שאלה סג שמעון היה ביתו סמוך לבה"כ ושמש הכנסת היה מוליך הרמונים לביתו ולפעמים היה שמעון לוקחם מהתיבה ומוליכם לביתו ולהביאם לבה"כ יום שני וחמישי וביום שבת קדש ויהי היום אין איש בבית שמעון והדלת סגור ונכנסו גנבים וגנבו הרמונים הנ"ז והפרנסים אומרים לשמעון כי פשע בשמירת' כי לא שם אותם בארגז סגור במפתח כמנהג שמירת כלי כסף וחייב לשלם והוא משיב אמרים כי לא היה לו ארגז וכמו שמניח כליו בביתו כך הניח הכלים של הקדש הנ"ל ועוד כי הדבר ידוע כי אף שיהיה לו ארגז קשה הדבר לסגור ולפתוח תמיד כל יום הוצאת ס"ת ואדעתא דהכי היו שומרים אותם אצלו ולא זו בלבד כי השמש היה המוציא והמביא והיה מניחם במקום שלבו חפץ ומוציאם משם ואפילו שומר חנם איננו והפרנסים העידו בעדים חוץ מהקהל שכמ' פעמים הי' ראובן מעצמו לוקחם מבה"כ ומוליכם לביתו ומחזירם יורנו המורה הדין עם מי ושכמ"ה:
תשובה הנה היתה התחלתי בעיון השאלה  לעמוד עליה בכל פרטי ושרשי הדברים הנוגעים לענינא אבל בהיות שטרדות הזמן לא נתנו השב רוחי לכתוב הדברים כהלכתן אכתוב לבד להיכן הדין נוטה ובקוצר גמור אשימה עיני עיוני הדל לדקדק בלשון השאלה שהרי לא נזכר בה איך באו הרמונים הללו אל בית שמעון אם קיבל עליו שמירתם או לא דכפי סתמיות דברי ה"ה אינו משמע כי אם שנתן להם רשות להניחם בביתו ולהיות מצוים להם לעת מצוא הלכך יש לחקור אם חל עליו בנתינת רשות כזאת חיוב שומר או לא לכן נביא לשון המשנה פ"ו דב"מ ד' פ' ע"ב ז"ל שמור לי וא"ל הנח לפני ש"ח ובג"מ אמר ר"ה אמר לו הנח לפניך אינו לא ש"ח ולא ש"ש אבעיא להו הנח סתמא מאי ת"ש שמור לי וא"ל הנח לפני ש"ח הא סתמא ולא כלום אדרב' מדאמר ר"ה הנח לפניך הוא דאינו לא ש"ח ולא ש"ש הא סתמא ש"ח הוי אלא מהא ליכא למשמע מיניה עכ"ל:
והרי"ף ז"ל כתב על הא איבעייא דכיון דלא איפשיטא לקולא עבדינן ופטור: גם הרא"ש שם בפסקיו כתב דלקולא עבדינן:
ולשון הרמב"ם בפי' המשנה הוא דכשאמר הנח סתם אינו חייב כלום ואפי' השבועה המחויבת לש"ח לפי שלא קיבל עליו שמירה בשום פנים ואפי' שמירה בחנם עכ"ל: וכן פסק בחיבורו בהל' שאלה פ"ב הלכה ח' אלא שגם כתב שם דהוא הדין נמי אם אמר לו הרי הבית לפניך שאינו לא ש"ש ולא ש"ח ואינו חייב שבועה כלל עיי"ש והוציא הדין הזה מעובדא בא לפני רבא ואמר להם כל הא ביתא קמך ל"מ ש"ש דלא הוו אלא אפילו ש"ח לא הוו עיין בפ'  הזהב ד' מ"ט ע"ב:
ומצאתי כתוב על האי עובדא בשם הריטב"א  דפטור אע"פ שקיבל ממנו שכירות דלרבות זה נתכוון רבא באומרו כל הא ביתא וכו':
והרב בעל הטורים בח"מ סי' רצ"א ג"כ פסק לפטור בהנח סתם גם הב"י בשולחנו בסי' הנ"ל ג"כ פסק. והא לכם מ"ש הרב בא"ה שם באות ה' ז"ל לפניך. ואע"פ שקיבל ממנו שכירות מ"מ הא ביתא קמך א"ל כ"כ בבד"ה בשם הריטב"א ור"ל אע"פ שקיבל שכר שמירה כשישמור מ"מ כיון דא"ל הא ביתא קמך לא קבל השמירה ולא הוי אפי' ש"ח והכי מוכת בש"ס ע"ש עיין בתשו' מהר"א ששון סו' קמ"ד ובתשו' ר"ל נ"ח סי' צ"ד שם עכ"ל והנה מן הנ"ל יש ללמוד שבכ"מ נלך לקולא כשלא מצינו שהנפקד קבל עליו בפי' שמירת הדבר:
איברא שבתוך חיפוש ספרי הפוסקים למצוא דברי חפץ מצאתי נדון כתוב בתשו' מהרדב"ז שלכאורה דומה קצת לנ"ד והאריך הרב בתשובתו ופסק לחיוב את הנפקד משום פשיעה עיין עליו בסי' קפ"ז וכפי סברתו דימה להנפקד ההוא כשומר גמור אף שלא קבל עליו השמירה בפירוש וחייב אותו על פשיעותו שלא שמרם כדרך השומרים הלכך לפום ריהטא היה לנו ג"כ לחייב את שמעון של נ"ד ברם אחר החקירה יש לנו הפרש גדול מכאן לשם דהא שם הנדון הוא שהפקידו אותם הרמונים בבית שמעון וכפי זה הלשון משמע שגם הוא קבלם כפקדון גם שם מעיקרא שמעון עצמו הוא הוא אשר היה מביאם ומוליכם א"כ תיכף נמצא שקרן בדבריו שטען שהשמש הוא שהיה מביאם ומוליכם והוא לא נגע בהם וכפי דברי השאלה ל"מ שנגע בהם אלא גם השאילם לאחרים ועוד ששם היה לו ארגז כדי לשומרם כמנהג ולא שמרם אלא נתנם בבית שנכנסים ויוצאים בה ואפי' בתוך החדר המיוחד שהיה לו לא נתנם הלכך אף שהרב הנ"ל חייב את שמעון בנדון שלו כמדומה לי שאין משם ראיה לנ"ד דכפי משמעות הדברים הנ"בה לא קבלם שמעון בתורת פקדון אלא לבד נתן להם רשות להניחם בתוך ביתו:
אבל בתוך פסקי הרא"ש מצאתי כתוב הגהת מאור זרוע ז"ל הא דרבי שאמר בכולם פטור עד שיקבל בע"הב לשמור היינו דוקא בחצר אבל בבית אפילו רבי מודה דקביל עליה נטירותא כיון שנתן לו רשות להכניסם ואפי' א"ל הנח לפניך או הנח סתם אבל אם א"ל הא ביתא קמך אפילו ש"ח לא הוי ואפילו פשע בשמירה פטור דהאי לישנא גרע מרשות סתמא ע"כ תמצית דבריו והנה אף שמכאן נראה דבנתינת רשות בתוך מקום המשתמר כבר קבל השמיר' עליו וחייב בפשיטתו דהיינו הנח סתם הנה מהרמ"א בהגהותיו חלק ח"מ סימן הנ"ל דין א' כתב איפכא דלא אמרינן דהנח סתם לא הוי ש"ח אלא במקום המשתמר ושכך כתב הטור בשם אביו עוד כתב בשם המרדכי שאפילו במקום שאינו משתמר אינו חייב בהנח סתם:
והא לכם לשון הט"ז בסימן הנ"ל הא פלוגתא דרבי ורבנן הוא בהנח סתמא בבית הנפקד והא בעייא דלא איפשיטא דאזלינן בה לקולא דלא הוי ש"מ מיירי בבית הנפקד ע"כ:
ועוד יש לנו סיוע מדברי הרב כנ"הג בסימן הנ"ל בהגהת הטור אות ל"ז שכתב בשם מהרימ"ט בחלק ג' סימן נ"ו שכל שלא מסר המפקיד הפקדון להנפקד אלא שהניחו בביתו ומשם נטלו יכול הנפקד לטעון שלא קבל עליו השמירה:
עוד כתב הרב כנסת שם באות ל"ח שכדרך שצריך משיכה בלקוחות כך צריך בשומרים בין לענין חזרה בין לענין תורת שומר ואף שיש חולקין דדוקא בעינן משיכה לענין חזרה אפ"ה אנן בתראי כיון דאית לן פלוגתא לית לן לאפוקי ממונא עוד שם באות נ"א כתב דמאחר דאיכא פלוגתא דרברבתא יכול המוחזק לומר קים לי כדעת הסוברים דבעינן שימשוך ושכן כתב התומת ישרים בסימן י"א ורפ"ה ומהר"ש הלוי סימן כ"ג מחלק ח"מ ושכן נראה מדברי הר"ל נ"ח סימן צ"ג ועוד כתב הרב הנ"ל באות נ"ג דיש מי שסובר דאפי' משיכה לא מהני בש"ש וש"ח:
ופוק חזו מאי דכתב מהר"א ששון בסי' קמ"ד בספרו תורת אמת ז"ל ראובן שאמר לשמעון טול פקדון וה ושמעון שתק וראובן הניחו ברשות הנפקד לפניו יש להסתפק אם השתיקה מהניא או לא דלא מצאתי במשנה וגמרא דמהניא לענין כזה וכו' והאריך עד שכתב בסוף הענין ז"ל נ"ל לסמוך על צד הפיטור כל זמן שלא קיב השמירה בפירוש דהכי מסתברא וכמעט נראה מוכרח ממ"ש למעלה:
מכל הא יש לנו לסמוך שלא לתת דין נפקד לשמעון של נ"ד ואפילו ש"ח לא הוי דהא לא קביל עליה שום שמירה אלא דוקא עשה להם גמילות חסד לתת להם שאלתם ורשות ישימו הרמונים בתוך ביתו ולא קפיד לסבול שהשמש יכנס ויצא בלי רשות בתוך ביתו בעת נטילתם ונתינתם:
ואם רוצים אנחנו להחמיר ברמונים הללו כיון שהם של בהכ"נ לחשוב את שמעון כש"ח עליהם ולגזור עליו כפסק דין של הרב בנימין זאב שסובר דאינו מועיל מה שהנפקד מניח הפקדון במקום שמניח את שלו מ"מ גם הוא כתב שאם התנה עם המפקיד לתת אותם עם שלו מועיל וא"כ בנ"ד דשמעון לא היה לו שום ארגז בביתו ניכרים דברי אמת שטענתו טענה במה דאמר דאדעתא דהכי היו שומרים אותם בביתו ובודאי שמסתמא כך אמר להם מקודם הלכך לא פשע בשמירתן:
וראיה לדברי ראו גדול מזה כתב הרב מהריט"ץ בסי' י' מתשובותיו שכתב מדקדוק לשון הירושלמי עם דברי הרמב"ם ז"ל דכל נפקד דנטל פתח הבית כראוי לא בעי לתת הפקדון בשידה תיבה ומגדל ואם נתנתן בשידה תיבה ומגדל ונטל אותם במנעול אפילו דלת הבית יהיה פתוח נקרית שמירה כראוי עכ"ד:
גם הרב כנ"הג בסימן הנ"ל בהגהת ב"י אות ל"ג כתב משם מהר"ם די בוטון דהמפקיד ממון ביד חבירו להוליכם למדינת הים לא בעו שמירת קרקע לכ"ע רק אם נתנתם לימים רבים שיעמדו בביתו. וא"כ נלמוד מכאן בנ"ד שכיון שהרמונים צריכים להיות בב"הכ כל תוך שלשה ימים הנה אינן נקראים ימים רבים בתוך ביתו כדי להטריח עליו בשמירתן אף שיהיה באפשר:
איברא שהרב ששון בנדון אחד בא לפניו שהיה חייב הנפקד לתת למפקיד הפקדון בתוך עשרה ימים וכו' עיי"ש. והרב ז"ל בתחלת העיון היה רוצה לפטור להנפקד מן פשיעתו לפי שבזמן מועט כזה לא היה צריך שמירה מעלייתא ולדמות הדין ההוא לנדון מהרי"ק ז"ל שכתב שהמפקיד מעות אצל חבירו להתעסק בהן אינו צריך לקברם בקרקע והוי כמי שמפרש לו כך אף שלא התנו בכך אבל אח"כ כתב דאין לו דמיון דהא מ"מ מהריק"ו ז"ל מצריך שמירה מעלייתא ולא מיעט כ"א קבורת קרקע משום הטורח שצריך לו בה בכל עת שיזדמן. ואע"פ שמכאן סתירה על מה שכתבנו לעיל מ"מ יש הפרש בין נ"ד לנדון הרב ששון לפי ששם המפקיד הפקיד הדבר בעדים וקנין בתנאי הפקדון וגם הנפקד פשע פשיעה גדולה ועשה מעשה נגד דעת המפקיד כאשר יראה עיני כל רואה בה שם:
והא לכם מה שמצאתי כתוב במהר"ם מטראני בח"א מתשובותיו בסימן שמ"א ז"ל כל פקדון שהוא צריך להיות מזומן לעת מצוא חמר נאמן להוליכו לא יהיה חייב הנפקד להניחו בארגז אפילו היה ראוי לאותה שמירה והוי כמו מי שהפקיד ערב שבת דמודה שמואל וכו' והרב ב"י כתב בסימן הנ"ל דהאי מימרא דשמואל דערב שבת בין השמשות דלאו דוקא בין השמשות אלא אפילו מחצי היום ואילך ושכך כתב המרדכי גם כתב בשם הרא"ש דהאי צורבה מרבנן רוצה לומר המפקיד ויש לו זמן להנפקד במוצאי שבת עד אור הבוקר:
וחוץ מן הנ"ל ראו את הרב תרומת הדשן בסי' של"ג מתשובותיו שכתב דאם המפקיד יודע דאין הנפקד רגיל לשמור שום דבר כלל כ"א בענין שוה הנה מעיקרא אדעתא דהכי הפקידם:
גם מהרשד"ה בחלק ח"מ סימן מ"ז מראים דבריו כן שכתב שכשהמפקיד יודע בשמיר' הפקדון שאינה בשמירה מעולה וסבר וקביל הנה הנפקד פטור מן הפשיטה עכ"ד הלכך בנ"ד שהנפקד טוען שאדעתא דהכי שמו רמונים בביתו שלא יתנם בארגז מכיון שלא היה לו ארגז ודאי דפטור מלשלם:
וראיה גדולה יש באמיתת טענת שמעון דשמירה כזאת קבלו גם הקהל ממנו דהא שמש הקהל בכל יום כשהיה נוטלם הנה במקום שהניחם שם בתחילה מצאם ולא גמגם בדבר וקיי"ל שלוחו של אדם כמותו:
גם אין לפקפק בנ"ד אם יש כח להשומר לעשות תנאי לגרוע שמירתו או לא דהא הא לכם לשון הרמב"ם בפ"ו מה' שאלה הלכה ב' ז"ל יש לשומר להתנות להניח הפקדון אפי' יהיו מעות בזוית ביתו וכיוצא בזה וכו': וכתב על זה ה"ה שזה פשוט וכ"ש הוא ממה שנתבאר בפ"ב מה' שכירות עכ"ד: ואין לחשוב דהיינו דוקא כשהמפקיד מודה בתנאי דהא שם בסוף אותה הלכה כתב שאם טוען השומר תנאי היה וכו' ובעל הפקדון אומר לא היה שם תנאי אף טל פי שהפקיד בעדים מתוך שיכול לומר וכו' ונאנסתי נאמן לומר שהיה ביניהם תנאי לפיכך ישבע שלא שלח בו יד וכו' ושהיה ביניהם תנאי עכ"ד: ואע"ג דיש קושיא על לשון הרב הנ"ל דמיגו במקום עדים לא אמרינן כבר פירשו דבריו ה"ה והרב כסף שיטלו כהוגן עיין עליהם:
אם כן ראו איפה דבנ"ד דאין אנשי הקהל מכחישין לשמעון במאי דטען דאדעתא דהכי וכו' גם שכפי מ"ש יש להסתפק אם נעשה שומר עליהם אם לאו נ"ל דשמעון הנ"ל פטור אף מן השבועה הנ"ל:
ואם באנו לחייבו משום מה שהעידו העדים חוץ לקהל שראו אותו כמה פעמים שהוא בעצמו הביאם מביתו לב"הכ והוא עצמו לקחם משם לביתו וא"כ נגזור עליו תורת שומר עליהם בכל פטם שלקחם מחדש הנה באמת שאף שראיתי דמסברא דידיה חייב הרב ששון להנפקד בנדון הנ"ל מטעם זה הנה גם הוא מעיד בעצמו דכיון דהניחם במקום שהניחם השמש בראשונה היה לו פנים לפוטרו עיין עליו שם: מן הא דאף שמצינו דהרב הנ"ל לא פטר  את הנפקד משום הא לא משום הכי גמרינן מיניה לנ"ד מכיון ששם מצא לו הרב פשיעה גדולה בתחילת שמירתם שהרי לא שם אותם במקום המשומר שהיה לו דמ"ה לאפטרו משום הא דלעיל:
גם נ"ל דאין לחייב את שמעון הנ"ל בנ"ד אף שאינו שומר עליהן בדין שומר דנחייבהו משום מזיק בידים דהא הרב ן' חביב כתב בסוף שאלה צ"א דמי שלא קיבל עליו להיו' שומר כפי הראוי ע"פ הדין אף על פי שפשט לא אקרי מזיק והבעלים אינהו דאפסידו בנפשייהו:
גמירי מכל הנ"ל דשמעון של נ"ד פטור מכל  וכל זהו מה שעלה בדעתי לכתוב על  נ"ד ולבי ישיש עלי אם יסכים עמי מורי הרב ה' יאריך ימיו ושנותיו אוכי"ר:
נגמר סוף חדש ניסן שנת אחת מהנה לא נשברה לפ"ק
ממני הקטן יוסף ן' לאבא מרי כמהור"ר משה אלואריש זצ"ל
בבית ובדפוס אלמנה עם יתמי המנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ ז"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס