שאלה יששכר יודע ספר מסר ליד איש בינוני זבולון החריף סוחר טוב ונאמן סך ב' אלפים זהובים כדי שיסחר ככל  חפצו ועל שכר טרחו יקח לו מהריוח אחד למאה והשאר יחלוקו בשוה ועשו שטר ביניהם והתנו שבמשך זמן סחורותם ובסוף השנה יעשו חשבונות כנהוג ויקר מקרה אשר לא טהור כי בסוף השנה היום אשר הכין זבולון הנאמן לכוין פנקס החשבונות ותהום כל העיר כי ב"מ פתע פתאום חטפהו המות ליששכר ומת וחלי"ש ויהי בימי אבלותו אירע שהגיעה לחוף אותה העיד ספינה טעונה ומלאה מסחרות וקנה אותן זבולון ומכרן מיד אל יד והרויח בהן מאה למאה ערך ב' אלפים זהובים ומרוב השמחה נתעלף לבו בקרבו ומת וחלי"ש ונתפרסם הדבר לרבים וכשבאו היורשים לחלוק נפלה קטטה ביניהם יורשי זבולון טוענים כי כל הריוח הזה מב' אלפים זהובים הכל נוגע להם כפי הדין ששנים שנשתתפו ומת אחד מהם נתבטלה השותפות ויורשי יששכר תובעים חלקם מריוח הנ"ל כי גם להם יד וחלק ב"ב אלפים שהרויח אחר מיתת אביהם כמקדם וטוענים כי יששכר וזבלן מתו בזמן אחד של מסירת החשבונות ואפילו כי קי"ל שנים שנשתתפו ומת אחד מהם השותפות נתבטל כאן מתו שניהם ולא היה זמן להקרא ביטול השותפות ועוד כי זבולון מאביהם עשה לו את כל הכבוד הזה כי כפי לוח רשימת החשבונו' מצאו כתוב כי הרויחו מהקרן ב' אלפים זהובים במשך השנה ההיא אלף זהובים ומקח הספינה הנ"ל הגיע לסך ב' אלפים זהובים ובהם הרויח עוד ב' אלפים זהובים הנזכרים באופן כי זבולון גילה דעתו בזה לשימשוך ההשתתפו' הואיל וקני אותן הסחורות במעו' המזומנו' שלא היה נוגע לו כלום השתא מבעיא לן הדין עם מי יורנו המורה לצדקה איזה דרך ישכון יכון אור האמת והמשפט ומהתמ"ש אכי"ר:
תשובה ראשית בכורי כל צריכין אנו לחקור איזו היא הטענה הנכונה אשר אדני השאלה עליה הוקבעו ועליה חטוף מלתי בעזרת צור ישועתי והנה נראה בברור שטענת יורשי זבולון וכל מגמתם וחוזק טענתם וחשק רצונם ליקח כל הריוח שהרויח אביהם אחרי מות יששכר שותפו מיוסדת על דברי הנשר הגדול הרמ"בם ז"ל סוף פ"ה משותפין וז"ל אחד מן השותפין או מן המתעסקים שחת בטלה השותפות או העסק אף על פי שהתנו לזמן קבוע שכבר יצא הממון לרשות היורשים וכזה הורו הגאונים ז"ל עכ"ל:
והרב כסף משנה כתב אחד מן השותפין וכו' כן כתב הרא"ש בפרק המקבל גבי ההוא שתלא וכתב שכן דעת רבינו מאיר והביא ראייה מהתוספתא וכתב שם נמוקי יוסף שכן דעת הרמ"בן והרש"בא וכן כתב הריט"בא בשם רבו עכ"ל:
ובודאי הגמור שיורשי זבולון חשבו בלבם שמיתת אחד מהשותפין או המתעסקים לבד גורמת לשיוכל השותף החי להשתכר במעות השתוף בלי תת חלק הריוח ליורשי המת בלתי חלוק נכסי השתוף בבית דין או על פי שלשה הדיוטות בקיאים בשומא או אם הם מעות שוין בלתי הנחת חלק המת בבית דין וסברא זו דחויא מאליה ואין לה העמדה מצד עצמה אלא האמת הוא שאע"פ שנפטר אחד מהשותפין או המתעסקים ונתעסק האחר בנכסי השתוף ונשתכר בו הכל לאמצע כמאז ומקדם הואיל ולא חלק בשום תנאי מהתנאים הנז"ל כמו שנוכיח בראיות ברורות בעזרת שוכן ערבות ומוכרחים אנו לומר בנ"ד שזבולון הנ"ל נתעסק במעות העסק שהיה מזומן תחת ידו שהרי כשטענו אותם יורשי יששכר באומרם שכל הכבוד ר"ל הריוח הנז"ל שעשה זבולון אחר מיתת יששכר אביהם היה לו מחמת אמצעות המעות של אביהם שהיו מזומנות אצלו ויורשי זבולון בשומטם טענה זו עמדו ולא ענו דבר נגדה אפילו על צד הספק שמע חינה שנתאמת הדבר אבלם גם כן בברור דהכי הווה שאביהם הרויח במעות הנז"ל ולא בזולתם ומאחר שהאמת הוא כן זכו בני יששכר בדין וזה לך האות מהרב המופלא בהוראות הלא הוא מהו ז"ל שאלה יוד נשאל על ענין אחד קרוב לענינינו וזה מה דשייך לנ"ד:
תשובה ואומר שכבר ידענו מה שכתב הרמ"בם ז"ל בפ"ה מה שלוחין ושותפין והביאו הטור ח"מ סי' קע"ו ז לחת א' קב א בקע מהשותפין מהשותפין או א' מהמתעסקים שמתבטל השותפות או העסק אע"פ שהתנו לזמן קבוע שכבר יצא הממון לרשות היורשים וכזה הורו הגאונים ע"כ ואם כן כשמתו שמעון ולוי השותפין הנז"ל נתבטל השותפות והן אמת שאם היו ביד ראובן נכסים מנכסי השותפות הנז' היה צריך לחלק נכסי השותפו' בפני שלשה שיהיו בקיאים ורגילים בשומא כיון שהיה חולק שלא בפני יורשי שמעון ולוי ואם לא היו נכסים וסחורות כי אם מעות בעין דקי"ל בגמרא זוזי כמאן דפליג דמו היה יכול ליקח מהם חלקו אפילו בלא ב"ד ולתת חלק חבריו הנפטרים ביד ב"ד ואחר כך היה יכול לילך לישא וליתן ולהרויח לעצמו לבדו ואם לא עשה כן אלא שנשא ונתן בסתם בכל נכסי השתוף כאשר בתחלה לא דינא ולא דיינא דפשיטא ודאי שיהיה חייב ראובן לחלוק עם יורשי השותפים הנז' לפי הערך המגיע להם מהריוח שהרויח והשביח עכ"ל לענינינו:
הרי לך דברי פי חכם חן שאע"פ שמת אחד מהשותפין ונתעסק הנשאר חי במעות  השותפות הרויח לאמצע כמקדם הואיל ולא עשה מעשה שיוכר ממנו בטול השותפות לגמרי ודון מינה ואוקי באחרין:
ועתה אתה אלופי ומיודעי חכם השואל אל תחשוב שאני משיב אותך כדוחה בקש הנני למשמעתיך אני רץ להביא אליך ראייה שיש בה ממש ודמיון הגון ונמלץ גרסינן בבא בתרא דף קמ"ג ע"ב מתני' הניח בנים גדולים וקטנים השביחו גדולים את הנכסים השביחו לאמצע אם אמרו ראו מה שהניח אבא הרי אנו עושים ואוכלים השביחו לעצמן וכו': גמר' אמר רב חביבא בריה דרב יוסף בריה דרבא משמיה דרבא לא שנו אלא ששבחו נכסים מחמת נכסים אבל שבחו נכסים מחמת עצמן השביחו לעצמן איני והא אמר ר' חנינא אפילו לא הניח להן אביהם אלא אודייני אשכר לאמצע והא אודייני דמחמת עצמו שאני אודייני דלנטירותא הוא דעבידא ואפילו קטנים נמי מצו מנטרי לה: אמרו ראו מה שהניח אבא הרי אנו עושים ואוכלים השביחו לעצמן: רב ספרא שבק אבוה זוזי שקלינהו עבד בהו עיסקא אתו אחי תבעוה בדינא קמיה דרבא אמר להו רב ספרא גברא רבא הוא לא שביק גירסיה וטרח לאחריני ע"כ:
ופי' רשב"ם ז"ל השביחו הגדולים את הנכסים סתם בעודן בתפיסת הבית: השביחו לאמצע ויטלו קטנים כגדולים וכדמפרש בגמר' ששבחו הנכסים מחמת נכסים: ואם אמרו גדולים לקטנים בפני עדים או אמרו לב"ד או בצבור ראו מה שהניח לנו אבא ומזומנים אנו לחלוק ומה שנשביח מחלקינו ונתעצלו ב"ד לחלוק אז השביחו לעצמן וכו': לא שנו דהשביחו לאמצע אלא ששבחו נכסים מחמת נכסים לא טרחו ולא הוציאו משלהם כלים אלא מנכסי אביהם שכרו פועלים והשביחו הנכסים: מחמת עצמן שחפרו ונטעו ושכרו משלהם ולא משל אביהם אז השבח לעצמן: אודייני בור וכיסויו ושוכרים אותו להשקות שדות ממימיו מחמת עצמו הוא שמשמרים אותו הגדולים וצריכים לעמוד על גביו פן יהיה הפקר לכל שואבי מים: דלנטירותא הוא דעבידא אינן צריכים להוציא משלהם כלום עליו אלא לשומרו וגם הקטנים יכולים לשומרו: עבוד בהו עיסקא וחשיב ליה שבח נכסים מחמת נכסים הואיל ואין צריך טורח כ"כ אלא לקנות ולמכור: לא שביק גירסיה וטרח לאחריני וכמי שאמר להו ראו מה שהניח לנו אבא דמי ושמעינן מהכא דכל היכא דמאן דהוא כמו רב ספרא אע"ג דלא אמר לעצמי אני עושה כמ"ד דמי והשביח לעצמו עכ"ל:
וכהאי סוגיא פסקו כל הפוסקים ז"ל אלא שלדעת הרמ"בם ז"ל האי לא שנו קאי אסופ' בשביל שהיתה לו גירסא אחרת ולסברת שאר כל הפוסקים קאי ארישא והרוצה לרדת לעומק הדבר יעיין בטור י"ד סי' רפ"ו ובהרב המגיד פ"ט מנחלות ולולי טרדות הזמן והמבוכה שהיתה לי בעת כותבי הייתי מפרש הדברים כיד ה' עלי מ"מ בנ"ד שזבולון שנתעסק במעות השותפות אחר מיתת יששכר לא אמר ראו והשבח בא מחמת הנכסים עצמן אין פוצה פה ומצפצף שבודאי הגמור שכל הריוח לאמצע שהרי אחין שמת אביהם אותו היום כהגיע זמן חילוק נכסים דמי והואיל ולא אמרו הגדולים המתעסקים במעות תפיסת הבית לשאינם מתעסקים בפני עדים או לב"ד ראו וכו' כל השבח הוי לאמצע ה"ה לנ"ד שפטירת א' מהמתעסקים היא הגעת זמן החלוקה:
אמנם כדי שיבא לנו מהאי סוגיא הדבר ברור בלי קושיא צריכין אנו להשוות דין השותפין לדין האחין אז יצא לאור משפט שאלתנו ויד החזקה תהיה בעזרתנו ולמופת ולאות פ' תשיעי מנחלות וז"ל האחין שעדיין לא חלקו ירושת אביהם אלא כולן משתמשים ביחד במה שהניח להן הרי הן כשותפין לכל דבר וכן בשאר היורשין הרי הן שותפין בנכסי מורישין וכל שנשא ונתן כל אחד מהן בממון זה השכר לאמצע עכ"ל:
וכתב הרב המגיד ז"ל על זה האחין שעדיין וכו זה מבואר פ' מי שמת במשנה ובגמרא ובירושלמי וכו ומ"ש רבנו וכן בשאר היורשים פשוט הוא ולא הזכירו אחין אלא שדברו בהווה עכ"ל: הא קמן הדבר ברור כשמש בצהרים שאחין והשותפין שוין ולא עוד אלא שהאחין לומדין מהשותפין ואינו בדין שיהיה כח הלמד גדול מכח המלמד א"כ נתברר לנו האמת שכל הריוח שהרויח זבולון הנ"ל במעות העסק אחר פטירת יששכר הנ"ל חייבים היורשים שלו לחלוק עם יורשי חבירו כפי מוהר"שדם ז"ל בסי' רט"ו על עניין קרוב לנ"ד וכן פסק מוהר"שהק גיסי בשאלות ותשובות פרי עץ חיים דף קצ"ה והדברים ארוכים במקום הרבנים הנז"ל:
פקח עיניך וראה מה שפסק האי גברא בגוברין מוה"רר משה אלשיך ז"ל על נדון דומה לנ"ד סי' קי"ז וז"ל בקצור ראובן נתן לשמעון אלף פרחים להתעסק בהם לזמן קצוב והריוח וההפסד לחצאין כפי תנאם ואחר עבור זמן הקצוב לחלוק השותפות נתעסק שמעון בלתי עשות חשבון עם ראובן וגם ראובן הלך לו למדינה אחרת ונשאל ז"ל אם יכול ראובן לומר לשמעון אחר באו אף אם עבר זמן השותפות כל זמן שלא עשינו חשבון ונתפרדנו איש מאחיו אתה משועב' לי וכל מה שטרחת והרוחת יהיה לחצאין וכו': סוף התשובה אבל הכא גבי שתוף דאי שקיל וטרי שמעון בנכסי ראובן אפשר שיפסיד ולאו כל כמיניה דשמעון לאפסודיה לראובן בלי רשותיה כיון דעבר זמן השתוף וכו' יאמר אנא אקביעותא דשתוף קא סמיכנא: הילכך הוו כפקדון גביה ובמאי דהרויח שמעון באנו למחלוקת קצת המורים והרמ"בם ז"ל שכתב פ"ז דמכירה וז"ל הורו מקצת המורים שאם קנה לעצמו במעות חבירו אחר שזקפן עליו במלוה הרי קנה ומקבלים ממנו כשאמר זקפתי אותן המעות עלי במלוה ואני אומר שאין דין זה דין אמת אלא המקח של משלח כמו שיתבאר בדין העסק עכ"ל: ואנן כהרמ"בם נקטינן הילכך בנ"ד כל מה שנקנה בסך מעות ראובן כל הריוח שלו ואם היה הפסד ונפחת מהקרן שהיה לראובן בזמן החלוקה ישלם לו שמעון ואם היה ריוח בנכסי ראובן במה שנשא ונתן בהם שמעון ואחר כך חזר שמעון ונשא ונתן עוד בהם והפסיד כל אותו הפסד על שמעון כי כבר קנו לראובן מעותיו במה שהרויח בהן בתחלה זהו לעניות דעתי עכ"ל:
ובאמת שדברי הרב ז"ל נפלאו ממני דבשלמא סיפא דכל ההפסד על שמעון המתעסק לבדו ניחא הואיל ונתעסק במעות חבירו אחר עבור זמן החלוקה בלי רשות ריבותא קמ"ל כדיהיב טעמא אלא רישא היכא דאיכא ריווח אמאי כולי למריה דממונא הא לאו בתורת פקדון אתא לידי אלא בתורת עיסקא וכמו שחילק הרש"בא ז"ל בסי' תתק"לח י"ש והבו דלא לוסיף עליהו דהני רבוותא דאייתינא לעיל דאמרי מפלג פלגי כמעיקרא  ועוד אחר שאלת המחילה מכבוד תורתו ז"ל הראייה שהביא מהרמ"בם ז"ל אינה דומה לנדון דהתם מחמת שליחות נגעו בה דהכי נקט המקח של משלח והנדון דידיה עסקא ובודאי הגמור דהכי הוא דאי לא תימא הכי לסברת כל הני רבנן דמפרשי האי מילתא דהרמ"בם דמת א' מהשותפין ונתעסק הא' במעות העסק דהריוח לאמצע ובהלכו' מכיר' לבעל המעו' קשיא דידיה אדידיה והנראה לעניות דעתי הנכון הוא כהני רבנן קדמאי ברם לענין ההפסד נקטינן כוותיה יען ושמעון שינה ידו על התחתונה וכדיהיב הוא ז"ל טעמא:
הכלל העולה מכל הני מילי מעליתא דהני רבוותא והוכחות וסברות נראה לעניות דעתי שיורשי זבולון צריכים לחלוק עם יורשי יששכר הריוח שהרויח אביהם אחר מיתת יששכר חבירו כשאר הריוחים דמקודם הואיל ובא לידו באמצעות ממון השותפות בלתי גלוי מילתא כנז"ל ואין לומר שמא לקח אותה סחורה הנ"ל בהקפה ואם כן יהיה כל הריוח שלו דדבר פשוט הוא שסחורה הנמכרת כ"כ בזול אינם ממתנים למעות וגם אין לומר שקנה במעותיו דאם היה לו כ"כ מעות לא היה לוקח עסק מאחרים אלא היה מתעסק ומשתכר לעצמו לא לאחרים וגם לא היה מתעלף בשביל ריוח כזה ואין סברא לומר שלוה מאחרים הואיל ומעות אצלו מזומנות והסברא העולה על כולן היא שתיקותם דהויא ליה הודאת בעל דין כמאה עדים הנראה לעניות דעתי כתבתי ומהעוזר האמתי נשאל יאי' עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו וליראתו ויסיר ממנו כל מיני מכשול כדי שנלמוד בתורתו בלי עכוב אכי"ר: תם ונשלם יום ה' י"ג לחדש תשרי בשנת ובסדר שמח זבולון בצאתך ויששכר באהליך לפ"ק:
נאם משרת ה' מאיר לא"א כהה"ר אברהם הכהן אלפסי סי"ט אכי"ר: