שאלה מעשה ששהתה חתיכת בשר בלא שריה במים שלשה ימים מעת לעת ואחר כך מלחו אותה כראוי ובשלו אותה בקדרה עם ירקות ומים ולא היה ששים בקדרה נגד החתיכה לבטלה נגד הדם הנצמט בתוכה כתקנת הגאונים ואחר כך חממו אותה חתיכה עצמה עם תבשיל אחר וגם כן לא יש בו ששים לבטל החתיכה ובאו לישאל עליו לכתחילה לאכול התבשיל וגם החתיכה עצמה השתא איבעיא לן מי אמרינן דעד כאן לא החמירו הגאונים אלא בתבשיל הראשון שעדיין יש בה דם אבל תבשיל האחרון כבר פלטה כל דמה ואת"ל דחתיכה עצמה אסורה מכל מקום תבשיל האחרון יהיה מותר על ידי צירוף שיצטרף עם תבשיל הראשון לבטל החתיכה אף על פי שכל אחד לבדו שהרי אינו אלא חומרא דגאונים ואת"ל שהכל אסור החתיכה וגם התבשילין עדיין תבעי לן לענין כלים שנתבשלה בהם החתיכה אם מותר להניחן עד עבור עליהם כד שעות ולהשתמש בהן דלא אסרה תורה אלא קדרה בת יומה ורבנן גזרו שאינה בת יומא אטו בת יומה ועד כאן לא גזרו רבנן קדרה שאינה בת יומה אלא שנאסרה מאיסור של תורה או איסור של דבריהם אבל נדון דידן אינו אלא חומרא דגאונים ובכה"ג לא החמירו כל כך לאסור הכלים על הכל יבוא דברך וכבדנוך ומהת"מש:
תשובה קודם כל דבר נתנו אל לבנו לדרוש ולחקור מי הוליד סברא זו ומבטן מי יצאו הדברים ואחר כך נגיד דעתנו ומה שנראה לנו עליה כתבו ההגהות מיימוניות בפרק ו' מה' מאכלות אסורות בשם ראבי"ה ז"ל שמעתי מאבא מורי שקבל מן הראשונים שכל בשר ששהה ג' ימים מעת לעת שלא נמלח ששוב אינו פולט דמו שנתקשה הדם בתוכו עכ"ל ולא נתגלה לנו מי הם הראשונים האלה ומדברי הטור נראה שהוא מן הגאונים שהרי בסי' ס"ט כתב סברא זו בשמם וכל האחרונים שראינו כולם קיימו וקבלו הדעת הזה גם הר"י קארו ז"ל הסכים אליה בסי' הנזכר ועם כל זה לא נחה ולא שקטה דעתנו בהוראה זו יען כי לפי דברי התלמוד וגדולי הפוסקים נראה כפי מה שנבאר שהמלח כחו גדול להפליט כל הדם אף אם אירע מקרה שנצרר הדם לתוך החתיכה ונביא על זה ג' ראיות ברורות ועל פי שלשה עדים יקום דבר:
הראיה הראשונה היא ממה שאמרו בפרק כיצד צולין (פסחים דף ע"ד) והובא גם כן בפרק גיד הנשה (חולין דף צ"ג ע"ב) האי אומצא דאסמיק חתכה ומלחה אפילו לקדרה נמי שפיר דמי תליא נמי בשפודא דאיב דמא ע"כ בגמרא: ופירוש אומצא דאסמיק פירשו המפרשים שנצרר ונקבץ הדם והאדים הבשר מחמת מכה שהוכתה הבהמה מחיים ואע"פי כו אם חתכה ומלחה מותר לבשלה כי כח יש במלח להפליט אפילו הדם הנצרר וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק ו' מה' מאכלות אסורות לבשר שהאדים וכן ביצי בהמה בקליפה שעליהן וכן העורף שבו המרקים שהן מלאים דם אם חתכן ומלחן כדת מותר לבשלן ע"כ: וכן היא מסקנת הטור והרב י בסי' ז ז"ל נצרר הדם מחמת מכה אסור לבשלו עד שיחתוך המקום וימלחנו יפה יפה שכיון שנצרר הדם אין לו פתח לצאת עד שיחתוך בו עכ"ל:
הראיה השנית היא ממה שאמרו עוד בפרק כיצד צולין (פסחים שם) האי אומצא דאסמיק הוא וחלייה אסור לא אסמיק הוא וחלייה מותר ע"כ: ופירשו רוב הפוסקים שהוא בשר חי שנתנוהו בחומץ להצמית דמו לתוכו ואם האדימה החתיכה כבר נעקר הדם ממקומו ואע"פי כן מותר לבשלו על ידי חתיכה ומליחה ויראה לי שכן דעת הרמב"ם ז"ל שכתב בפרק ו' מה' מאכלות אסורות חומץ שחלט בו בשר לא יחלוט בו פעם שניה וחתיכה שהאדימה בתוך החומץ היא והחומץ אסורין עד שימלח אותה יפה יפה ויצלה ופירושו אצלי או יצלה ושיעור הלשון כך הוא היא והחומץ אסורין עד שימלח יפה יפה ואז מותר לקדרה או יצלה כדין צלי והוצרכתי לפירוש הזה כדי שלא יקשה עלינו מה שכתב אח"כ בשר שהאדי' וכ"ו אם חתכן ומלחן כדת מותר לבשלן הלא באר שבשר שהאדים מותר ע"י חתיכה ומליחה ומה בין זה לחתיכה שהאדימה ובודאי שהדין דין אמת לפי דעת הרב המגיד שסובר ששני המאמרים אחד כמו שיראה המעיין בדבריו ואם נפשך לפרש דברי הרמב"ם כמו שבארם הרב בית יוסף בסי' ס"ז שמה שאמרו בגמרא הוא וחלייה אסור לקדרה קאמר ולכך לא התיר הרמב"ם אלא לצלי הוצרכנו לנטות בפעם הזאת מדבריו כי כבר הסכים הטור והר"בי לדעת רוב הפוסקים והתירו בשר זה אף לקדרה ע"י חתיכה ומליחה שכך כתבו בסי' הנ"ל בשר שלא נמלח ונתנוהו בחומץ כדי להצמית דמו בתוכו אם נתאדם הבשר זהו סימן שנעקר הדם ממקומו והחומץ אסור וגם הבשר אסור לאכלו חי ואין לו היתר אלא בכלי ואם לקדרה צריך חתיכה ומליחה עכ"ל:
הראיה השלישית והיא האחרונה היא ממה שאמרו בפרק כל הבשר (חולין דף קי"ג) אמר שמואל משום ר' חייא השובר מפרקתה של בהמה קודם שתצא נפשה הרי זה מכביד את הבשר וגוזל את הבריות ומבליע דם באיברים איבעיא להו מי שרי למיכל מיניה באומצא או לא תיקו זו היא גירסת הרי"ף והר"אש ז"ל וכתב הרב המגיד שהיא הגירסא הנכונה וכתב הרמב"ם בפרק הנ"ל השובר מפרקת בהמה קודם שתצא נפשה הרי הדם נבלע באיברים וכ"ו אלא כיצד יעשה יחתוך החתיכה וימלח יפה יפה ואח"כ יבשל וכ"ו וכתב עליו ה"ה אלא כיצד יעשה מבואר לפי הגירסא שכתבתי למעלה שלא שאלו אלא לאכול באומצא אבל במליחה אפילו לקדרה מותר וכך הם דברי הר"ן וכן הורו כל הפוסקים:
הרי הבאנו ג' ראיות שכל דם אף הנברר מחמת מכה או שנצמת דמו בתוכו על ידי חומץ או שנבלע באיברים על ידי שבירת המפרקת שכל אלו מותרים לבשלם אחר המליחה הנכונה שכח המלח מפליט כל הדם ובודאי שלא יהיה בשר זה ששהה ג' ימים בלא מליחה חמור מכל אלו שהבאנו למעלה שידענו בברור שנצרר דמן לתוכן ואע"פי כן הסכימו כולם שמותרים לקדרה על ידי מליחה ואיך א"כ אסרו בשר זה ששהה שלא נתאמת לנו כל כך שנתיבש דמו לתוכו והנה הרי"ף והרמב"ם והרשב"א ז"ל לא הזכירו חזה שום דבר נראה שלא הסכימו אליו ולפי זה היה נראה שלא לשים לב על הדבר הזה ולא לחוש אליו או לפחות היה לנו להתיר אם אירע שבשלו בשר זה אחר המליחה הראויה כיון שאינו אלא חומרא בעלמא וכמו שכתב הרמב"ן ז"ל על ענין כבד שנתבשל כדין הגמר' ז"ל ולא החמירו הגאונים לצלותו אלא לכתחילה אבל לאסור לאחרים בדיעבד לא וחששת אחרונים היא שמא לא יקרעוה יפה וחתוכא לתחת כדי שיעור זמן מליחתו ובחששת אחרונים אין מדקדקים בה להחמיר אלא להקל דהתורה חסה על ממונן של ישראל אמנם כיון שראינו שכל האחרונים ז"ל קבלו הדבר בסבר פנים יפות גם הר"אש הסכים אליו כנראה מתשובותיו כלל כ' סי' כ"ה (אע"פי שאינו אלא בתורת מנהג) אין לנו כח לחלוק עליהם ומוכרחים אנו לקבל דבריהם ונאסור בשר זה אף אם אירע בדיעבד שבשלוהו:
ומאחר שהסכמנו לאסור בשר זה שנשתהה ג' ימים בלא מליחה כבוא להגיד דעתנו על השאלה אשר נסתפק בה החכם השואל נר"ו והיא על חתיכת בשר שנשתהה ג' ומים מעת לעת בלא שריה במים ומלחוה ובשלוה כראוי ולא היה ששים בקדרה נגד החתיכה ואחר כך חממו אותה חתיכה עם תבשיל אחר וגם כן לא היה בו ששים נגד החתיכה ונסתפק לו מה יהיה דין התבשיל השני והחתיכה אם נאמר שלא החמירו הגאונים ז"ל אלא בתבשיל הראשון וכ"ו נשיב על ראשון ראשון ועל אחרון אחרון ראשונה ראינו לחקור במה שהניח החכם השואל נר"ו שבשר זה צריך ששים לבטלו ואף שנראה כן מדברי מוהר"י קארו כיון שלא הזכיר בטול פחות מזה ובבאור כתבו הרב בעל ההגה בסי' ס"ט בחלה נפשנו בדעת הזאת ואינו מוסכם כפי קוצר שכלנו כאשר נבאר בג"ה אמרו בפרק הערל (יבמות דף פ"ב) שתי קופות אחת של חולין ואחת של תרומה ולפניהן שני סאין אחת של חולין ואחת של תרומה ונפלו אלו בתוך אלו הרי אלו מותרין שאני אומר תרומה לתוך תרומה נפלה וחולין לתוך חולין ואמר ר"ל והוא שרבו חולין על התרומה ור' יוחנן אמר אף על פי שלא רבו חולין על התרומה והקשו על ר' יוחנן ומי סבר ר' יוחנן בדרבנן לא בעינן רבוייא והתנן מקוה שיש בו ארבעים סאה מכוונות נתן סאה ונטל סאה כשר ואמר ר' יהודה בר שילא אמר ר אסי אמר ר' יוחנן ער רובו מאי לאו דנשתייר רובו ודחו לא דלא נשקול רובו ואיבעית אימא שאני הכא דאיכא למימר שאני אומר ע"כ בגמרא: ופי' רש"י הרי אלו. החולין מותרים לזר: והוא שרבו חולין שבקופת חולין על התרומה שבסאה תרומה הילכך תלינן בשאני אומר חולין לתוך חולין נפלו דאי נמי הוי איפכא ונפל סאה תרומה בקופת חולין בטלו ברוב. וסבר ר"י. קס"ד האי דמותיב דטעמא דר"י לאו משום דסמיך אשאני אומר אלא משום דאי נמי הוי איפכא לא איכפת לן דלא בעינן ריבוייא בדרבנן אלא מכי איערב בטול ליה: נתן סאה ונטל סאה כשר' גבי שאר משקין ומי פירות ותמד שהחמיץ קאי במסכת מקואות ואשמועינן דאע"ג דחזר ונטל ואיכא למימר הא חסר ליה מקוה שהסאה הזאת אין משלימתו שאינה ראויה למקוה אפילו הכי כשר דמכי יהבו לגביה בטל ליה והוו להו ארבעים וחד כולם ראויים וכי שקל חד סאה פשו ארבעים אבל איפכא לא דכי נטל סאה ברישא חסר ליה וכי הדר מלייה הוה ליה מקוה חסר דמשקין הללו אין משלימין את המקוה מאי לאו דנשתייר רובו עד י"ט סאה יכול לעשות כן אבל טפי לא דבעינן דניהו רובו מי גשמים אלמא אע"ג דפסול שאובה דרבנן בעיא רובא בכשרות: דלא נשקול רובא אבל עד פלגא שפיר דמי ואיבעית אימא לעולם בעינן ריבוייא בדרבנן והאי דקאמר אע"פי שלא רבו חולין משום דתלינן אשאני אומר חולין לתוך חולין נפלו ואין כאן איסור אבל הכא ליכא למימר שאני אומר כהאי גוונא דהא מיא מיד מיבלבלי וליכא למימר חזר ונטלה עכ"ל:
הנה למדנו מן הסוגיא הזאת שכל איסור של דבריהם שאין שייך לומר בו שאני אומר צריך לפחות רוב לדעת ר' יוחנן ונתבטל בכך אך סותר למה שאמרנו מה שמצאנו בשומן הגיד וכחל ועוד כמה איסורים של דבריהם שהצריכו להם ששים ואינם מתבטלים בפחות מזה ותירץ הרמב"ן ז"ל דבטול ברוב לא שייך אלא באיסורים של דבריהם שאין להם עיקר מן התורה כגון שאובה דרבנן וחלת חובה לארץ ותרומת חובה לארץ וכדומה להם אבל שומן הגיד שנאסר משום גזרת גיד ומשום חלב שהם איסורי תורה וכן כחל שנאסר משום בשר בחלב הצריכו להם ששים ואינן מתבטלים בפחות מזה וחזק הרב דבריו אלה ממה שאמרו בפרק עד כמה (בכורות דף כ"ז) אמר שמואל תרומת חוצה לארץ מבטלה ברוב ועוד האריך בדבר אבל הרשב"א ז"ל נסתפק בזה ואמר שאולי לא הקלו אלא בתרומת וחלת חובה לארץ בלבד ולא בשאר איסורים של דבריהם וראוי לחוש ולהחמיר בהם להצריכן ס' כשאר האיסורין אע"פי שאין להם עיקר מן התורה כן כתב בת"ה הארוך (דף ק"ח) ובת"ה הקצר (דף מ) כתב כל איסורים של דבריהם הקלים שאין להם עיקר בתורה כחלת חוצה לארץ וכתבשילי גוים וכגבינה של גוים יש מגדולי המורים שאמרו שאון צריכים ששים אלא אפילו נתערבה גבינה של גוים בתוך גבינה כשרה בין ביבש בין בבלול אפילו חד בתרי כשירה ויש מחמירין גם באיסורין אלו להצריכן ששים כשאר איסורים של דבריהם וכן ראוי להורות בכולן חוץ מחלת חובה לארץ בלבד עכ"ל הנה אע"פי שהחמור הרשב"א באיסורין אלו שאין להם עוקר בתורה והשוה אותם לאיסורין החמורים שיש להם עוקר בתור עכ"ז מודה הוא לענין תרומת וחלת חוצה לארץ שמתבטלים ברוב כמו שמבואר בתלמוד וכן דעת הרמב"ם ז"ל בפרק י"ג מה תרומות וכן פסק הטור והרב"י בסי' שכ"ג ומעתה אני אומר שכיון שמצאנו איסור של דבריהם שמתבטל ברוב כמו שכבר הוכחנו יראה לי שבשר זה שנשתהה ג' ימים בלא מליחה ונתבשל בדיעבד אחר המליחה הראויה שאינו צריך ששים אלא מתבטל ברוב ואע"פי שיש לדם עיקר בתורה כי כבר הוכחנו בתחילת מאמרנו זה והראינו פנים שבשר זה מותר לבשלו מדין הגמרא ואם כן אין מן הראוי שנחמיר בחומרת הגאונים יותר מאיסור ודאי של דבריהם ודיו שיהא שוה לו ואפילו לקל שבקלים:
עוד ראינו להגיד למעיין שבשר זה שנתבשל בדיעבד מותר לבטלו ברוב לכתחילה ר"ל שאע"פ שאין בו רוטב ולא ירקות לא הבשר עומד בפני עצמו מרבה עליו לכתחיל' ומבטלו וזה למדנו ממאמר שמואל שהזכרנו למעלה שאמרו שם (בכורות דף כ"ז) אמ' שמואל תרומת חוב לארץ בטילה ברוב רבה מבטלה ברוב ואוכלה בימי טומאתו רב הונ' ברי' דרב יהושע כי מתרמי לי' חמרא דתרומה הוה רמי תרי נטלי דחולין וחדא נטלי דתרומה ושקיל חד מכאן ואילך רמי חדא ושקיל חדא ע"כ בגמרא ופירש רש"י בטילה ברוב לאוכלה לזר ולא בעו אחד ומאה ולאחר שעירבה ברוב חולין יכול לאכול זר או כהו בימי טומאתו לאחר שביטלה עכ"ל: הנה למדנו מכאן שתרומת חובה לארץ מבטלין אותה לכתחילה ומערבין אותה בידים ברוב ואוכלה וכן כתב הרמב"ם בפרק מה' תרומות ז"ל תרומת חובה לארץ מותר לבטלה ברוב ואוכלה בימי טומאתו ולא עוד אלא אם היה לו יין של תרומת חובה לארץ נוטל ממנו לוג אחד ונותן עליו ב לוגין חולין ונמצא הבל ג' וכ"ו וכתב הרמב"ן ז"ל שלא בלבד אמרו בתרומת חובה לארץ אלא כל איסור של דבריהם שאין לו עיקר בתורה הדין הזה נוהג בו כגון כלאי הכרם בחוצה לארץ וגבינה של גוים ואע"פי שחששו לתערובת איסור תורה אינה אלא גזרה וכן בשולי גוים והרשב"א בת"ה כתב סברא זו ובסוף דבריו כתב נמצאו ג' מינין בבטול האיסורים וכ"ו איסור של דבריהם שאין לו עיקר בדאורייתא כחלה וכתרומה של חוצה לארץ מערבין ומבטלין אותם ברוב לכתחלה ואפילו להאכילה לזרים וכ"ו ויש אומרים שלא אמרו כן אלא בתרומה וחלה של חובה לארץ אבל לא בשאר האיסרים ויש לחוש לדבריהם ע"כ ומעתה אני אומר כי אפילו לדברי האוסר בשאר האיסורים יודה בנדון שלפנינו מן הטעם שכבר כתבנו כי איך נחמיר בחומרת הגאונים יותר מאיסור ודאי של דבריהם:
ואחרי ההודעה הזאת נאמר כי שני תבשילין או מותרים אם יש בהם רוב כנגד החתיכה והחתיכה עצמה מצטרפת לבטול רוב וזה למדנו מדין כחל אמרו בפרק גיד הנשה (חולין דף צ"ז ע"ב) אמר רב נחמן גיד בששים ואין גיד מן המנין כחל בששים וכחל מן המנין וכ"ו אמר ר' יצחק בריה דרב משרשיא וכחל עצמו אסור ואם נפל לקדרה אחרת אוסר אמר רב אשי כי הוינן בירב כהנא איבעיא לן כי משערינן בדידיה משערינן או במאי דנפיק מיניה משערינן פשיטא דבדידיה משערינן דאי במא דנפיק מיניה מכא ידעינן והקשו אלא מעתה נפל לקדרה אחרת לא יאסר ותירצו כיון דאמר ר' יצחק בריה דרב משרשיא וכחל עצמו אסור שויוה רבנן כחתיכה דנבלה ע"כ בגמרא: למדנו מכאן שצריך שנשער בכולו משום שלא ידענו כמה חלב יצא ממנו וכן למדנו שהכחל עצמו מצטרף למנין ששים וה"ה גם כן בנושא שאלתנו צריך שנשער בכל החתיכה כי לא ידענו כמה דם יצא ממנה והחתיכה עצמה מצטרפת לבטל הדם והרמב"ם ז"ל כתב בפרק ט"ו מה' מ"א טעם הצטרפות הכחל למנין ששים והוא מפני שאיסורו מדברי סופרים הקלו בשיעורו אמנם הרשב"א והר"ן וקצת מפרשים חלוקים על טעם זה ואמרו בטעמו שבדין הוא שיהא כחל מן המנין משום שהכחל עצמו בשר והיתר גמור הוא ואין איסורו אלא מפני החלב שבתוכו וכיון שיבא חלבו ונתערב בדין הוא שיצטרף הכחל לבטל ולי נראה שלדברי כולם בנדון שלפנינו מצטרפת החתיכה לבטול רוב אם לפי טעם הרמב"ם שאמר מפני שאיסורו מדברי סופרים כ"ש בנושא שאלתנו שאפילו מדברי סופרים אין בו כי אם חומרת הגאונים ואם לפי טעם שאר המפרשים הנה גם כן הבשר הותר גמור הוא ואין איסורו אלא מחמת דם הבלוע בו ועוד יש לי ראיה ממה שכתב מוהר"י קארו בסי' צ"ט שחתיכה הבלועה מאיסור אפילו מאיסורי תורה כגון כזית חלב הבלוע בחתיכה שהחתיכה עצמה מצטרפת לבטול ששים ובביאור כתב הרשב"א בתשובה סי' תנ"ד ז"ל אם אתה אומר שאינה מצטרפת אף אתה עשיתה נבלה דהא בהא תליא עכ"ל וה"ה לעניננו ותמהתי על מוהר"י קארו איך לא פסק כן בסי' ס"ט גבי בשר שנתבשל בלא מליחה ואולי שדעת הרב ז"ל לפסוק כן ושלא בדקדוק כתב מלת כנגד אותו בשר וסמך לו על הכלל אשר למדנו בסי' צ"ט סעי' ג' שכך כתב שם בשאר איסורין חוץ מבשר בחלב חתיכה הבלועה מאיסור מצטרפת לבטל האיסור עכ"ל:
עוד צריך אני להודיע כי אחר שנתבטל בשר זה ברוב אזי החתיכה חוזרת להיתרה ומותרת באכילה ובביאור כתב כן הר"אש בפרק כל הבשר ז"ל שם ובשר שנתבשל בלא מליחה צריך ס' לבטל כל החתיכה דלא ידעינן כמה דמא נפק מינה ואם יש ששים בתבשיל אז התבשיל מותר ויש אוסרין הבשר כיון שנתבשל בדמו ויש מתירין לפי שהדם שנפלט נתבטל בששים ואם נשאר בו מקצת דם הוי דם האיברים שלא פירש וכן מסתבר דלא שייך הכא אפשר לסוחטו אסור דלא נאסר הבשר מעולם ודמיא לצלי בלא מליחה דמה שנפלט האור שואבו ומה שנשאר בתוכו הוי דם האיברים שלא פירש ועוד ראוי להתיר יותר במבושל שהרי בצלי שמהפכין בשפוד אצל האש הדם המופרש ממנו מתגלגל סביב הבשר אפילו הכי שרי כל שכן במבושל דמה שנפלט ממנו מתבטל מיד במים עכ"ל וכן פסק הטור והרב"י בסי' ס"ט ז"ל בשר שנתבשל בלא מליחה בריך שיהיה בתבשיל ששים כנגד אותו בשר ואז מותר הכל ע"כ: ואפשר שגם היש אוסרים שהביא הר"אש יודו בנושא שאלתנו כיון שאינו אצא חומרת הגאונים ואינו דומה לבשר שלא נמלח כלל דהתם ודאי דמו בלוע בתוכו:
ויצא לנו ממה שכתבנו שכל חתיכה שנשתהה ג' ימים בלא מליחה ונתבשלה אחר המליחה הראויה אפילו נתבשלה עם מים מעוטים או אפילו עם קלח אחד של ירקות כבר נתבטלה ברוב ומותרת שהרי החתיכה עצמה מצטרפת לבטול רוב ולא מצאנו שתהיה אסורה חלא אם כן נתבשלה לבדה על ידי שומנה בלא שום דבר ואז תהיה באיסורה עד שיוסיף עליה ויבטלנה ברוב:
אמנם עדין לא יצאנו ידי חובתנו בכל זה יען כי החכם השואל נר"ו הטביע אדני שאלתו על דברי הרב בעל ההגה וכמו שנראה מדברי מוה"רי קארו ז"ל שגם בנדון שלפנינו צריך בטול ששים לכן הוצרכנו להשיבו על פי דרכו אמרו בתחילת מסכת ביצה [דף ד'] עצים שנשרו מן הדקל ביום טוב מרבה עליהם עצים מוכנים ומסיקן והקשו והא קמבטל איסור לכתחילה ותנן אין מבטלין איסור לכתחילה ותירצו ה"מ בדאורייתא אבל בדרבנן מבטלין ע"כ ופסק כן הרמב"ם בפרק ט"ו מה' מאכלות אסורות ז"ל אסור לבטל איסורין של תורה לכתחילה וכ"ו אבל באיסור של דבריהם מבטלין האיסור לכתחילה כיצד חלב שנפל לקדרה שיש בה בשר עוף ונתן טעם בקדרה מרבה עליו בשר עיף אחר עד שיבטל הטעם וכן כל כיוצא בזה ע"כ וכן דעת הרמב"ן והרשב"א ז"ל וכן פסק מוהר"י קארו ז"ל בסי' צ"ט:
הרי הוכחנו שכל איסור של שלדבריהם שנתערב ואין שם כדי בטולו שמותר להוסיף עליו עד השיעור שנתנו בו חכמים ומבטלו ולפי זה בנושא שאלתנו שחין בתבשילין חלו ששים יוסיף על כל אחד מהם עד ששים ואז מותר הכל או יערב התבשיל השני עם הראשון אם יש בין שניהם ששים ואז התבשילין מותרים והטעם שהיתרנו לבטל התבשיל הראשון עם השני לפי שהשני היתר גמור הוא שיתבאר לפנינו ואם אין לו שום דבר לבטל התבשילין וגם אינו רוצה לערבם יחד אז התבשיל הראשון והחתיכה שניהם אסורים כיון שנעדר מהם הבטול אבל התבשיל השני מותר וזה למדנו ממה שכתב רש"ל בפרק כל הבשר סי' צ"ח ז"ל בשר ששהה ג' ימים בלא מליחה ואח"כ מלחו אותו בכלי מנוקב כשיעור מליחה ואח"כ הדיחוהו וחזרו ומלחוהו והניחוהו בכלי שאינו מניקב ולא שהא בו שיעור כבישה ומצאו שם ציר מותר ממה נפשך דאם לא יצא במליחה הראשונה שוב אינו יוצא בשניה ואם יצא במליחה הראשונה יצא הכל עכ"ד ובודאי שדברי טעם הם כי כח המלח שוה הוא ואם נתיבש כ"כ עד שנחלש כח המלח להוציאו בפעם ראשונה הנה לא יוציאנו בשניה וכן אני אומר לעניננו אם לא יצא הדם בבשול הראשון שוב אינו יוצא בבשול השני ואם יצא בבשול הראשון כבר יצא הכל וכ"ש הוא שהרי חתיכה זולא נתבשלה פעם שנית רק נתחממה בלבד בתבשיל השני ובודאי שכח הבשול גדול מכח החמום ואם לא יצא הדם על ידי הבשול פשוט הוא שלא יצא עוד על ידי החמום:
אך מה שצדד החכם השואל להתיר התבשיל השני על ידי צרוף התבשיל הראשון צירוף כזה לא שמענו ולא ראינו אף באיסורים הקלים כי לא מצאנו אלא שאין האיסורים אוסרים אלא לפי חשבון כגון אם נפל כזית איסור לתוך ב' זיתים של היתר ונתערבו ואח"כ נפל כזית מן התערובת לתוך עשרים זיתים אחרים של היתר מותר שהרי אין בזית התערוב' כי אם שליש הזית של איסור ונתבטל בתוך העשרים של היתר שהוא שליש של ששים וכן כל כיוצא בזה אבל באופן שצדד החכם השואל לא שמענו כיוצא בו ולכן אני אומר שאין לנו לבדות דברים כאלו מדעתנו:
ומה ששאל עוד החכם השואל על הכלי שנתבשלה בו החתיכה אם מותר להניחו עד עבור עליו כ"ד שעות ולהשתמש בו דבר זה לא מצאתי מבואר ויראה לי שהוא מותר כיון שאינו אלא חומרת הגאונים וכבר כתבנו למעלה שכפי הגמרא נראה שאין לחוש לאיסור זה וכיון שכן אין לנו להשוותו לאיסור גמור לאסור אף הכלים וכמו שאמרו ז"ל בכיוצא בזה הבו דלא לוסיף עלה אמנם לפי דעת מוהר"י קארו והרב בעל ההגה שהצריכו ששים לבטולו נדמה בעיניהם כאיסור גמור ולפי דעתם נראה שהכלי שנתבשל בו אסור:
הכלל העולה מדברינו כי ב' תבשילין אלו וגם החתיכה עצמה מותרים כיון שיש בכל אחד מהתבשילין רוב נגד החתיכה והחתיכה עצמה מצטרפת לבטול רוב ואם נתבשלה החתיכה לבדה מוסיף עליה כ"ש ומבטלה ברוב והכלים מותרים אחר עבור עליהם כ"ד שעות אמנם לדעת מוה"רי קארו ז"ל מוסיף על כל אחד משני התבשילין עד ששים ואז הותר הכל או יערב ב' התבשילין יחד אם יש בין שניה' ששים ואז התבשילין מותרים ואם אין לו שום דבר לבטל התבשילין ואינו רוצה לערבם יחד התבשיל  הראשון והחתיכה שניהם אסורים והתבשיל השני מותר והכלי שנתבשלה בו החתיכה דינו כמו שאר האיסורין ובזה נשלם מה שראינו לבאר בענין זה ונשאל מן העוזר האמיתי יאיר עינינו במאור תורתו  וידרכנו לעבודתו אכ"יר: נגמר היום יום א' כ"ג  לחדש מרחשון בשנת ובסדר קום נא שבא ואכלה מצידי לפ"ק.
כ"ד הצעיר יעקב בן לא"א אברהם בשן יצ"ו:
בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: