"ל:
ואחרי כתבי כל הנז"ל. ראיתי בס' התש"בץ בח"ג סי' רע"ד. שאלה זו מהסתירה הנז"ל. בדברי הרמב"ם ז"ל מיניה וביה נשאלה מהרב הנז"ל. וע"ש שהשיב מה שהשיב. וסוף דבר העלה הדבר בקושי. באמרו שמא שכח הרב ז"ל מ"ש תחילה. ולא ציוה לתקנו. שכן מצינו וכו' ע"ש: אבל הרש"בש בנו ז"ל. בסי' תפ"ב משאלותיו. פירש מאמר דר' יצחק הנז' במסכת גיטין. ודברי הברייתא הנז"ל. ודברי הרמ"בם הנז"ל. ויישבם ותיקנם באופן שר' יצחק ז"ל אינו חולק על הברייתא. ושדברי הרמ"בם ז"ל לא והיו סותרים זה את זה. ע"ש ותמצא מרגוע לנפשך ודוק:
כלל העולה. שמכל מאי דכתיבנא. נקטינן דאסור לכתוב יותר מג' תיבות בלא שירטוט. אפילו למאן דמקל. וכ"ש למאן דאסר לכתוב ג' תיבות. וכדכתיבנא:
וכיון שכן. יש לנו לחקור ולדרוש ולידע היאך מותר לכתוב תפילין בלא שירטוט. שכן נפסקה הלכה בפ"ב דמגילה ובפרק הקומץ. דתפילין לא בעו שירטוט. וכתבו הרי"ף בהלכות בפ"ב דמגילה. וכן כתב הרמ"בם ז"ל בפ"א מהלכות תפילין הלכה י"ב וז"ל. הל"מ שאין כותבין ס"ת ולא מזוזה אלא בשירטוט. אבל תפילין אינם צריכין שירטוט וכו' עכ"ל:
והנה ראוי לתמוה טובא על זה אמאי מותר לכתוב תפילין בלא שירטוט:
ואע"פי שהרב הנימוקי ז"ל בהלכות מזוזה בהרי"ף. נתן טעם לדבר וכתב שהתפילין אין צריכין שירטוט לפי שהקלף דק הרבה ושמא יקרע וכו' ע"כ: באמת דכמו זר נחשב בעיני טעם זה ולא מצינו דשום א' מהפוסקי' ז"ל חששו להאי חששא של הרב הנימוקי ז"ל. דחששא רחוקה הוא מאד. דכפי זה ס"ת קטן שנכתב על קלף דק לא ליבעי שירטוט. וכן מזוזה שכתבה על קלף דק. ואדרבה אפילו בתפילין מצינו בפוסקים שכתבו שאם אין הסופר יכול לכוין בלא שירטוט. דיכול לשרטט כל השורות. וכן עושין עתה שמשרטטין כל השורות. וטעם זה של הרב הנימוקי ז"ל הוא רחוקה מאד. דהלא אף שיהיה הקלף דק הרבה יכול לשרטט בנחת. באופן שלא יבא להקרע:
והרמ"בם ז"ל נתן טעם אחר בדבר. וכתב דטעמא דמלתא הוא. לפי שהן מחופין וכו'. וכן כתבו התוספות ז"ל בפ' הקומץ דף ל"ב. בד"ה הא מורידין וכו'. בשם ר"ת ז"ל. דתפילין דמכוסין בעור לא בעי שירטוט. דלא שייך בהו נוי. ואין דרך לקרות בהם וכו':
וקשה דאם הוא כדבריהם ז"ל. דהטעם הוא. דמשום שהם מחופין בעור. ואין דרך לקרות בהם א"כ מזוזה נמי דמכוסה בשפופרת שלה ואין דרך לקרות בה לא ליבעי שירטוט:
והנה הרב בעל אליה רבא בא"ח סי' ל"ב. הרגיש בקושיא זו. וכתב שמצא בס' התרומה סי' קצ"ו טעם אחר והוא לפי שבתפילין אין בהם כי אם מעט שורות: ע"כ ע"ש:
ומלבד שטעם זה. ביקשתיה בס' התרומה הנ"ל ולא מצאתיה מ"מ אף לדבריו קשה שג"כ במזוזה אין בה כ"כ שורות כבתפילין. ולמה בעינן בה שירטוט:
והנה מרן ז"ל בפ"א מהלכות תפילין בכ"מ. נראה שג"כ הרגיש בקושיא זו וכתב דהמזוזה. בנקל יוכל להסירה ממקומה והר"ן ז"ל כתב בפ"ב דמגילה דטעמא משום שהמזוזה צריך לבדקה פעמים בשבוע עכ"ל. ע"ש:
וכל זה איננו שוה לי ואין דעתי מתיישב להאי דמקשינן לעיל. דאין כל הטעמים הללו מספיקים כדי לאפוקי מאיסורא שאסור לכתוב ג' ד' תיבות מן המקרא בלא שירטוט:
וראיתי למרן ז"ל בכ"מ בסוף פ"ו מהלכות ס"ת. הלכה י"ו שהקשה ג"כ קושיא זו. ותירץ וז"ל וי"ל דהתם הכי קאמר דמטעם קדושת תפילין. אינו צריך לשרטט. דאילו רצה שלא לכתוב יותר מג' תיבות. בכל שיטה רשאי. מה שאין כן בס"ת. אבל אין הכי נמי שאם כותב יותר מג' תיבות. בשיטה א'. צריך לשרטט. דלא גרע מאיגרת שלום. דבעו לשרטט. כדמשמע בירושלמי עכ"ל:
והנה אחר המחילה רבא מכבוד חכמתו הנפלאה. דבריו מגומגמי'. שהרי אין דרך כלל לכתוב בתפילין שלש תיבות בכל שיטה: ועוד הגט עצמך שיכתוב ג' תיבות בכל שיטה ושיטה מ"מ אמאי אינו צריך לשרטט שהרי בגמ' לא הזכירו שצריך שיהיה יותר מג' תיבות בשיטה א' כדי שיהא צריך לשרטט. ואם כתב פחות מד' בשיטה א'. דאינו צריך שירטוט. אלא סתם אמרו שאם כתב בדף א' או בנייר א' ג' תיבות. אינו צריך לשרטט יותר על זה. צריך לשרטט. ולא חלקו בין אם כותב אותם תיבות בשיטה א'. או בכמה שיטות. וכן הרמב"ם ז"ל כתב סתם וז"ל כל כתבי הקדש אין כותבין אותם אלו בשירטוט וכו' ע"כ: ולא חילק בין אם כתבם בשיטה א' או בכמה שיטות:
ועוד קשה מה שכתב אח"כ אבל אה"נ שאם כותב יותר מג' תיבות בשיטה א'. צריך לשרטט. דלא גרע וכו': דזה לא יתכן שהרי סתם אחרו בפרק הקומץ והלכתא תפילין לא בעי שירטוט. שנראה דלא בעו שירטוט כלל באופן שדברי מרן ז"ל שגבו ממני ודוק:
אמנם ר"ת כתב שם בפרק הקומץ בדבור הנז"ל. וכתבו ג"כ מרן ז"ל. בב"י בא"ח סי' ל"ב דבשיטה העליונה או לכל היותר בגיליון מד' צדדין צריך שירטוט ובאמצע שיכתוב הרבה שורות בלא שירטוט יעו"ש שהאריך בדברי הפוסקים ז"ל בענין זה: וכן הרב בעל הטורים ז"ל בי"ד סי' רפ"ד. כתב בשם ר"ת דכיון ששירטט שיטה עליונה. מותר לכתוב למטה מה שירצה בלא שירטוט. וכתב עלה מרן ז"ל וז"ל כ"כ בשמו התוספות בפ"ק דגיטין והר בפ"ב דמגילה וטעמו משום דקשיא ליה הים אמרינן בגמ' דתפילין אינם צריכין שירטוט. והא אפילו ג' או ד' תיבות צריכות שירטוט. ותירץ דהא דאמרינן דתפילין אין צריכין שירטוט. היינו לומר. שאין צריכין שירטוט כל שיטה ושיטה אבל עושה שירטוט א' למעלה. וכותב תחתיו כמה שיטין עכ"ל: והרב בעל עולת תמיד בא"ח סי' ל"ב ס"ק י"ג כתב וז"ל. הא דאמרינן דתפילין אינן צריכין שירטוט. היינו שירטוט כמו בס"ת. אבל למעלה ולמטה מיהא צריך. דהא אסור לכתוב ג' תיבות מן המקרא עד שישרטט למטלה ולמטה ומן הצדדים. וכדאמרינן בגיטין שירטט וכתב ליה וכו'. והמחבר ס"ל דאי משום הכי סגי בשיטה עליונה לבדה עכ"ל ע"ש:
וכתב עוד הטור ז"ל. בשם אביו הרא"ש ז"ל וז"ל הילכך אני אומר דהא דאמרינן ג' אין כותבין בלא שירטוט היינו דוקא בשיטה העליונה אבל מכאן ואילך. השיטה העליונה היא כמו שירטוט. כי היכי דאמרינן הכא. שאם שירטט בשיטה העליונה שוב אין צריך שירטוט לפי שסתם בני אדם יודעים לאמן ידם לכתוב על שיטה העליונה בלא שירטוט עכ"ל:
ולכאורה היה נראה להקשות ולומר דאם כפי דברי הרא"ש ז"ל. שכתב שכיון ששרטט בשיטה העליונה הרי הוא כמו שירטוט. ושוב אין צריך שירטוט אחר. אם כן גם בס"ת ומזוזה נימא הכי. דכיון ששירטט בשיטה העליונה הרי היא כמו ששירטט כולו. ושוב אין צריך שירטוט אחר. ולמה אנן משרטטינן בכל השיטות כולן:
אך אמנם אחר העיון מעט. נראה שזה אינו כלום שהרי דברי הרא"ש ז"ל הם אמורים בענין תפילין או לענין שאר כתבי הקודש דוקא. אבל לענין ס"ת ומזוזה דהל"מ הוא שצריכין שירטוט. לא מהני שירטוט בשיטה העליונה לבד. אלא צריך שישרטט בכל שיטה ושיטה. וזה פשוט:
ובזה שכתבתי נתבארו דברי הגמ' דמסכת גיטין. שהרי כיון ששירטט שיטה העליונה בתפילין. די בזה. ושוב אין צריך לשרטט. ובזה מתקיים ג"כ מה שאמרו שאסור לכתוב ג' או ד' תיבות בלא שירטוט. וגם מתקיים מה שאמרו תפילין אין צריך שירטוט. שר"ל אין צריך שירטוט בכל הם השיטות אבל בשיטה העליונה מיהא בעי שירטוט. וכיוצא בזה כתב רבינו ברוך בספר התרומה בסי' קצ"ו יעו"ש: וכן כתב המרדכי בהלכות מזוזה יעו"ש:
באופן דנקטינן מכל האמור דהירושלמי והרי"ף ז"ל כפי מה שהבין הרב בעל שלטי הגבורים בדבריו. והרמב"ם ורש"י והרשב"א והרא"ש ור"ש ור"י בעל התוספות. וסמ"ג והמרדכי ורבינו ירוחם ורבינו ברוך בעל התרומה. והטור והר"ן ומרן וריא"ז ומז"ה. ושאר האחרונים. כולהו ס"ל דס"ת צריך שירטוט. ולא מצינו אלא רבינו נתן בעל הערוך. ור"ח ור"ת. דס"ל דאין צריך שירטוט. וכדכתיבנא ודוק:
ואחרי הודיע אלדים אותנו את כל זאת. אתאן לענין דנ"ד שנשאלנו עליו. ואומר. דאיברא דדבר זה לא בא מפורש בשום א' מהפוסקי' ז"ל המפורסמים אצלנו. שכולם לא הזכירו אלא שירטוט בסתם. ולא פירשו מהו ענין השירטוט הזה. אם צריך שיהיה מצד מקום הכתיבה. או מאחורי הכתיבה. אמנם הסברא והדעת נותנת. שהשירטוט הוא מצד מקום הכתיבה ולא מאחורי הכתיבה:
ונראה לע"ד להביא ראיה לדבר. ממ"ש הטור בי"ד סי' רע"א וז"ל ס"ת צריכה שירטוט. ותניא במס' סופרים. הל"מ מסרגלין בקנה. ופי' ר"י לא אתא לאפוקי סכין. אלא עופרת וכיוצא בו שצובע עכ"ל: מכאן משמע מדברי ר"י. דהשירטוט הוא במקום הכתיבה. מדתלה טעם הדבר מפני שצובע. דאם הוא מחוץ היריעה מאי איריא דצובע. כיון שאינו כותב במקום השריטה עצמה הו"ל להכשיר. כיון דאין הצבע עובר וניכר במקום הכתיבה לא איכפת לן. והא הוא משורטט יפה. אלא ודאי מדאסר מהאי טעמא משמע דס"ל לר"י. דהשירטוט הא במקום הכתיבה. דאז אותו שירטוט נראה כצבע ואז לא מיקרי זה אלי ואנווהו. משום דהכתיבה נפסדת עם אותו שירטוט. והוה ליה ככתב ע"ג כתב. וכמו שיבא לקמן בע"ה:
איברא דלכאורה נראה. דאיכא למשדי בית נרגא. מההיא שרשם החכם השואל נר"ו. ממרן ז"ל שכתב בב"י באה"ע סי' קכ"ה. בשם הקונטריסין שכתבו וז"ל. ועל השירטוט מקובל אני מרבותי. שהשירטוט מבחוץ. וכן עמא דבר עכ"ל:
והנה ראוי לדעת מנין להו לרבותיו של בעל הקונטריסין שהשירטוט מבחוץ. כיון שבגמ' בריש מסכת גיטין שהוא עיקר דין השירטוט וגם בסוף פרק מצות חליצה. לא נזכר אם הוא מבפנים או מבחוץ. ואדרבה מדברי הגמ' משמע יותר שהוא מבפנים כדי ליישר הכתב. וכן נראה מדברי הפוסקים ז"ל. וכדכתיבנא:
ונראה דמה שכתבו הקונטריסין. שמקובל מרבותיו שהשירטוט מבחוץ. הוא דוקא לענין גט. דלא שייך ביה לומר זה אלי ואנוהו התנאה לפניו במצות. כמו ס"ת או מזוזה. דמטעם זה צריכין שירטוט כדי ליישר הכתב. שיהא כתב יפה ונאה ויש לחלק כמו שחילק החכם השואל ולומר דשאני גט שעיקר השירטוט בו. מטעם מנהג נגעו בו כדכתב הטור ז"ל בהדיא ונהגו לשרטטו. וכתב רבינו האיי ז"ל שטעם המנהג הוא משום דאיקרי ספר אבל לא שיהא צריך מן הדין כן ליתן בו בו דין ס"ת. דאם היה כן. היאך אמרינן בפ"ב דגיטין טל הכל כותבין טל עלה של זית וכו' אלא ודאי כדאמרן ע"כ: וכ"כ הר"ב מ"ץ ח"א סי' י' בפי' דברי רבינו האיי ועיין במוהרש"דם באה"ע סי' ר"ה. ועיין בב"ח ז"ל. שכתב וז"ל כתוב בסדר גיטין ויסרגל מבחוץ וכו': ולא מצד הכתיבה לפי דמחמת הסרגול נראה כאילו היו האותיות שבורות ע"כ: וז"ל מוהריק"ש והשירטוט הוא מבחוץ פי' גומת או חריץ השירטוט עכ"ל:
כל זה הביאו הרב בעל גט פשוט. בסי' קכ"ה ס"ק מ"ג. ונ"ב. ע"ש: וכ"כ הרב בעל פר"ח ז"ל בהלכות גיטין סי' קכ"ה ס"ק י"ט. דהשירטוט בגט. אינו אלא מנהג בעלמא ע"ש: ומפני זה מהני בו השירטוט בכל גונא שיהיה. אמנם בס"ת שכולהו הני רבוואתא פסלי אם לא היה משורטט כהלכתו. ומה גם דדרשינן בב"ר סוף פרשה כ"ד דסרגול הס"ת. נאמר לאדם הראשון וכו' אית לן למימר דלא מהני בו שירטוט מבחוץ. דהיכא דאיתמר איתמר. והיכא דלא איתמר. לא איתמר. דכגון דא ודאי הוה צריך לאודועי. והבו דלא לוסיף עלה. ואם היה מותר לשרטט מבחוץ כגט לא הוה משתמיט שום א' מהפוסקים ז"ל מלהזכירו בס"ת ומזוזה בפי'. כדהזכירו בגט. ולא מפני שאנו נוהגין בגט. נעשה מעשה בס"ת ומזוזה מנפשינו. בלי שום גילוי מפורש בספרים:
וגם מלשון הקונטריסין. נראה לדייק כן. ממה שכתב וכן עמא דבר דמשמע בהדיא שכך הוא התנהג הפשוט לכתוב הגט בשירטוט כזה מבחוץ. ואין לשנות מה שלא מצינו כן בכותבי ספרים ומזוזות. דכולהו סופרי דוקני כותבין על הסדר. השירטוט מבפנים. וכן מצינו כל הספרים הישנים דוק ותשכח ואי שירטוט כזה. הוה מועיל לס"ת. למה סתמו הפוסקים ולא הזכירוהו שהרי מדיני ס"ת ומזוזה. ממנו ניקח ראיה לגט. וכדהביא מרן ז"ל בב"י סי' הנז' באה"ע. לענין שירטוט הגט מדין מזוזה וס"ת. וא"כ העיקר אצלנו הוא. דס"ת חמור מגט נשים שהוא מנהג בעלמא. וכ"ש מזוזה שחיוב שירטוטה. יותר מפורשת במסכת מנחות בפ' הקומץ רבא ואמרו שם בהדיא. אמר רב מניומי בר חילקיה אמר רב חמא בר גוריא אמר רב. כל מזוזה שאינה משורטטת פסולה. ורב מניומי בר חלקיה דידיה אמר שירטוט של מזוזה הל"מ וכו' ע"כ: וא"כ לפחות היה להם להזכיר זו במזוזה. אלא ודאי דשירטוט הגט לחוד ושירטוט המזזה והס"ת לחוד. ולא ראי זה כראי זה. וכדכתיבנא ודוק:
ועדין יש פתחון פה לבעל דין. לחלוק ולומר דמדברי אלו הקונטריסין אין ראיה כלל לענין ס"ת שצריך שירטוט. לא מבפנים ולא מבחוץ. דאני אדון ואומר לאידך גיסא. מדאיצטריכו לומר לענין גט דהשירטוט מבחוץ ולא מבפנים. משמע דס"ל דבגט דוקא הוא זה. אבל ס"ת ומזוזה לא נפסל בכך. בין שהיא מבפנים בין שהיא מבחוץ. דהכל נקרא שירטוט כשר:
זה אין לומר שהרי כפי זה נמצא קולו חומרו. דאם אתה אומר כן נמצא דהחמירו בגט יותר מס"ת. דבגט דוקא צריך שירטוט מבחוץ. ואם שינה ושירטט בפנים פסל. ובס"ת לא שנא שירטט בפנים או שירטט בחוץ כשר. וכלפי לייא וזו כהלכתא בלא טעמא. שהרי כבר כתבנו שעיקר השירטוט הוא בס"ת ומזוזה. דהם הל"מ ושירטוט הגט הוא לקצת רבוואתא ולא אכולהו. ומה שהוצרכו לשרטט בגט מבחוץ ולא מבפנים. לא מדין תורה נגעו בה. אלא מנהג בעלמא וכדכתיבנא להיות כי הגט אינו דבר עשוי להתקיים. לכן מהני בו השירטוט בכל גונא שיהיה. אף שלא יהיה דבר של קיימא. דשירטוט כזה מבחוץ אינו עשוי להתקיים. כי פעמים שהקלף עב וקשה ביותר והשירטוט אינו עובר וניכר מבפנים וכמאן דליתי דמ. כי עינינו הרואות. כי הקלף והגויל מאחוריו הוא קשה ואינו עולה בו השירטוט ואינו ניכר יפה כמו מבפנים. שהוא רך ועשוי להתקיים. וכבר ראינו ענין שירטוט ס"ת. מה שכתב המרדכי ז"ל בהלכות קטנות בשם א"ז קטן והביאו מרן ז"ל בב"י וז"ל בשירטוט עצמו מסופק רבינו שמחה. אם צריך שירטוט שיהיה ניכר וקיים לעולם כגון לשרטט בברזל. או בשירטוט כדי שיהיה נראה לסופר שיכתוב בשוה. כגון בבדיל או בעופרת ואע"פי שלאחר זמן נמחה השריטה או אם יוכל לשרטט בדיו או בצבע המתקיים כל ימי שהכתב קיים. וקצת נראה לשון שירטוט גומא וחריץ עכ"ל:
הרי שרבינו שמחה ז"ל נסתפק בשירטוט עצמו. אי בעינן שירטוט העשוי לקיום והעמדה או דילמא דסגי בשירטוט כל שיהיה נראה לסופר שיוכל לכתוב בשוה וא"כ מהאי טעמא נראה דאם היה הדבר ידוע לנו בבירור. שעיקר השירטוט היה תלוי לבד. כדי שיהיה נראה לסופר לכתוב בשוה היינו אומרים דבשירטוט כל דהו סגי. אף שהוא משורטט מבחוץ השתא דמספיקא ליה לרבינו שמחה ולא הכריע. ואדרבה אמר לבסוף וקצת נראה לשון שירטוט. גומא וחריץ וסיים עוד לומר כנראה שם במרדכי ז"ל בהלכות קטנות וז"ל ובב"ר דורש קווצותיו תלתלים זה שירטוט משמע דבעינן שירטוט המתקיים כמו תלתלים עכ"ל: דנראה מכל זה כונתו מבוארת שדעתו נוטה דבעינן שירטוט שיהיה ניכר וקיים לעולם ואם כן הואיל והדבר יצא מפי קדוש. שורת הדין נותן דראוי להחמיר שיהיה השירטוט עשוי על בד היותר טוב מבפנים. במקום הכתיבה לאפוקי נפשין מפלוגתא דאז עשוי להתקיים יותר מכשהוא משורטט מבחוץ וכדכתיבנא: דלמה לנו להכניס עצמנו בספק של תורה לשרטט מבחוץ הואיל והדבר הוא בספק אם ישאר שירטוט זה קיים ועומד ודוק ותשכח שרבינו שמחה ז"ל. מעולם לא נסתפק כי אם בס"ת ומזוזה דוקא דבעינן דבר הניכר וקיים לעולם אבל בגט דקי"ל דעל הכל כותבין אפילו על עלה של זית ועל ידו של עבד שהוא דבר שאינו עשוי אלא לפי שעה נראה ודאי דבשירטוט כל שהוא סגי. דמטעם זה כתב הרשב"א ז"ל בתשובה. הביאה מרן ז"ל שם בב"י דהגט אינו צריך שירטוט שהרי שנינו על הכל כותבין של היד של עבד ואין משרטטין יד של עבד והדין נותן שבכל מקום לא הצריכו שירטוט אלא משום כתיבה תמה ובגט אין צריך כתיבה תמה עכ"ל: וכן דעת בעל תומת ישרים ז"ל בסי' ק"ה דהשירטוט בגט אינו מעכב כלל. והגט כשר בלי שירטוט והביא ראיה לדבר מדבר הרשב"א ז"ל בתשובה. והנמשכין אחריו. דס"ל דהגט לא בעי שירטוט ע"ש:
ואיברא דדברי רבינו שמחה ז"ל אלו הם מגומגמים בעיני ויש לי לדון בדבריו חדא דמאי רצה לומר כגון בבדי ועופרת שהרי כבר כתבנו משום ר"י שפי'. על ח"ש במס' סופרים דהל"מ מסרגלין בקנה. דלאו לאפוקי סכין אתא אלא עופרת וכיוצא בו. מלתא שצובע ע"כ: הרי בהדיא דאסור לשרטט בעופרת וכיוצא בו אם מפני שצובע וגם מפני שנראה ככתב ע"ג כתב כדפסק מרן ז"ל בשלחנו הטהור באה"ע בהלכות גיטין סי' קכ"א וא"כ היכי הוה סליק אדעתיה רבינו שמחה ז"ל שהיה מותר לשרטט בעופרת אם לא ע"י שבשביל שלאחר זמן נמחק השריטה בו לכך לא התיר והלא הטעם הוא מפני שצובע ודוחק לומר דדברי ר"י אלו לא שמיע ליה כלומר לא ס"ל דלית לן לאפושי פלוגתא מנפשינו. ותו דנראה דדברי ר"י הם מוסכמים לדעת הכל ולא מצינו חולק בהם וכן פסק מרן ז"ל בש"ע וכדכתיבנא:
ותו קשה לי בדבריו ז"ל דמאי האי דחזר לומר או אם יוכל לשרטט בדיו או בצבע המתקיים כל ימי שהכתב קיים דמה זו שריטה דזו שמה צביעה. ואיך יוכל לכתוב על אותה שריטה אם עשויה בדיו או בצבע אחר ובמין שריטה זו. לא תעלה כתיבה הכתובה על אותו שירטוט כהוגן וכשורה ואין בזה זה אלי ואנויהו. ודוק שק"ל:
ובדברי הרש"בא ז"ל. ג"כ ראיתי חזות קשה דהנה דבריו ז"ל סתרי אהדדי דהנה בתשובותיו סי' תשע"ט ואלף וק"כא. כתב להדיא דגט לא בעי שירטוט כלל שכן כתב וז"ל וסרגול אינו צריך. דלא הצריכו סרגול אלא בספרי הקדש. ואי נמי בכותב ג' או ד' תיבות מן הכתובים הא בעלמא לא דבגט חליצה שכותבין בו מאן יבמי. ולא חפצתי לקחתה. הוא שמסרגלין. הא בשאר גיטי נשים לא. ומשום דכתב ספר. ההוא לסיפור דברים בעלמא הוא דאתא עכ"ל:
ואילו בסי' אלף ומאתים ועשרים כתב וז"ל שאלת גט מה טעם צריך שירטוט וכו': דע כי הטעם הוא משם דכתיבה ספר כריתות. וכל שנקרא ספר צריך לשרטט וכדאמר גבי מגילה צריכה שירטוט כאמיתה של תורה משום דאיקרי ספר וכו': ואע"ג דקי"ל כרבנן דאמרי בפרק המביא תנן דספר לספירת דברים הוא דאתיא מ"מ כיון דאפקיה רחמנא בלשון ספר מאי דכתבי ליה עבדינן כספר ואע"ג דדברים אלו אין להם עיקר מדין הגמ' ואדרבה יש בזה מן הקושיות. ואפ"ה בערוה האמורה בתורה. צריך לחוש לכתחילה. כדי שלא יעמוד ב"ד ויערער וכו' עכ"ל: הא בהדיא דהצריך שירטוט לכתחילה והוא היפך מ"ש באותם ב' תשובות דכתיבנא לעיל שכתב דאין צריך לשרטט הגט. ואין לחלק מבדיעבר לכתחילה שהרי דבריו מורים שעכ"פ צריך לשרטט לכתחילה שהרי כתב צריך לחוש לכתחילה שלא יעמוד ב"ד ויערער נמצא דלפי זה אם נכתב בלא שרטוט הוה פסל מטעם חששא זו. ואילו באותם ב' תשובות לא הצריך לשרטט אפילו לכתחילה מטעם דקי"ל כרבנן דס"ל דספר לספירת דברים הוא דאתא. ולא להשוותו להני ספרי קדש והכא כתב ודחה ראיה זו ואמר מ"מ כיון דאפקיה רחמנא בלשון ספר מאי דכתביה לים עבדינן כספר וכו': ודבריו כעת צל"ע:
ומ"מ נראה לתרץ לזה כדי שלא יסתרו דבריו. ולומר דלעולם הרש"בא ז"ל סובר דגט אין צריך שירטוט מדינא כיון דלא נזכר דין זה בגמ' וכן כתב שם בסי' אלף ר"ך וז"ל ואע"ג דדברים אלו אין להם עיקר מדין הגמ' ואדרבה יש בזה מן הקושיות ואפ"ה בערוה האמורה בתורה צריך לחוש לכתחילה כדי שלא יעמוד ב"ד ויערער עכ"ל:
אם כן נראה דמה שכתב בתשובות הנז"ל. היינו מה שהוא לענין דינא אבל מ"ש בתשובה אלף ור"ך הוא לתת טפם למנהג שנהגו הסופרים לשרטט הגט מאיזה טעם נהגו. ואע"ג דכתוב שם וז"ל שאלת גט מה טעם צריך שירטוט וכו' עכ"ל: אינו ר"ל מן הדין אלא לפי המנהג. שנהגו לשרטט קאמר. ולכך קאמר התם דדברים הללו אין להם עיקר מדין הגמ' ואדרבה שיש בזה מן הקושיות דכל זה מורה באצבע כי אותה תשובה הוא לתת טעם למנהג שנהגו העולם לשרטט הגט וכדכתיבנא:
וכתב מרן ז"ל בב"י שם באה"ע בסי' קכ"ה בשם תשובות הר"ש בן הר"ש בר צמח ז"ל שאם נכתב הגט בלא שירטוט או בפחות מי"ב שיטין או יותר תתגרש בו ע"כ: וכן מצאתי מפורש בספ' התש"בץ בח"ב סי' פ' ופ"א ע"ש מכל זה נראה מבואר כי מן הדין. גט אין צריך שירטוט: ולכך כתבו הקונטריסין שכיון שמן הדין אין צריך שירטוט לכך די שיהיה השירטוט מבחוץ אבל ס"ת ומזוזה שמדינא צריכין שירטוט והוא הל"מ לכך ודאי שצריך שהשירטוט יהא מבפנים ודוק: ועוד מטעם אחר כתבו שבגט צריך שיהיה השירטוט מבחוץ והוא מפני שלא יהא נראה ככתב על גבי כתב מה דלא שיייך טעם זה בס"ת ומזוזה דלא שייך חששא זו זו דכתב על גבי כתב שכיון שעיקר השירטוט הוא כדי ליישר הכתיבה שתהיה נאה ויפה. ודאי דצריך שיהיה השירטוט מבפנים ולא מבחוץ. ואע"פי שג"כ אם יהיה השירטוט מבחוץ אפשר שיוכל ליישר הכתיבה. ושיבואו השיטות ישרות מ"מ אם השירטוט מבפנים יבאו השיטות יותר ישרות ושייך שפיר לומר זה אלי ואנויהו התנאה לפניו במצות כי כל מה שיכול אדם להתנאו' ולייפות עצמו במצות. ביתר שאת וביתר עז עושה המצוה נאה ויפה: כדכתיב כל חלב לה'. וכדאמרינן גבי אתרוג. שצריך ליקח אתרוג מהודר אפילו שיהיה ביוקר. ואם קנה אתרוג שראוי לצאת בו בצמצום. ואח"כ מצא גדול ממנו מצוה להוסיף עד שליש מלגיו בדמי הראשון כדי להחליפו ביותר נאה. וכן בכל המצות כולן:
וכ"כ הרמ"בם ז"ל בסוף הלכות איסורי מזבח וז"ל. הרוצה לזכות עצמו. יכוף יצרו הרע. וירחיב ידו. ויביא קרבנו מן היפה המשובח ביותר. שבאותו המין שיביא ממנו. הרי נאמר בתורה. והבל הביא גם הוא מבכורו' צאנו ומחלבהן. וישע ה' להבל ואל מנחתו. וה"ה בכל דבר. שהוא לשם האל הטוב. שיהיה מן הנאה והטוב. אם בנה בית תפילה. יהיה נאה מבית ישיבתו. האכיל רעב יאכיל מן הטוב והמתוק שבשלחנו. כיסה ערום יכסה מן היפה שבכסותו הקדיש דבר יקדיש מן היפה שבנכסיו וכן הוא אומר כל חלב לה' עכ"ל: וכמו כן הכא גבי ס"ת ומזוזה ומגילה. צריך לחזור ולהשתדל לכתוב כתיבה חמה נאה ומיושבת בכל מה שיכול לעשות אותה כדי ליפות המצוה ולפאר אותה וכדכתיבנא:
ועוד נלע"ד להכריח דהשירטוט הוא מבפנים מדברי מרן ז"ל מדתלא טעם איסור השירטוט בעופרת מפני שנראה ככתב ע"ג כתב נראה דמשמט ליה דהשירטוט הוא מבפנים דאי לא תימא הכי מאי כתב ע"ג כתב שייך ביה כיון שהוא משורטט מבחוץ דאז לא שייך לקרותו כתב ע"ג כתב ודוק:
באופן דשירטוט מבחוץ לא מצינו מפורש בשום א' מהפוסקים ז"ל שיאמרו בפי' דמשרטטין בו ס"ת ומזוזה. כי אם בעל הקונטריסין שהביא שירטוט מבחוץ. ואף גם זאת לא אמרו כי אם בגט דוקא ואפשר דבס"ת ומזוזה מודה דצריך שירטוט מבפנים וכדכתיבנא:
ועוד מטעמא אחרינא נראה לאסור לכתחילה שירטוט כזה: מפני חשש הרואים שאינם רואים השירטוט במקום הכתיבה ואתו למימר שאותו ס"ת כתוב בלא שירטוט ולא אתו לאסוקי אדעתייהו דהוא משורטט מבחוץ דלאו כ"ע יודעין ובקיאין דעבידי לשרטטו מבחוץ וכתורה חדשה יהיה בעיניהם ואתו למימר דס"ת כשר בלא שירטוט. וכמה דברים מצינו שאסרו חז"ל מפני מראית העין אף שאין הדין כן דלא ליתו למעבד עובדא בנפשייהו כדחזו. וכמו שזה מפורסם בדבריהם ז"ל בכמה מקומות:
סוף דבר הכל נשמע מכל מה שכתבנו כי חזרנו על כל המקרא. ועל כל הצדדים וצידי צדדים ולא מצאתי סמך טל שירטוט כזה מבחוץ. דלכתחילה מהני לס"ת מזוזה ומגילה. מהטעמים דכתיבנא ולכן כדי לצאת ידי כל הדיעות. נל"עד שהדרך הישרה שיבור לו האדם. והוא הטוב והישר בעיני אלדים ואדם שלכתחילה צריך לשרטט מבפנים מצד הכתיבה וכדהוכחנו מהתלמוד ודברי הפוסקים זלה"ה כי זה הוא השירטוט הנכון והיפה עד מאד כדכתיבנא:
אמנם אם בדיעבד המצא תמצא אי זה ס"ת מזוזה או מגילה שהוא משורטט מבחוץ אין כח בידינו להכריח לפוסלו הואיל ולא מצאנו הדבר מפורש בפוסקים בבירור שיפסלו שירטוט כי האי גונא ולא בשביל שאנו מדמים מילתא למילתא נעשה מעשה לאסור ע"כ השיגה ידי יד כהה כנושא ונותן בדבר הלכ' ולא למעשה כי אם בהסכמת הרב היושב על כסא ההוראה כי לו משפט המלוכה וה' יצילנו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה פה בק"ק ת"ת ה"י אשר בעיר אמשטרדם יע"א החותם ביום ג'. י"א לחדש ניסן מהאי שתא התקכ"ח ליצירה:
דוד בל"אא מ"ו כמוה"רר רפאל מילדולה זצוק"ל: