שאלה נח ראובן נתן לשמעון סחורה שיוליכנה ללוי למקום פלוני ובא שמעון ומכר הסחורה ההיא ליהודה בלי רשות לוי ועתה טוען לוי כי מי נתן לו רשות למכור סחורתו שלא מדעתו והוא רוצה שיחזיר שמעון סחורתו לו ותכף ומיד כששמע שמעון דברים הללו הלך לו וזעק אצל יהודה וכך אמר לו צריך אתה לחזור לי הסחורה שמכרתי לך כי סחורת לוי הוא ואני שליח בדבר הייתי להוליכו לו ואם כן מקח טעות הוא ויהודה השיב לו אני קניתי הסחורה ממך ולא ידעתי כי סחורת לוי היתה וגם אתה לא הגדת לי בשעת המכר שסחורת לוי היתה וזכיתי במקחי יורנו המורה אם זכה יהודה במקחו או לא ואם יכול לוי לכוף את שמעון להחזיר סחורתו לו ומהתמ"ש:
תשובה ראו ראיתי דברי השאלה והנה כפי הנראה שתי שאלות יש הראשון אם זכה יהודה במקחו או לא והשנית אם יכול לוי לכוף את שמעון להחזיר סחורתו לו והשיב על ראשון אחרון ועל אחרון ראשון ולכן קודם כל דברי וראשית כל בכורי כל אשא לאל עליון יפקח רוחי ושכלי להשיב לשואלי ואען ואומר דעל מה ששאל ה"ה אם יכול לוי לכוף את שמעון להשיב סחורתו לו נראה כפי עניות דעתי וקוצר שכלי דדבר פשוט הוא שיש ללוי לקרות תגר נגד שמעון שמכר סחורתו בלא רשותו והרשאתו ואף אם נאמר ששמעון לא ידע שסחורת לוי היא ואם כן היה יכול לומר ללוי לא ידעתי שסחורתך היה ועל דעת זו מכרתי הסחורה ההיא עם כל זה כיון שראובן המשלח לא אמר לו שימכור אלא שלח לו סתם להוליך הסחורה אצל לוי והלך ומכרה לא טב הוא דעביד במה שהלך נגד דעת ראובן משלחו וכיון דע דע'כפ לא עשה כהוגן במה שמכר יש לו ללוי דין ודברים נגד שמעון לומר לו תן לי סחורתי שקיבלת מראובן להוליך ליאו רצות ליברצי כסף ואם תאמר כיון דדבר פשוט הוא שהדין והטעם עם לוו פה מקום לשאלתנו ומה עלה על דעת ה"ה לשאול דבר בריר ונהיר כשמש בצהרים על זה גמרתי בלבי לומר ודאי שכל כוונת ה"ה אינו לשאול אם יש ללוי לקרות תגר נגד שמעון ולהטיל דברים נגדו נכיזה דבר פשוט הוא וזיל קרי בי רב ואגבי גררא נקטיה אמנם כל כוונת ה"ה אינו כו אם על הכין הראשון של שאלתו והוא אם יהודה זכה במקחו או לא על כן אמרתי בעצמי אלך אלים התלמוד ואל המתחת הפוסקים כי שם אמצא נחת רוח להשיב את שאלתינו:
גרסינן בכתובות פרק י' אלמנה ניזונת שום הדיינין שפיחתו שתות אן הוסיפו שתות מכרן בטל רבן שמעון בן גמליאל אומר מכרן קיים אם כן מה כח בית לין יפה וכו': ובגמרא אבעיא להו שליח כמאן רבא אמר רב נחמן שליח כדיינין רב שמואל בר ביסנא אמר רב נחמן שליח כאלמנה רבא אמר רב נחמן שליח כדיינין מה דיינין לאו לדדהו אף שליח נמי לאו לדידיה לאפוקי אלמנה דלדידה רב שמואל בר ביסנא אמר רב נחמן כאלמנה מה אלמנה יחידה אף שלית יחיד לאפוקי בית דין דרבים נינהו והילכתא שליח כאלמנה:
ופירש רשיז"ל שליח כעאן שליח דטעה כמאן דיינינן ליה כאלמנה דיינינן ליה דבטעות כל דהו בטל כדתנן שוה מנה ודינר במנה מכרה בטל או כדיינין הוא ועד דטעו בשתות: לאו לדידהו לאו לצורך עצמן מוכרים עכ"ל:
הא קמן דשליח שטעה אפי' בכל דהו מקחו בסל וכו פסק הרמב"ם שכן כתב בכרק י"ט מהלכו' מכירה ב"ד שמכרו נכסי יתומים וטעו בין בקרקעות בין במטלטלין אם טעו בפחות משתות הרי זו מחילה כהדיוט טעו בשתוח בטל המקח ואם רצו שלא לבטל המכר ויחזירו ההונייה מחזירין לא יהיה כח ההדיוט חמור מהן:
והרב המגיד כתב בית דין שמכרו נכסי יתומים וכו' שנינו בכתובות פרה. אלמנה ניזונית שום הדיינין שפיחתו שתות אך הוסיפו שתות מכרן בטל וקי"ל הכי אף על גב דרשב"ג פליג עלה כבר פסק רב נחמן כחכמים וכן בהלכות ומה שכתב ואם רצו שלא לבטל וכוי לא ידעתי זה מבואר אבל נראה שהסברא הוא שהרי בשאר מקומות ופוכח היתומים כמו שנתבאר פרק מ"ו ואיך יגרע כחן כאן עד כאן לשונו:
עוד כתב הרמב"ם בפרק ראשון מהלכות שלוחין ושותפין שליח שעבר על דעת משלחו לא עשה כלום וכן אם טעה בכל שהוא בין מקרקעי בין ממטלטלין חוזר שהרי הוא אומר לתקן שליחותי שדרתיך ולא לעוות ולא אמרו שההונייה במטלטלין שתות והעבדים והשטרות והקרקעות און בהן הונייה אלא במוכר שלו או קונה לעצמו אבל שליח שטעה בכולם בכל שהוא חוזר עד כאן לשונו של הרמב"ם ז"ל והרב המגיד כתב שליח שעבר על דברי משלחו וכו' זה פשוט ומתבאר בסמוך בבבא דהאומר לשלוחו מכור לי משדה שלי בית סאה ובכמה מקומות בגמרא אמרו מצי למימר ליה לתקוני שדרתיך ולא לעוותי עוד כתב וכן אם טעה בכל שהוא וכו' בכתובות פרק אלמנה נזונית דאמרו ליה לרב נחמן אף על גב דטעה שליח ממכרו קיים אמר ליה טעה שליח לא קאמינה והא אמר מר אין אונאה לקרקעות הני מילי היכא דטעה בעל הבית אבל טעה שליח אמר ליה לתקוני שדרתיך ולא לעוותי ובהאיש מקדש גביה הא דאמר רב נחמן האחין שחלקו הרי  הן כלקוחות פחות משתות נקנה מקח לא אמרן אלא היכא דלא שוי שלוח אבל שוי שליח אמר ליה לתקוני שדרתיך אבל לא לעוותי:
והרב רבי יעקב בעל הטורים גם כן לא הניח להלוך בדרך הזה שכן כתב בסימן קפ"ב שליח של אדם כמותו לכל דבר חוץ מלדבר עבירה דקי"ל אין שליח לדבר עבירה וכתב הרמב"ם ז"ל האומר לשלוחו צא ומכור לי קרקע או מטלטלין או קנה לי הרי זה מוכר ולוקח ועושה לו שליחותו וכל מעשיו קיימין ואין העושה שליח צריך קנין ולא עדים אלא באמירה בעלמא בינו לבון חבירו ואין צריך עדים אלא לגלות הדבר אם כפר אחד מהם עבר השליח על דעת משלחו לא עשה ולא כלום עד כאן לשון הטור:
והרב בית יוסף כתב שלוחו של אדם כמותו וכוליה בריש מקדש ילפינן שליחות לכל התורה כולה מדתניא גבי גירופין ושלח מלמד שהוא עושה שליח ואמר ריבי יהושע בין קרחה מנין ששלוחו של אדם כמותו שנאמר ושחטו אותו כל קהל עדת ישראל וכי כל הקהל שוחטין והלא אינו שוחט אלא אחד אלא מכאן ששילוחו של אדם כמותו כו' עוד כתב בפרק הזה טעה וקנה ביוקר וכו' בפרק אלמנה נזונית גמרא היתה כתובתה מחיים ומכרה שוה מנה במחיים וכו' אקלע רב נחמן לסורה עול לגביה רב חסדה ורבה בר רב הונה א"ל כי האי גונה מאי וכו' א"ל אע"ג דטעה שליח א"ל דטעה שליח לא קאמינא אמרו לו והאמר מר אין אונאה לקרקעות ה"מ היכא דטעה בעל הבית אבל היכא דטעה שליח א"ל לתקוני שדרתיך ולא לעוותי וכו' ובפרק אלמנה נזונית איבעיא להו שליח כמאן רבא אמר רב נחמן שליח כדיינין רב שמואל בר ביסנא אמר רב נחמן שליח כאלמנה והלכתה שליח כאלמנה וכתב הרא"ש והרי"ף והלכתא שליח כאלמנה שאם טעה כל שהוא מכרה בטל וכן פירש רש"י ז"ל וכתב הרא"ש משמע הא דקתני במתניתין מכרה שוה מנה ודינר במנה מכרה בטל לאו דוקא דינר דה"ה בפחות ויש מפרשים דינר דוקא ולא נהירא כיון דאפילו פחות מכדי אונאה בטל אין חילוק בין דינר לפחות ואע"ג דלדברי ר"י שכתבו התוספות שם לרב נחמן ורבא שליח שטעה בפחות משתות המקח קיים לא שצריך להחזיר אונאה כתב רבינו שהמקח בטל מפיני שהרא"ש הסכים לפירוש ר"ת דאפי' בכל דהו בטל מקח גם לרב נחמן ורבא ועוד דאפילו לפירוש ר"י היינו למאן דאמר שליח כדיינין אבל אנן כמסקנא נקיטינן והא אסיקנא והלכתא כאלמנה הילכך לכולי עלמא שליח שטעה אפילו בפחות משתות בטל מקח וכן דעת הרמב"ם בפי"ג מהלכות מכירה ובפרק ה' מהלכות שלוחין עד כאן הצריך לענינינו:
מכל מאי דכתיבנא שמעינן וגמרינן דשליח שטעה בכל דהוא לא עשה ולא כלום והמקח בטל ואם כן זכינו לדין לכאורה ונוכלנו לומר ששמעון יצא זכאי בדינו נגד יהודה וצריך יהודה לחזור לו כל הסחורה ההיא שקנה ממנו ואז היה יכול שמעון להחזירה ללוי כמו שהוא תובע ממנו אבל כדי דייקינן ומעיינינן שפיר נראה שיש הפרש בין שליח שאמר שהוא שליח ללא אמרו והלך ומכר בשמו ויש פנים שיהא דינו של לוי עם שמעון שמכר את שלו שלא מדעתו ותהיה המכירה קיימת ליהודה ויש פנים שהמכר בטל מעיקרו ולא קנה יהודה ויחזיר המקח ללוי הא כצד אם שמעון זה לא הודיע את יהודה כשמכר לו שהסחורה של לוי הוה אלא מכרה על שם עצמו בודאי שהמכר קיים ביד יהודה ויהיה דינו עם לוי שמכר את שלו שלא מדעתו וצריך לרצות לו או יחזיר סחורתו או דומה לה ממש אמנם אם שמעון הודיע את יהודה שהסחורה ההיא של לוי היא בודאי שהמכר בטל כי מי נתן לו רשות למכור ועבר על דעת משלחו ולא עתה ולא כלום וצריך יהודה להחזיר הסחורה ללוי וכל הפוסקים רובם ככולם סוברים דכל מקום שהלך השליח ומכר על דעת עצמו שהמקח קיים ביד הלוקח ויהא דינו בין השליח והמשלח והכי איתה בבבא בתרא פרק עשירי דף קס"ט ההיא איתתא דיהבא ליה זוזי לההוא גברא למזבן לה ארעא אזל זבן לה שלא באחריות אתיא לקמיה דרב נחמן אמר ליה לתקוני שדרתיך ולא לעוותי זיל זבניה מיניה שלא באחריות והדר זבנה ניהלה באחריות וכתב רש"י ז"ל זיל זבניה מן המוכר שלא באחריות וכתוב השטר בשמך ואחר כך מכור את הקרקע לאישה באחריות עכ"ל:
והרא"ש פירש על סוגיא זאת וזה לשונו ההיא איתתא דיהבא זוזי לההוא גברא למיזבין לה ארעא וכו' לכאורה משמע שאמר למוכר שהיה קונה השדה לאשה פלונית דקאמר אזיל זבן לה ועוד מדקאמר זיל זבנה מיניה שלא באחריות ואם איתא שלא פירש שקנא לאשה מה היה צריך לקנות שנית מן המוכר כיון שקנאו בסתם לעצמו קנאו אלא ודאי מיירי שפירש שקנאו לאישה וכיון ששינה בשליחותו שסתם קונה שדה אין קונה אלא באחריות דלא שדי איניש זוזי בכדי בטלה שליחות ואין כאן מקח לכך הוצרך לקנותו שנית מן המוכר עכ"ל:
הא לך דלדעת הרא"ש אם אמר שהוא שליח בדבר וטעה בכל שהוא המקח בטל אבל אם לא אמרו אלא קנה או מכר סתם המקח קיים ויהא דינו בינו ובין משלחו:
וגם הרמב"ם פסק כן שכן כתב בפרק שני של שלוחין ושותפין השליח שקנה או שמכר והודיע שהוא שליח בדבר זה לפלוני אף על פי משך או שהמשיך ונמצא שעבר על דעת המשלח בטל המקח ומחזיר ואם לא הודיע שהוא שליח נקנה המקח ויהיה הדין בינו ובין זה ששלחו: והרב המגיד כתב השליח שקנה וכו' למד כן רבינו מההוא עובדא דפרק גט פשוט שכתבתי בתחילת פרק א' שאמר שהמקח קיים לגבי שליח שקנה שלא באחריות ובפרק אלמנה נזונית אמרו שאם טעה שליח נתבטל המקח וסובר רבינו דכי אמרינן נתבטל המקח היינו כשהודיע שהוא שליח וכי אמרינן שהמקח קיים לגבי השליח היינו כשלא הודיע שהוא שליח ומה שכתב ויהיה דינו בינו ובין זה ששלחו כבר נתבאר בפרק ראשון עכ"ד: והטור כתב בשם הרמב"ם וז"ל עבר השליח על דעת משלחו לא עשה ולא כלום וחילק הרמב"ם ז"ל דוקא שהודיע שהוא שליח של פלוני לפיכך אף על פי שמשך או המשיך אם נמצא שעבר על דעת משלחו בטל המקח ומחזיר אבל אם לא הודיע שהוא שלוחו של פלוני נקנה המקח ויהיה דינו בינו ובין משלחו עכ"ל: ועל דא כתב הרב ב"י וז"ל. עבר השליח על דעת משלחו וכו' מתבאר מתוך הדינים הכתובים לקמן בסימן זה: וחילק הרמב"ם בפ"ב מהלכות שלוחין וכתב רבינו לקמן שדברי הרא"ש נוטים לדברי הרמב"ם ושם אבאר טעם סברא זו בס' ד': עוד כתב הרב בית יוסף עשאו שליח לקנות לו קרקע וכו' בפרק גט פשוט ההיא איתתא וכו': אבל הר"ן כתב בריש האיש מקדש גבי הא דאמר רב נחמן אבל שוי שליח מצי אמר ליה לתקוני שדרתיך אבל לא לעוותי דאיכא למידק מעובדא דגט פשוט דאמר ליה זיל זבנא מיניה שלא באחריות ואמאי מחייבין התם לשלוח וכו': ורבינו ירוחם כתב כשיטת הרא"ש אף על פי שלשונו מבולבל קצת וכתב כי כשאן לשליח מעות שנותן הקרקע למשלח ואחריותו עליו צריך שיכתוב המוכר שטר מכירה שלא באחריות למשלח וכו': עד כאן לשונו:
ומרן בשולחנו הטהור כתב וז"ל כל היכא שהשליח משנה מדעת המשלח בעל השליחות מכל וכל:
ואחרי הודיע לנו אלוקים את כל זאת דלדעת כל הני אשלי רברבי אם שינה השליח דעת משלחו ולא אמר שהוא שליח אלא מכר או קנה בשמו המקח קיים דון מינא לנדון דידן שכל מה שקנה יהודה משמעון השליח זכה יהודה במקחו ויצא זכאי בדינו נגד שמעון כיון דלא אמר שהוא שליח וגם אין ללוי דין ודברים נגד יהודה כלל ועיקר כי אם נגד שמעון שמכר מה שאינו שלו ויכול למימר מעשים אשר לא יעשו עשית עמדי ואם כן צריך אתה לרצות לי ברצי כסף או בסחורה דומה לסחורתי:
הגם הלום ראיתי מה שכתב הרב המוסמך ר' משה גלאנטי בספר שאלות ותשובות שלו שאלה י"א על ענין אחד דומה לענינינו וזה לשון השאלה ראובן שהיה חייב לשמעון סך מעות והתנה ראובן עם שמעון שיוליך כל כך בגדים לחלי"ף וימכר שמעון או באי ויתפרע מהם ואם יותיר על הסך מפרע לראובן היתרון ואם יפחת ישלם ראובן לשמעון וכו' תשוב' האיש הלזה שעבר על דעת שמעון שמסר בידו הבגדים והתנה עמו על מנת שיודיענו לראובן שלא ימכור בלי ידיעתו ואם ימכור יפרעם בסך אחד גרו"שו כל אמה מהם ועשו שטר ביניהם אין ספק שחייב לפרוע מכיסו עד תשלום הגר'ושו אם פיחת המכר שזה לוי הוא שליח שמעון והתנה עמו שלא ימכור בלי ידיעת ראובן ועבר ומכר אם הודיע שהוא שליח ויש עדים בדבר כפי מה שכתוב אם הקונה הוא יהודי חוזר המקח שכל שליח שעבר על דברי משלחו לא עשם כלום וחוזר המקח אם אפשר כיון שיודעים שהיה שליח ושהבגדים אינם שלו ואם אי אפשר לבטל המקח כגון שהלך לו הקונה במדינת הים או קנאם התובע משלם מביתו כיון שעבר על דעת משלחו והרי זה דומה למה שאמרו בגמר והביאו הרמב"ן בפרק ראשון מהלכות שלוחין וכו': ואפילו הראב"ד שדרכו להשיגו הודה לו בדין וכו': והנה נדון זה שהתנה עמו ועבר תנאו הוא דמיא למה שכתב הרמב"ם פ' כ"א מהלכות מכירה מי שמכר לחבירו מקח והתנ' עמו על מנת שתתן מקח זה לפלוני או תמכרנה לפלוני אם קיים תנאו שנתן או מכר לאותו פלוני קנה ואם לא קיים התנאי ומכרו לאחר או לא מכרו בזמן שקבע לו הגם שקיים למוכרו לאיש ההוא ולא מכרו בזמן שקבע לא קנה שכל תנאי שבממון תנאו קיים וכן נדון דידן תנאי זה הוא בכל הני תנאי ואם אפשר לבטל המקח ולהחזיר הבגדים שורת הדין מחייב שיבטל אך בזאת שידעו שהוא שליח שאינו של מוכר וכו' עכ"ל:
נמצינו למדין כיון שהתנה המשלח עם השליח שלא ימכרנו אלא דעת פלוני והלך ומכר שלא מדעתו אם אמר שהוא שליח לא קנה וצריך לחזור המקח אבל אם לא אמר שהוא שליח קנה הלוקח:
העולה לנו מכל האמור לנדון דידן שיהודה יצא זכאי בדינו נגד שמעון וכל מה שקנה משמעון זכה במקחו ואין לשמעון נגד יהודה תרעומת כלל ועיקר כיון שלא אמר שהוא שליח ובזה נסתתמו טענותיו במה שהוא טוען נגד יהודה דמקח טעות היה:
זהו מה שעלה מצודתי להלכה ולא למעשה אם יסכים עמי הרב היושב על כסא ההוראה הקדב"ה יאריך ימיו בטוב ושנותיהם בנעימים אמן:
תם ונשלם כ"ח לחדש ניסן שנת התק"סג ליצירה
אני הצעיר יעקב די אליעזר פיראריס
בבית ובדפוס אלמנה ויתמי מהמנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עז זיבנטי הויז פון דיא נייא גאס