שאלה בבית ראובן שכחו ומלחו חתיכה א' של איסור עם ב' חתיכות של היתר וב' חתיכות חתכום דק דק והחתיכה הג' בשלוה לבדה עם תרנגולת ולא נודע התערובת כי אם אחר הבישול ועתה לשאול הגיעו מה דינם מי נימא כיון דק"ל חד בתרי בטיל הכל מותר או דלמא הכא שאני ואף אם תהיה דעתך נוטה להחמיר ולאסור המאכל השיבני על הכלים כיון שיש בזה הפסד מרובה: על הכל תוציא המשפט לאור ומהת"מש:
תשובה תנן בג"ה דף צ"ו ע"ב גיד הנשה שנתבשל עם הגידין בזמן שמכירו בנותן טעם ואם לאו כולם אסורים והרוטב בנ"ט וכן חתיכה של נבילה וכן חתיכה של דג טמא שנתבשלו עם החתיכות בזמן שמכירן בנ"ט ואם לאו כולם אסורות והרוטב בנ"ט ופי' רש"י ז"ל בזמן שמכירו משליכו לחוץ ואין כאן אלא פליטתו כולם אסורים ולקמיה מפרש דנ"ט במין במינו שאין אדם להבחינו שיערוהו בס': וכן בזמן שמכירן לחתיכות האיסור משער' בנ"ט ואם אין בהם בנ"ט בשל היתר הרי השאר מותרות ואם אינם מכירם כל החתיכות אסור דבכל ח' יש לחוש ולומר זו היא והרוטב מותר אם אין בכל חתיכות האיסור כדי לתת טעם לכל החתיכות והקיפא והרוטב ע"כ: ובגמ' וכן חתיכה של נבלה וגו' ותיבטיל ברובא פ' למה נאסרו כל החתיכות של היתר כשאינה ניכרת חתיכת האיסור תבטל האיסור ברוב של היתר ויהיו כולם מותרות ומדקאמר בהחלט ואם אינן ניכרות כולם אסורות משמע דאף שיהיה בהיתר כשנים נגד האיסור: ומתרץ הגמ' שאני חתיכה הואיל וראויה להתכבד בה לפני האורחים פ' מביאות המשנה היא בחתיכה הראויה להתכבד שאין לה בטיל ולזה אם אינו מכירו כולם אסורות ומינה דחחיכה שאינה ראויה להתכבד בטל ברוב כדין יבש ביבש:
ובהיות כי נמצאו אצל הפוסקים ז"ל דעות שונות וחילוקים רבים בפרטי בטול יבש ביבש מין במינו ראינו לבארם אחד לאחד כי מזה ימשך לנו תועלת גדול להשיג בקלות רב תכלית המבוקש ממנו בנדון זה:
הדעת הא' היא לרש"י הרמב"ם והראב"ד ש האומרים דבטול יבש ביבש ברוב אינו אלא מן התורה אבל חכמים החמירו גם בזה להצריך ס' נגד האיסור כעין שהחמירו בתערובת לח בלח מין במינו ומפרש הראב"ד דמה שמקשי הגמ' וליבטיל ברובא ר"ל ברוביה שפירושו הוא ס' וכן כתב בפירוש הרמב"ם ז"ל בפ' ט"ו מהלכות מאכלות אסורות נפל חלב הכליות לחלב האליה ונימוח הכל אם היה חלב האליה כשנים מחלב הכליות הרי הכל מותר מן התורה. אבל מדברי סופרים הכל אסור עד שיאבד הדבר בעוצם מיעוטו ולא יהא דבר חשוב שעינו עומדת ובכמה יתערב דבר האסור ויאבד מעוצם מיעוטו כשיעור שנתנו בו חכמים וכו':
והדעת הב' היא להרשב"א והר"ן ועוד רבים הנמשכים אחריהם וסוברים דמין במינו יבש ביבש בטל ברוב בין מן התורה ובין מד"ס שלא החמירו חכמים בזה כמו שהחמירו בלח ולח להצריך ששים כדי לבטל האיסור והטעם כתב הרשב"א בת"ה דבתערובת לח בלח האיסור נבלל בכל ההיתר ובכל חלק מהתערובת יש שם מעט מעצם האיסור אבל בתערובת יבש ביבש ההיתר עומד בפני עצמו ויכול לאכלו בלתי מעורב עם האיסור ובכל א' מהחתיכות שאוכל אפשר לומר שמא של היתר הוא ולכן העמידו חכמים תערובת יבש ביבש מין במינו על דין תורה ואין צריך ס והר"ן בפ' ג"ה כתב דשעור ס' אינו צודק כאן כלל דכיון שהאיסור עומד בעצמו אינו בטל הטעם בס' ומשום זה מקשי התלמוד ולבטיל ברובא פ' כיון דבנדון זה אין בו משום טעם מאחר שהוא דומה ליבש ביבש מדתנן אם אינו מכירו כולם אסורות דמשמע אפילו בענין שלא יהא בו משום נתינת טעם ואמאי כיון דאין כאן טעם למה לא יבטל ברוב גם הביא ראיה אחרת מפ' הזהב להוכיח דיבש ביבש מתבטל ברוב אפילו מד"ס. ולפי דעת זו אף שדבר האסור בטל ברוב מ"מ לא נעקר ממנו עצם האיסור בהחלט ואין מועיל לו הביטול אלא לכשיהא מותר לאדם א לאכל שלשתן בזה אחר זה משום שבכל א' הנאכל לבדו נוכל לומר זו היא מן ההיתר וכשנאכל האחרונה נאמר שהאיסור היה בשנים שנאכלו קודם אבל אסור לאכול כל הג' יחד משום דאז ודאי הוא אוכל האיסור ולזה אסור גם כן לבשלם בקדרה א' מפני שתמצית האיסור נבלע ברוטב ומתפשט בחחיכות של היתר ודומה לתערובת לח בלח ואם עבר ובשלן הכל אסור אם לא יהיה ס' ברוטב ובחתיכות של היתר לבטל פליטת החתיכה האסורה. כן הוא מפורש בהרשב"א בת"ה שלפנינו ובתשובותיו ס' רפ"ב. ואף שהטור כתב בשמו ואם עבר ובשלן כל א וא מותר בפני עצמו כבר השיב על זה הרב ב"י שהרשב"א כתב כן בתחילה אבל חזר בו כדמוכח בתשובה ס' הנזכר שכתב שם ז"ל ומה שתמהת במה שכתבתי עבר ובשלן כל א' וא' מותר בפני עצמו ואמרת למה הלא בכל א' יש מטעם האיסור אי הוה אפשר למיקם אטעמא בזה בדקו דבריך וצויתי לתקנן ובלשון זה נתקן עבר ובשלן כא' אפ' לאכול כל א' בפני עצמו אסור לפי שהרוטב בנ"ט וחוזר ונבלע בחתיכות עכ"ד:
והדעת הג' הוא להר"אש ורבו הר"ם מרוטנבורק ומפינה א' היא שוה לדעת הב' שגם חכמים אלו סוברים דיבש ביבש בטל ברוב אפילו מד"ס ומפינה אחרת חולקת עליה שלדעתם כל איסור הבטל ברוב נעקר ממנו עצם איסורו ונהפך גם הוא לדבר היתר גמור ולזה מותר לאדם א' לאכול כל התערובת אפילו בפעם א' וגם כן מותר לבשלן יחד דמאחר ששם האיסור נעקר לגמרי נידון כמבשל ג' חתיכות של היתר והכריחם לדעת זו מה שלא נמצא בשום מקום שהאיסור שנתבטל ברוב יהא ציר הפולט ממנו אסו' ויאסור דברים אחרי שנתבשלו עמו כמבואר בהר"אש ז"ל שהאריך בראיות להוכיח דכל דבר המותר על ידי ביטול אינו חוזר לאיסורו הא' ולדעת זו מה שמקשה הגמ' וליבטיל ברובא ר"ל למה אם אינו מכירן כולם אסורות תבטל החתיכה האסורה ברוב כדין יבש ביבש ויהיו כולם מותרות באכילה אף שנתבשלו יחד ומתרץ בחתיכה וגו': גם לפי דעת זו אין האיסור מתבטל ברוב אלא כשקדמה ידיעת התערובת לבישולו אבל אם קדם בישול החתיכות ואח"כ נודע התערובת אין מועיל שרוב החתיכות יהיו של היתר וצריך ס' לבטל האיסור דמאחר שלא נודע התערובת בשעת הבישול לא נתבטל האיסור והטעם שנותן ברוטב מתפשט בחתיכות ההיתר ולביטול זה צריך ס': וכל זה נמצא מפורש בהר"אש בג"ה דף קנ"ו ושם כתב ראיה מהתלמוד ללמוד שיש הפרש בין האיסור המתבטל קודם הידיעה ובין המתבטל לאחר הידיעה:
ועוד יש ידיעה אחרת כללית לכל הדעות הנזכ' והיא שנכלל תחת שם יבש ביבש בין כשנתערבו האיסור וההיתר מדברים היבשים לבדם ולא בא בהם דבר לח כגון חיטים של איסור שנתערבו בחיטים של היתר או חתיכה בחתיכות ובין כשהאיסור וההיתר המעורבים נבללים במים או במשקים אחרי' ואפילו נתבשלו יחד דכל שגוף הדבר עומד ואינו נמחה וצורתו ניכרת נגדר בשם יבש ביבש ומתבטל ברוב וזה מבואר בעצמו שהרי כשנתבשלו יחד מקשי התלמוד וליבטיל ברובא:
וכל אשר נתן האלוקים חכמה בלבו כשיתבונן בג הדעות האלו ירגיש מה שיש מהקושי בדעת הב' לפי מה שהונח שם שרוב היתר מבטל האיסור אפילו מד"ס עד שהאיסור עצמו הותר באכילה ועם כל זה אם נתבשל התערובת יחד אפילו לאכול כל א' בפני עצמו אסור אם לא והיה בכל התבשיל ששים נגד האיסור ושתי הגדות אלו נראות כסותר זו את זו דאיך יסבול השכל שדבר מבוטל איסורו ומותר באכילה יחזור על ידי הבישול לאיסורו הא' ויהיה בו כח לאסור דברים אחרים שנתבשלו עמו ומה שקשה יותר הוא דפשט דברי הגמרא נראה שמנגדת ההגדה השניה המחמרת בבישול כשמקשה שם על דברי המשנה לבטיל ברובא ומתרץ בחתיכה הראויה להתכבד משמע שאם האיסור היה חתיכה שאינה ראויה להתכבד הרי זה מתבטלת ברוב ואין צורך לשיעור ס' כלל אף שמציאות המשנה הוא בשנתבשלו יחד: ואחר ההתמדה וההתבודדות בדבר נראה לכו להשיב שבעלי דעת זו יסברו דכשלא החמירו חכמים להצריך ס' בתערובת יבש ביבש מין במינו אינו אלא כשנתערבו אותם הדברים יבשים לבדם ר"ל שאין בתערובת זה שום עצם לח שבאמצעותו יתפשט תמצי' מה מהאיסו' בגוף ההיתר ואז אם יהיה בהיתר כשנים מהאיסור הכל מותר אבל אם התערובת נבלל במים או במשקים אחרים ונתבשל יחד אזי צריך ב' תנאים להתיר הכל הא' שיהיה שם שני חתיכות של היתר נגד החתיכה האסורה כדי יבש ביבש והב' שיהיו בחתיכות וברוטב וכו' ס' נגד האיסור הפולט מהחתיכה האסורה ונבלע בחתיכות ההיתר כדין לח בלח לפי שאין תמצית האיסור המובלע בחתיכות מתבטל ברוב ואין החתיכ' האסור' מתבטלת בס' מאחר שגוף הדבר עומד ולזה אם חסר אחת מאלו התנאים הכל אסור לבד מהרוטב שהוא בנ"ט: והכריחם לזה מה שכתבנו למעלה שלדעתם אף שהחתיכה האסורה מותרת באכילה כשיש ב של היתר כנגדה מ"מ לא נעקר ממנו איסורו וכשנתבשלו יחד הוא נותן טעם בכל הקדרה ולבטל זה צריך ש כנגדה: ומעתה נוכל לפרש דברי הגמר בזה החורן מדק' וחם אינן מכירן כולן אסורות והרוטב בצדש משמע שלעולם כל החתיכות אסורות ואפילו בענין שלא יהא בקדרה טעם האיסור כגון שהיה בה ס' ולמה גזר המשנה כך אם משום שאין החתיכה האסורה מתבטלת בס' ליבטיל ברובא ונמצא שיש כאן ב' התנאים שזכרנו ר"ל ס' נגד מה שפלט מהאיסור ורוב חתיכות היתר לבטל החתיכה עצמה ומתרץ בחתיכה וכו' ואף שבפר' זה יש הרבה מהדוחק נוכל להוכיחו מדברי הרשב"א ובפרט מדברי הר"ן ז"ל:
ומאלו ג' דעות בחרו הטור ומהרי"קא הדעת הב' ונמשכו אחריה כמבואר בי"ד ס' ק"ט שאמרו שם דתערובת יבש מין במינו נתבטל ברוב אפ' מד"ס אבל אם נתבשלו החתיכות אחר הבישול צריך ס' וכן הובא בש"ע:
ודבר ברור ומבואר לכל יודעי ספר דאיסור שנמלח עם היתר נידון כרותח דצלי לאסור או עד ס' בכדי קליפה ושורש דבר זה נמצא בכ"ה דף קי"ב דאיתא התם רב מרי בר רחל אמלח ליה בשר שחוטה בהדי בשר נבלה אתא לקמיה דרבא א' ליה הטמאים לאסור צירן ורוטבן וקיפא שלהן ולימא ליה לכדשאואל דא מליח הרי הוא כרותח וכבוש הרי הוא כמבושל אי מדשמואל הוה אמינא ה"מ דמן אבל צירן ורוטבן לא קמ"ל ופ' רש"י אמלח ליה בשר שחוטה ובכלי מנוקב כמשפט המולחים בשר וקא מ"ל מי אמרינן כי היכי דגבי דם לא חיישינן לדילמא פליט עליון ובלע תחתון דאמרינן כל זמן שטרודים בפליטה אינן בולעים ושניהם נחים יחד מפליטה הכא נמי לא שנא או לא: לאסור צירן ורוטבן וקיפה פרמת הבשר ותבלים הנקפה בשולי הקדרה וכיון דצירן אסור מתסר הבשר השחוט מחמת ביר הטרפה שהוא נח ליבלע מן הדם: ה"מ דמן כלומר הני מילי לגבי דם וכגון בכלי שאינו מנוקב דבתר דפליט הדר בלע אבל צירן זיעה הוא ולא מתסר והכא לדם ליכא למיחש דמנוקב הוא וא"כ כשרה קמ"ל דציר אסור וציר נח ליבלע הוא: ובג"ה דף צ"ו ע"ב בעובדא דהנהו אטמהתא דאמלחו בריש גלותא הכריח רב אחא דכשאמ' שמואל מליח הרי הוא כרותח ר"ל רותח דצלי וכן הסכימו רוב הפוסק' ז"ל להשוות מליח לרותח דצלי ומבטלים האיסור הבלוע בהיתר מחמת שנמלחו יחד או בקליפה או בס' כדין הצלי ואף שהרמב"ם והרמב"ן מחמירים הרבה במליחה וסוברי' שבשר שחוטה שנמלח עם בשר טרפה אין לו תקנה מפני שא"א לעמוד כאן לא על הטעם ולא על השיעור כאשר עין הקרא יוכל לראות בסוף פ ט"ו מהלכ' מאכלות אסורות מ"מ דעת הטור ומהרי"קא בס' ע' וק"ה כדעת שאר הפוסקים ז"ל ודנים התערובת הנופל במליחה כדין התערובת הנופל בצליה וכשם שאמרו בחתיכת איסור שנצלה עם חתיכת היתר ושניהם כחושים שנאסר ההיתר בכדי קליפה אבל אם א מהן שמינה פליטת האיסור מתפשט בכל ההיתר וצריך ס ה"ה גם כן כשנמלחו יחד ובהיות זה מבואר בעצמו לא נאריך יותר:
העולה מכל האמור הם ב' עיקרים הא' שחתיכת איסור שנתערבה בב' של היתר כולם מותרות כדין יבש ביבש ובלבד שלא יאכלם אדם א' כי אם בזה אחר זה אבל אם בשלן יחד אפילו כל א' בפני עצמה אסורה באכילה עד שיהא ששים בחתיכות וברוטב וכו' נגד חתיכת האיסור: הב' שדין איסור והיתר שנמלחו כאחד שוה לדין איסור והיתר שנצלו יחד וכשם שאם נצלו יחד שתי חתיכות א' של איסור והא' של היתר והיו שניהם כחושות נאסר חתיכת ההיתר בכדי קליפה ואם א' מהן היתה שמנה אין קליפה מועלת וצריך ס' ה"ה גם כן בשני חתיכות של איסור והיתר שנמלחו כא': ועוד יש עיקר אחר צריך שתדעהו והוא דבכל מקום שא"א לשער כמה היה תמצית האיסור שנתפשט בהיתר נשער כנגד כל גוף האיסור המעורב וזה נלמד מכחל כמבואר בג"ה דף צ"ו ע"ב והובא בש"ע י"ד ס' צ"ח:
ובהצעת העיקרים האלו נראה דבר ברור כשמש מה שנסתפק לה ה בדין ב' חתיכות של היתר שנמלחו עם חתיכה א' של איסור וב' חתיכות חתכום דק דק והג' בשלוה עם תרנגולת ולא נודע התערובת כי אם אחר הבישול וכי ולפי מה שהשרשנו ב' החתיכות שחתכום דק דק אסורות מאחר שלא הוה בב' של היתר ששים נגד החתיכה האסורה בעת שנמלחו יחד וזה לדעת כל הפוסקים ז"ל דאלו לדעת הא משום דבכל יבש ביבש מין במינו צריך ס' לבטל האיסור מדרבנן ואם לא נמצא ס' כולם אסורות ולדעת הב' משום שנמלחו יחד ומליח נידון כרותח לאסור עד ששים ואף שלא נתפרש בשאלה אם החתיכות היו שמנות או כחושות שאם היו כחושות כבר אמרנו שאין פליטת האיסור אוסרת אלא עד כדי קליפה בנדון שלנו אפילו אם נניח שהיו כולם כחושות אין דין קליפה בודק בב' אלו החתיכות דמאחר שנחתכו דק דק נתערב הכל וא"א לחתוך מהם שעור קליפה ולזה נשער בס' שהוא השיעור הכללי יותר: ולדעת הג' גם הן אסורות משום שלא נודע התערובת כי אם אחר הבישול נמצא שאין להם דין יבש ביבש. אבל החתיכה הג' שבשלוה עם התרנגולת אם יש ששים בתבשיל לבטל החתיכה הכל מותר ר"ל בין התרנגולת ובין המרק ואפילו החתיכה עצמה מאחר שאנו בספק אם זאת היא האסורה או אחד מן הכשרות אבל אם אין בה ששים נגד החתיכה הכל אסור כיון שחתיכה זו היא ספק אם היא הטרפה או לא: גם מה שנסתפק לה"ה בדין הכלים נראה לפי הנמצא בכתבי רבותינו שעל הרוב דינם תלוי בדין האוכלים שנתבשלו או נשתמשו מהם ואם כן אם הותרו התרנגולת והחתיכה הג' בעבור שנתבטל האיסור הקדרה שנתבשל בה גם כן כשרה ואם התבשיל אסור הקדרה גם היא אסורה וצריך להכשירה אם הוא כלי שיש לו הכשר ואם כלי חרס הוא ישבר גם הדף שנמלחו בה החתיכות צריכה הכשר מאחר דמליח נידון כרותח נמצא שהיא בלועה מאיסור אבל הכלים שנשתמשו מהם לחתוך הב' החתיכות דק דק אינם צריכים שום הכשר מאחר שנשתמשו מהם בצונן וגם אחר ההדחה השניה הנעשית לבשר להסיר ממנו המלח שעליו: בסדר ובשנת אלה החקים והמשפטים וגו' לפ"ק:
הרופא אהרן לידישמא: בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: