שאלה ראובן שלח עופות אצל השוחט לשחוט ושחט אותם ורשם ברשומת העופרת שהוא שנוקב ברגל אצל עצם האמצעי ומשים שם חתיכת עופרת ששמו של השוחט חקוק עליו ועל ידי כלי ברזל דוחק בכל כוחו כדי לסוגרה יפה וכשהביאם השליח לבית נמצא ברגליו אחת מהם שצומת הגידים נכתת ונחתך ובא לשאול מה דינו מי אמרינן כבר היו חתוכים מקודם שחיטה והוא לא שם לבו כיון דלא ידע ואסור או דילמא כיון שיש לתלות שנעשה על ידי דחיקת הברזל נמצא שנחתך אחר שחיטה ומותר על הכל יורנו המורה ומ"ה תמ"ש:
תשובה גרסינן בחולין דף ט' אמר רב הונא בהמה בחייה בחזק' איסור עומדת עד שיודע לך במה נשחטה נשחטה בחזקת היתר עומדת עד שיודע לך במה נטרפה ולימא נשחטה הותרה הא קמ"ל דאף על גב דאיתיליד בה ריעותא כדבעא מיניה רב אבא מרב הונא בא זאב ונטל בני מעים מהו נקב הא קא חזינן דהוא נקבינהו אלא נטלן והחזירן כשהם נקובים מהו חי חיישינן שמא במקום נקב נקב או לא אמר ליה אין חוששין שמא במקום נקב נקב ע"כ:
ופירש רש"י ז"ל בהמה בחייה בחזקת איסור עומדת שהרי אסורה משום אבר מן החי הילכך אם נולד ספק בשחיטה ובא להעמידה על חזקתה שהרי בכל דבראתה אומר העמד דבר על חזקתו שהיה מתחילה שאין יכול להוציאה ממנה על ידי ספק נמצאת אומר שבהמה זו אסורה שהרי בחזקת איסור היתה תחילה ומספק אתה בא להתירה שמא נשחטה כראוי אל תתירנה מספק עד שיודע לך שנשחטה כראוי נשחטה הרי בחזק היתר עד שיוודע לך במה נטרפה ולקמן מפרש מאי נפקא מינה ובריש דמילתיה קמפלגי דהשתא נולד לנו ספק בשחיטה שמא לא נשחט הרוב ונימא נשחטה הותרה דלשון חזקה לא שייך אלא בדבר ספק דנימא העמד דבר על חזקתו: דאף על גב דאיתיליד בה ריעותא שנולד בה ספק טריפות ספק קודם שחיטה היה בה ויש לתלותו בלאחר שחיטה מוקמינן לה אחזקת היתר דסתם בהמה אינה טרפה ותלינן בלאחר שחיטה וכשרה: נטל הא ליתנהו ולא חזינן בהו שום רעותא ומאי ספקא איכא מי חיישינן שמא במקום נקב שהיה בו תחילה איתרמי ליה השתא להכניס בו שיניו וטרפה דנקבו הדקין אחד משמונה עשר טרפות הוא ע"כ:
ובעלי התוספות כתבו אמר ליה אין חוששין שמא במקום נקב נקב ואפילו יש שם נקבים הרב שלא במקום שיניו מסתבר דתלינן כולה בזאב כי היכא דמכשרי' היכא דמשמשא ידא דטבחא:
עוד גרסינן בפרק אלו טריפות דף מ"ט אינקבה ריאה היכא דמשמשא ידיה דטבחא תלינן או לא תלינן רב אדא בר נתן אמר תלינן מר זוטרא בר ה דרב מרי אמר לא תלינן והלכתא תלינן אמר רב שמואל בריה דרבי אבהו אבא מריש כלי דרפרם הוה ואחר תלינן אמריה קמיה להא דמר זוטרא בריה דרב מרי ולא קבלה אמר רב משרשיא כותיה דאבוה דאבא מסתבר' דהא תלינן בזאב ע"כ:
ופירש רשי ז"ל ז"ל היכא דמשמשא ידא דטבח' אני שמעתי במצר החזה שמתוך הדחק היד קורעת בצפורניו וכמדומ' אני בכל מקום שהוא יודע שיכול לתלות כגון נקב העשוי בסכין או שתלשה מלמעלה בחזקה ואחר כך נמצא שם נקב: והלכתא תלינן. מרישי כלי מרישי דרשנין המשמיעין לעם את דבריו כשהיה דורש: אבוה דאבא רב אחא: דהא תלינן בזאב דאמר בפרק קמא בא זאב ונטל את בני מעיים והחזירן כשהן נקובין אין אומרים במקום נקב נקב ע"כ:
הרי למדנו מהסוגיאות ומכל הני רבוותא דכל היכא דאיכא למיתליה בזאב או במשמוש ידא דטבחא שנעשה המכה מחיים או לאחר מיתה תולין להקל אם כן בנדון דידן נמי אמרינן שעל ידי דחיקת הברזל נכתת ונחתך צומת הגידים ודומה זה לטרפה לכותל דאמרינן שנעשתה המכה לאחר מיתה כמו שכתב הטור ביורה דעה סימן נ"ה וז"ל נשבר העצם במקום שעושה טרפה וחזר ונקשר ואין ידוע אם יצא רובו אם לאו כתבו הגאונים דכשרה כיון שנקשר בידוע שלא יצא רובו נמצא שבור ואין ידוע אם נעשה מחיים או לאחר מיתה אם מקום המכה שחור בידוע שנעשה מחיים ואם אין יכולין לעמוד עליו אם יש במה לתלות כמו שדרסה לכותל או שרצצה וכיוצא בו תולין ואם לאו אסורה מספק עכ"ד:
והרב בית יוסף ז"ל כתב על זה וז"ל נשבר העצם במקום שעושה טרפה וחזר ונקשר וכו' כתבו הגאונים דכשר' כיון שנקשר בידוע שלא יצא רובו כלומר שאילו יצא רובו לחוץ לא היתה נרפא ונקשר דין זה כתבו שם הרש"בא והר"ן ן והמרדכי בשם ר"ת והגהות בפ"ח מה"ש בשם סה"ת וסמ"ג וסמ"ק ואף על פי שכתב בהגה' אשירי שלפי שלא היתה לר"י קבלה לא רצה להתיר ולא לאסור כיון דכל הני רבוותא מסהדי להתיר שפיר סמכינן עלייהו ומיהו ה"מ כשנקשר וחזר למקומו הראשון ונתחבר שבר עם שבר יחדיו ידובקו אבל אם לא חזר השבר למקומו הראשון אלא שני שברי העצם שוכבים זה על זה זה נמשך למעלה וזה נמשך למטה אף על פי שנתחברו שני העצמו' הנשברים וקרם עליהם עור ובשר אסור דאין זה מוציאנו מידי ספק שמא יצא לחוץ כן כתב מהרי"ק בשורש ל"ח ודקדק כן מלשון הפוסקי' וכן מתבאר מתוך עובדא דרבי קלונימוס שכתוב בהגהת אשירי:
נמצא שבור ואין ידוע אם נעשה מחיים או לאחר מיתה אם מקום המכה שחור בידוע שנעשה מחיים כן כתב שם המרדכי בשם סה"ת והגהות בשה סמ"ק פ"א מה"ש וכן כתב סמ"ג ומשמע סימן זה מועיל להחמיר ולא להקל שאם מקום המכה שחור ודאי מחיים הוא ואם אינו שחור איפשר שהוא לאחר מיתה ואיפשר שהוא מחיים סמוך למיתה:
ומה שכתב ואם אין יכולין לעמוד עליו אם יש במה לתלות וכו' תולין להקל ואם לאו אסורה מספק הם דברי הרש"בא בת"ה וכן כתב הר"ן ומרדכי וסמ"ג בשם בה"ב והגהות מימון בפרק הנזכר בשם סמ"ק וכתבו דאין להתיר מטעם נשחטה בחזקת היתר עומדת עד שיודע לך במה נטרפה דהתם דוקא כגון דאיכא למיתלי בזאב או במשמוש ידא דטבחא אבל הכא ליכא למיתלי מספק אלא אם כן טרפה לכותל או רצצתה בהמה ברגל דאז תלינן כדתלינן בזאב ע"כ:
וכן פסק נמי בשלחנו הטהור יורה דעה סימן נ"ה סעיף י"ג נמצא שבור ואינו יודע אם נעשה מחיים או לאחר מיתה אם מקום המכה שחור בידוע שנעשה מחיים ואם אין יכולין לעמוד עליו אם יש במה לתלות כמו שדרסה או שרצצה וכיוצא בו תולין להקל ואם לאו אסורה מספק עכ"ד:
הכלל העולה מדברינו הוא שתולין המכה בברזל ותאכל התרנגול' כיון שהוכחנו שבכל מה שאנו יכולין לתלות תולין מהכלל שבידנו נשחטה בחזקת היתר עומדת אף כאן אין להטריף התרנגולת כיון שאפשר במציאות שיכה הברזל את צומת הגידין זהו הנראה לעניות דעתי להלכה ולא למעשה וה' יאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו וליראתו אכי"ר:
נשלם ונגמר ביום ראש חודש וחנוכה בשנת שיר חנכת הבית לדוד לפ"ק:
נאם יצחק בלא"א יעקב אינריקיץ פארו יצו"א