שאלה כו אם אמר השלטון לישראל הנח לי לקצץ לך אבר אחד שאינך מת ממנו או אמית ישראל חבירך מהו:
תשובה גרסינן בסנהדרין פ' בן סורר דף ע"ד אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יהוצדק נמנו וגמרו בעלית בית נתזה בלוד כל עבירות שבתורה אם אומרין לו לאדם עבור ואל תהרג יעבור ואל יהרג חוץ מע"ז ג"ע וש"ד וע"ז לא והא תניא א"ר ישמעאל מנין שאם יאמרו לאדם עבוד ע"ז ואל תהרג שיעבוד ואל יהרג ת"ל וחי בהם ולא שימות בהם יכול אפי' בפרהסיא ת"ל ולא תחללו את שם קדשי ונקדשתי איהו דאמר כר' אלעזר דתניא ר' אלעזר אומר אם נאמר בכל נפשך למה נאמר בכל מאודך וכו' אלא אם יש לך אדם שגופו חביב עליו לכך נאמר בכל נפשך וכו' ג"ע וש"ד כדר' דתניא ר"א כי כאשר יקום איש וכו' וכי מה למדנו וכו' אלא הרי זה בא ללמד ונמצא וגו' ורוצח גופיה מנלן סברא הוא כההוא דאתא לקמיה דרבא וכו' כי אתא רב דימי א"ר יוחנן ל"ש אלא שלא בשעת השמד אבל בשעת השמד אפי' מצוה קלה יהרג ואל יעבור. כי אתא רב דימי א"ר יוחנן אפי' שלא בשעת השמד ל"ש אלא בצנעא אבל בפרהסיא אפי' מצוה קלה וכו' מאי מצוה קלה אמר רבא כדרב יצחק אמר רב ערקתא דמסאנא עכ"ל לענינינו:
נראה לע"ד דיקצץ ולא יהא גורם מיתת חברו מדאמרן בהאי סוגיא דיהרג ואל יהרוג וכ"ש הכא דליכא הריגה אלא נטילת אבר בלבד דדין הוא דיקצץ וידעתי כי יקשה הקורא דמה להלן שכן ראובן הורג את שמעון ומ"ה יהרג ואל יהרוג אבל כאן דלא ימית ראובן את שמעון אלא השלטון ה"א דלא יקצץ ונר' דאפי' הכי יקצץ דאע"פ שאינו הורגו בידיו הא מיהא אם לא ירצה להקצץ יגרום שימות חבירו דהוי כאלו הוא בעצמו יהרגהו והוי כי ההיא דרבא דיהרג ואל יעבור וכו' ועוד נר' לאוכוחיה דיקצץ בענין דלא יתקשה דבר והוא מק"ו ומה התם דהוא עצמו הורג אמרינן דיהרג הוא שלא להרוג הכא שאינו הורג הוא אלא השלטון אינו דין דיקצץ כדי שלא ימיתוהו ולא זו בלבד אלא אפי' ערקתא דמצוה קלה היא כדאמרן בגמ' יהרג ואל יעבור הכא שגורם מיתת חבירו דהוי כאילו הוא בעצמו יהרגהו אינו דין שיקצץ:
וגרסינן בירושלמי סיעה של בני אדם שמהלכים בדרך ופגעו בהם גוים ואמרו להם תנו לנו א' מכם ונהרגהו או נהרוג את כלכם אפי' כלם נהרגים אל ימסרו להם נפש א' מישראל ייחדו להם א' כשבע בן בכרי יתנוהו להם ואל יהרגו א' ריש לקיש והוא שחייב מיתה כשבע בן בכרי ור' יוחנן אמר אעפ"י שאינו חייב מיתה. דנר' מכאן ראיה לנ"ד בין מרישא בין מסיפא דהא בא' קאמ' יהרגו כלם כלם וגו' ואם בהיותם רבים יהרגו וגו' כ"ש בהיותם שנים שלא ימסרו זה את זה ואף גם זאת דאין שייך כאן מסירת הא' את חבירו וליכא אלא חסרון אבר בלבד וגם מן הסיפא יש ראיה ואע"ג דיקשה מזה דקאמר דאם ייחדוהו ימסרוהו והכא שייחד לו נמי לימא לא יקצץ והוי כאלו ימסרהו ל"ק מידי משום דהתם כיון שהם סיעה של בני אדם וייחדו להם א' דחייב מיתה טוב שימות חייב א' משימותו כלם בהיותם זכאים מעון אבל כאן אעפ"י שייחד לו חבירו פ' מ"מ ליכא האי טעמא דימסור הא' את חבירו כאשר נוכיח בסמוך וכיון שאינו אלא בנטילת אבר בלבד בין שיהיה שמעון חייב מיתה כטעמיה דריש לקיש בין שאינו חייב מיתה כטעמיה דר' יוחנן מ"מ יקצץ אבר שלו ולא ימיתו את חבירו: ולמאי דקי"ל דהלכה כריש לקיש בענין זה נדבר בסמוך בו בס"ד כאשר יעדתי לעיל:
וההיא דקי"ל דאם יאמרו לאדם הנח ליזרק על התינוק או תיהרג דיזרק ואל יהרג ל"ק מידי דהא התם כבר אוקמוה התו' והר"ן ז"ל באינו עושה מעשה ומ"ה יזרק ואל יהרג אבל כאן אע"ג דלא קעביד מעשה נוח לו להקצץ כיון שאין מת מחסרון אבר זה משימות ישראל וכן ההיא דרבא דיהרג ואל יעבור משום דעביד מעשה וגו' ולפי זה איכא לאקשויי לדידי דאמרי דיקצץ. משום דכיון שאינו עושה מעשה טוב לו שלא ליקצץ מדיקצץ ונ"ל לומר דהתם בתינוק מאחר שאם לא ירצה ליזרק יהרגוהו ובזריקתו לא קעביד מעשה מ"ה יזרק ואל יהרג אבל כאן בנ"ד אעפ"י שאינו עושה מעשה כיון שאם לא ירצה ליקצץ יהרוג השלטון את חבירו והוא יכול להצילו במידי דלא אפסיד אנפשיה דהיינו בנטילת אבר שאינו מת ממנו לעולם יקצץ. והאי דתינוק אתיא בתו' בפסחים וביומא ובסנהדרין כי להיותו דבר מפורסם לא הבאתי דברי התו' כאן: הא קמן דבנידון זה יקצץ כדי שלא ימות חבירו:
ואשר יעדתי למעלה להרחיב מחנה מענה לשוני בזה הוא מה כוונתו של שלטון זה להרוג את שמעון או לקצץ אבר ראובן או זה או זה יעשה כרצונו ולמה לו לשאול רשות מראובן כנז'. אבל נר' לומר דודאי כוונת השלטון היא להמית את שמעון והטעם נ"ל לאוקומה בהכי דבאותה שעה הגיע לשלטון אגרת א' מאת שרי צבאות שלו המופקדים מאתו להנהיג עיר א' ממלכותו והגידו לו איך שמעון פשע בו בדבר מה ושאלו הימנו מה יהיה משפט האיש על מעשהו ונניח ששמעון הנז' לא היה חייב מיתה על פשעו וחטאתו אשר חטא אלא עונש אחר כגון לענות בכבל רגלו עד עת בא דברו ויתירוהו מן האזיקים והשלשלת. אבל בהיות השלטון באותו הכעס אם היה פוגע בשמעון היה ממיתו לא שהדין כך אלא שהכעס הצריכו לכך אבל פגע בראובן וא"ל הנח לי וכו' דמתוך זה מיתבא דעתיה עלויה והשתא בהנחה זאת יתיישב הדבר דכיון ששמעון הנז' אינו חייב מיתה יפה דנתי ויפה חייבתי לראובן שיקצץ אברו דהוי כי סיעה של בני אדם דאמרינן דכיון שאינו חייב מיתה לא ימסרוהו כסברת ריש לקיש דבהאי נידון קי"ל כותיה לגבי רבי יוחנן משום דספק נפשות להחמיר וכן פסק הרמב"ם בהלכות יסודי התורה פ"ה כותיה דריש לקיש כנז' מדבריו ומכסף משנה:
ואע"ג שנניח דליהוי שמעון חייב מיתה על אשר חטא עכ"ז יקצץ ראובן דאע"ג דא' ריש לקיש דבהיותו חייב מיתה ימסרוהו וקי"ל בהאי נידון כוותיה ה"מ בסיע' של בני אדם דשייך בה מסירה ואם לא ימסרוהו יהרגו כלם התם כיון דמ"מ חייב מיתה מ"ה ימסרוהו אבל בנ"ד דרחוקי' זה מזה וידוע לראובן דבקציצת אברו אינו מת ובהכי מציל נפש א' וידענו כי המקיים נפש א' וכו' כאלו קים וכו' בהא נר' דיודה ריש לקיש דיקצץ:
ועוד מצאתי במגיד משנה בהלכות רוצח פ"א דמסיק בירושלמי חייב להכניס עצמו בספק סכנה כדי להציל חבירו ונר' לאוכוחיה באופן זה ומה התם דהוי ספק סכנה אם ימות או לא חייב להכניס עצמו הכא בנ"ד אע"ג דיודע בודאי שיקצצו לו את האבר כיון שברור לו שלא ימות לא כ"ש דיהא חייב להכניס עצמו:
וביומא פ"ח דף פ"ב ת"ר עוברה שהריחה וגו' ואם לא נתיישבה דעתה ברוטב מאכילין אותה שומן עצמו שאין לך דבר שעומד בפני פיקוח נפש חוץ מע"ז וגו' הא קמן דמפני פיקוח נפש דחינן כמה מילי דחינן יומא דכפורא דכרת ולאו דאכילת חזיר או בשר קודש ומכ"ש דפיקוח נפש לידחי את האבר דנידון דידן לו' דיקצץ:
ועוד איתא התם דף פ"ד. ת"ר מחמין חמין לחולה בשבת וגו' ואין עושין דברים אלו לא ע"י גוים אלא ע"י גדולי ישראל וכתבו התו' ז"ל בגדולי ישראל ואפי' היכא דאיכ' בגוי מצוה בישראל שמא יתעצל הגוי ולא יעשה ויבא לידי סכנה עכ"ל. הא קמן דבכל דבר דפיקוח נפש דיש בו סכנה כל הזריז ה"ז משובח כנר' מזה וכן בסמוך דת"ר מפקחין וגו' והזריז ה"ז משובח. דמכל הני נפקא דיקצץ ראובן אבר כדי שלא ימית השלטון את שמעון חברו:
וגרסינן עוד התם ביומא בדף פ"ה וכבר היה רבי ישמעאל ורבי עקיבא מהלכין בדרך וגו' ורבי לוי הסדר וגו' מהלכים אחריהם נשאל' שאלה זו בפניהם מנין לפיקוח נפש שדוחה את השבת נענה רבי ישמעאל ואמר אם במחתרת וכו' וכן רבי עקיבא וכן כולהו (ואחרון אחרון חביב) א' רב יאודה א' שמואל אי הואי התם ה"א דידי עדיפא מדידהו וחי בהם ולא שימות בהם: א' רבא לכולהו אית להו פירכא בר מדשמואל דלית ליה פירכא משו' דלכולהו תינח ודאי ספק מנלן. ודשמואל ודאי לית ליה פירכא ופיר' רש"י ז"ל אשר יעשה אדם המצות וחי בהם שיחיה בהם ודאי ולא שיבא בעשייתם לידי ספק מיתה אלמא מחללין על הספק עכ"ל. נר' מכאן דלא מבעיא פיקוח נפש ודאי דדחי שבת אלא אף ספק פיקוח נפש תדחה את השבת ואף מכאן ראי' לנ"ד לומר שיקצץ. ומה פיקוח נפש דקילא תדחה את השבת דחמירא לא כ"ש דלידחי את האבר: זהו הנלע"ד ממה שמצאתי וראיתי בגמ' וכן כתב הרמב"ם ז"ל בפ"א מהלכות רוצח. וז"ל. כל היכול להציל ולא הציל עובר על לא תעמוד על דם ריעך וכן ששמע כותים מחשבים על חבירו רעה ולא גילה אוזן חבירו והודיעו או שידע בכותי או באנס שהוא בא על חבירו ויכול לפייסו בגלל חבירו ולהסיר מה שבלבו ולא פייסו וכל כיוצא בדברים אלו עובר על לא תעמוד ע"כ. א"כ נר' מזה דיקצץ. וכן חתם הרמב"ם ז"ל דבריו באומרו אע"פ שאין לוקין על לאוין אלו לפי שאין בהם מעשה חמורים הם שכל המקיים נפש אחת מישראל כאלו קיים עולם מלא ע"כ. נפקא מזה דלנקצץ בעד חבירו יקרב בהקצצו עקב רב והמזהיר יזהיר כזוהר המאורים ובשכר זאת אל חי חלקנו ימהר יחישה גאולתנו בביאת משיחנו אכי"ר: כן נלע"ד אם יסכים עמי הרב המורה שיחיה כי"ר:
אמשטרדם ער"ח תמוז התקס ליצירה:
הצעיר שלמה ישורון
בדפוס אלמנה ויתמי מהמנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ זצ"ל:
וואוינין אויף דיא שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס