שאלה נא ראובן נצטרך לסחורה הנמכרת בשוק אבל אין בידו מעות מזומנים לקנות ולשלם לאלתר כנהוג והלך אצל שמעון ואמר לו קנה לי במעותיך סחורה  זו כי אני צריך לה ואקחנה ממך ותרויח תרי למאה כי אין לי מעות כעת ואשלם לך בעוד ג' או ד' חדשים או קודם לכן אם יבואו לידי ושמעון חפץ לעשות רצון אחיו ולהרויח במעותיו אלא שהוא חושש לאיסור משום רבית דהוי אגר נטר ורבית מעותיו הוא נוטל וראובן טוען כי אין בזה צד איסור יען שכר טרחו ועמלו הוא נותן לו יורנו הדין עם מי דין אמת לאמיתו ותודיעני אורח חיים ואי סלקא דעתך דיש בזה איסור איזה הדרך ישכון אור ההיתר כדי לקיים מצות וחי אחיך עמך ע"כ:
תשובה הגם כי נדרשתי לאשר שאלוני לענין הלכה ולמעשה כי מעשים בכל יום נקראים ונעשים כענין השאלה אמרתי להשיב כענין להלכה ולא למעשה עד יבא דבר המלך היושב על כסא דין ואשר לו משפט ההוראה ולכן אחוה דעי בקצרה וזה החלי בעזרת האל:
והנה בראשונה צריך לחקור ולידע אם שייך בעסק הזה הלואה ולא שייך ביה זביני או בהפך שהוא מקח וממכר ואין כאן הלואה כי דבר ידוע ומפורסם ומוסכם מכל הפוסקים דאף על גב דכשם שיש רבית בהלואה יש רבית במכר כל שהוא אגר נטר איכא בינייהו טובא דהרבית הבא דרך הלואה הוי רבית דאורייתא אבל מה שהוא דרך מקח וממכר לא שייך ביה רבית דאורייתא אלא דרבנן וכן כתב הטור בסימן נטר ליה אסור פירוש בשביל המתנת מעותיו נותן לו שכר בין אם דרך הלואה או דרך מקח או ממכר או שכירות אלא שאם הוא דרך מקח או ממכר הוא מדרבנן וזהו אבק רבית ואיני יוצאה בדיינים ע"כ ואם כן בנדון דידן אם הוא הלואה ויש בו איסור הוי דאורייתא ואם הוא מכר איסורו מדברי סופרים ולכאורה היה אפשר לומר דנדון דידן דומה להלואה גמורה דהיינו כמי שאמר לחבירו הלויני מעות לקנות סחורה זו ואשלם לך לכשיהיו לי המעות ובשכר מעותיך הבטלים אצלי ארויח לך תרי למאה דלכולי עלמא בכי האי גוונא הוי רבית קצוצה והעושה כן כאילו כפר ביציאת מצרים ובאלקי ישראל אלא שאם נדייק בדברי השאלה נראה כי אין כאן הלואה יען שמעון הוא הקונה הסחורה הנמכרת בשוק ואחר כך מוכרה לראובן ביוקר ואין לומר כי כוונת ראובן ללות המעות ושינה הלשון מפני הערמת רבית בחשבו כי זהו דרך ההיתר ושינוי לשונו עולה לו כי אחזוקי אינשי ברשיעי לא מחזקינן אלא ודאי שהאיש הלזה נצטרך לסחורה ולא אפשר ליה לקנותה בדמים לאלתר וניחא ליה לקנותה ביוקר בשביל המתנת מעותיו שעל כל פנים נראה דלא הועיל כלום דאיסורא מדרבנן מיהא איכא דבהדיא כתב הרמב"ם בפ"ח מהלכות מלוה ולוה אסור להרבות על המכר כיצד המוכר לחברו קרקע או מטלטלין ואמר לו אם מעכשיו תתן לי הדמים הרי הן שלך במאה ואם עד זמן פלוני הרי הם שלך בעשרים ומאה הרי זה אבק רבית שזה דומה כמי שנוטל עשרים בשביל שנתן לו מאה להשתמש בהם עד זמן פלוני וכו' וכמו כן בנדון דידן מרבה על המכר תרי למאה בשביל המתנת או שמוש מעותיו ואסור ואף כי מהר"י קארו בש"ע י"ד סימן קע"ג פסק דהיינו דווקא במפרש או כשיש לו שער קבוע ושומא ידועה והיה נראה לחלק דבנדון דידן הוי מוכר בסתם דהא שמעון המוכר לראובן לא אמר אם מעכשיו תתן לי כך ואם לזמן אתן לי כך ובכי האי גוונא מותר למכור דבר ששוה י' בי"ב כמו שפסק הרב באותו סימן ע"כ נראה דהוי כמפרש כיון שידוע שיוויו במה שנמכר בשוק וניכר שבשביל ההמתנה הוא מרבה על שיוויו אבל לפי האמת נראה דבנדון דידן אפילו אבק רבית ליכא וזה מכמה טעמי חדא דאין בסחורות הנמכרות בשוק שער קבוע ולא שומא ידועה ומשעה לשעה הם משתנים בשומתם ואף במכירת השוק עצמו הם משתנים לפי רוב הקונים ולפי איכות וכמות הסחורה הנמכרת ומהאי טעמא פסק מהר"ם טראני בתשובותיו סי' קי"ב דמותר למכור צמר בהקפה ביותר ממה שמוכרי אותה במעות מיד מפני שהצמר אינו דבר ידוע וקצוב לדבר הנמכר בשוק שהכל יודעים שער שלו ואין הפרש והבדל במינו בין זה לזה מה שאין כן בצמר וכשאינו מפרש מותר כטרשא דרב נחמן דאיתא בפרק איזהו נשך ופסקו התוספות והרא"ש כוותיה והוסיף עוד בשם הרשב"א דכיון דהוא דרך מקח וממכר וליכא איסורא דאורייתא הקילו כדי שלא לנעול דלת בפני לוקחין ומוכרין וחתם דאף מדברי הרמב"ם דסבר דלית הלכתא הדבר קצוב וידוע שהוא שוה כך במעות מיד ואז כשהוא מעלה הסך הידוע כשמוכר בהקפה אסור יע"ש ועוד בנ"ד נלע"ד להתיר ממאי דכתב הרמב"ם בפרק הנזכר למעלה וז"ל היו לו פירות שאם ירצה למכרן בשוק ולוקח דמיהן מיד מוכרן בעשרה ואם תבע אותן הלוקח לקנותן ויתן המעו' מיד יקנה אותן בשנים עשר הרי זה מותר למוכרן בשנים עשר עד שנים עשר חדש שאפילו הביא זה מעותיו עתה בשנים עשר היה קונה אותן וכן כל כיוצא בזה ע"כ הרי קמן דאף אם נמכר בשוק בי' כיון שנמכר ביב' אם תובעין אותו לקנות מותר למוכרו ביב' וזה בענינינו מעשים בכל יום שהסחורות האלו אם יבואו הקונים לתובעם יתנו בעדם במעות מיד יותר ממה שנמכרים בשוק ואם הקונים בשוק ירצו למכור יפסידו כי יש הפרש גדול אם המוכר אומר תרצה לקנות להיכא שהקונה אומר תרצה למכור ועוד יש להתיר מטעמו של ראובן כי בודאי אין כאן אלא שכר טורחו ועמלו של שמעון כי הוא שלוחו של ראובן לקנות הסחורה ההיא בשבילו כי כן הודיענו השואל שכשהוא מוכר לו הסחורה הנקנית אינו מרבה על המכר בחשבונו כי אם נותן לו חשבונו ונושא ונותן באמונה הוא כפי מה שקנה ובשכר טרחו הוא מביא לו בחשבונו תרי למאה ואין כאן שכר המתנה ולא רבית ניכר ובהדיא כתב הרב המגיד דכל שהוא דרך מקח וממכר כל זמן שאינו נראה כרבית מותר איברא דלפי זה כדי שלא יהא נראה כרבית צריך ששמעון כשיקנה הסחורה ילך ויקבלנה ברשותו ובביתו ואחר כך מסרה לראובן דאם לא כן נראה כשראובן הולך ומקבל הסחורה מהמוכר הראשון אשר מכרה בשוק כאילו שמעון הלוה לו המעות לקנות הסחורה ההיא והוי רבית קצוצה מה שמרויח לו על המכר אבל כששמעון מקבלה ואחד כך מוסרה לו הרי ממש שכר טרחו ועמלו ואין כאן בית מיחוש כי אין אדם חייב להיות שלוחו של חברו בחנם. ועוד מצאתי בדברי מהר"ם אלשיך בתשובותיו סימן ק"ו שנשאל על ענין אחר ושם נראה מדבריו דאם בנדון דידן שמעון אמר לראובן הילך מעות (בתורת שליחות) וקנה בשבילי סחורה והביאה לי ואני אמכרנה לך אחר כך בהקפה אם תרצה כאשר נתפשר בינינו דמותר אף על פי שראובן לא מסר ביד שמעון כלום דיכול לומר לו חלק מעותי שבכלל סחורתך אני מוכר לך בכך וכך ומתחייב ראובן בכל מה שיקנה יותר על מה שקנאה וה"ה לפי זה אם ראובן אמר לשמעון בתורת שליחות קנה בשבילי סחורה זו במעותיך המזומנים ואני אקחנה ממך בהקפה ואשלם לך שכר טרחך ועמלך דאין בזה איסור רבית ואפילו לא קבלה שמעון בביתו כי שכר טרחו הוא מה שקנה ושלם וצריך לכתוב ולעשות חשבונות רבים:
אחרי כתבי כל אלה הדברים והאלקים אנה לידי ספר שאלות ותשובת רבי לוי בן חביב ושם בסימן ע' ראיתי שאלה שנשאלה לו דומה בדומה בנדון דידן ואשתומם על המראה יען וביען שתי תשובות בדבר חדא מהר"ר ברוך שפסק להיתר והרב המחבר פסק' לאיסור (זחלתי ואירא כי איני כדאי להכריע ולהכניס רשאי בין ההרים הגדולים וזה אומר בכה וזה אומר בכה ובודאי שאם הייתי יודע שהשאלה הזאת כבר נשאלה לפני קדמוננו ושהם חלוקים בדעהם ובפסקיהם הייתי שומר פי ולשוני מלדבר בענינים האלו אלא שלצאת ידי חובתי ולהפצרת השואל הוכרחתי לומר דעתי וכבר אמרתי דהיינו דווקא להלכה אבל לא למעשה ועתה הגם הלם דאיתי אחרי רואי אמרתי כי הר"ר ברוך גם ברוך יהיה כי ברוך הוא וברוך טעמו כאשר ירא' המעיין בדבריו יהי מכירו ברוך אבל אכתי פש גבן לתרץ כל מה שהביא הרב המחבר לאסור והנה הוא ז"ל כתב כי לא מבעיא לדעת הרמב"ם והרי"ף דפסקו דלית הלכתא כרב נחמן בטרשא דידיה ואסור אלא אפילו לדעת התוספות ושאר פוסקים שפסקו כרב נחמן דשרי היינו דווקא בדבר שאין שומתו ידוע כגון פרה וטלית וכבר הוכחנו דבנדון דידן אין כאן שומא ידועה וגם דלפי מהר"ם אלשיך אפילו לדברי הרמב"ם משמ' הכי עוד כתב דהרא"ש הוסיף על דברי התוספות דאף בדבר שאין שומתו ידוע דווקא בשלא יהיה התוספת גדול כל כך שיהא ניכר דמשום המתנת המעות הוא מוסיף על שיווי הסחורה הא אם התוספת גדול שהוא ניכר שבשביל המתנת המעות הוא אסור ובשם סמ"ג כתב דהתוספת הניכר כשמוסיף יותר מדינר בכל חמשה דינרים כשמוכר שוה חמשה בששה אז מותר ומכל שכן בנדון דידן דהוי תוספת דאינו ניכר דהיינו תרי למאה ואין בזה איסור:
עוד כתב דאפילו אליבא דהנהו דפסקי כרב נחמן בטרשא היינו דווקא כשהסחורה ביד המוכר והיא שלו דאז לא מוכחא מילתא דמשום המתנת המעות הוא מוסיף על השינוי דאפשר דאתי איניש אחרינא מעלמא הצריך לאותה סחורה ויתן לו המעות מיד בשביל אותה סחורה כמו שזה נותן לו בהמתנה. ובמחילת כבודו לא ידעתי מנין לו דבשלמא כשמוכר סחורה למוסרה לזמן פלוני אמרינן דצריך שיהיה ברשותו דאין אדם מקנה מה שאינו ברשותו אבל כשמוסרה לאלתר מה לי שיהי' בידו או ביד המוכרה לו והוא בשליחותו ימסרנה למי שמכרה לו ואם המכר מותר מטעמא דאתי איניש דעלמא מה לי תהיה הסחורה בידו או ביד שלוחו וכבר הוכחתי דמדברי הרמב"ם נראה דמהאי טעמא אין לאסור כלל בנדון דידן. ובסוף דבריו חתם וז"ל וכל שכן כשהקונה בהמתנ' הוא טורח לבקש הסחורה ביד מי ונותן המעות לוקחה מיד מי שהיא בידו ונותן המעות בעצת הקונה בהמתנה דודאי אז ניכר לכל שבשביל המתנת המעות הוא מוסיף על המקח ובודאי אסור עכ"ד ובודאי דאיני רואה בזה טעם לאיסור כי אף על פי שהוא טורח להנאתו הוא טורח כי רוצ' לקנות המצטרכ' ההיא המצתרכ' לו ובשליחותו הלך אחר כך שמעון לקנותו והוא ישלם לו שכר  פעולתו כמו שהוכחנו. סוף דבר הנה לפי דעתי אין כאן איסור רבית מהני טעמי דכתיבנא. ולצאת ידי כל מה ספק אף כי ממהר"ם אלשיך הנ"ל נראה דלא צריך לעד"נ דצריך ששמעון יקבל הסחורה בביתו ואחר כך ימסרנה לראובן ולא שראובן ילך ויקחנה מיד מי שמוכרה בשוק שאז נראה קצת דהוי הלואה ואע"פי שדעתי נוטה להיתר בעל נפש יחוש לעצמו כי יש דברים הרבה שאף על פי שהם מותרים נאסרו מפני הערמת רבית ואם דעתם להמתנת המעות בוחן לבות ה' והרב המורה יודיענו דרך האמת ולא נטה ימין ושמאל וה' יצילנו משגיאות:
תם ונשלם ראש חדש סיון משנת התקס"ב ליצירה
הצעיר שלמה ישורון
בבית ובדפוס אלמנה ויתמי מהמנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עז זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס