שאלה ז מעשה שהיה כך היה זה כמה שנים כי אעבור בסך הנה הנם כעשר שנים יצא מכאן עיר צקלג יואב בן זרח וילך אל ארץ אחרת מפני זלעפות רעב ואין ידו משגת לכלכל אשתו ובניו ויבא בארצות העמים היא עקרון ויטמע ביניה' ויהי כהיום הזה במותב תלתא כחדא ב"ד דחתימי לתתא כד אתא קדמנא שלום בן בכר ואחר האיום והגזום באם לא יגיד וגו' קם על רגליו והעיד כי בהיותו בעקרון היה הקול הולך שיואב הפליג בספינה הנקראת שור והספינה הזאת היה נודע להם שהיתה רעועה ובשעת הפלגתה היה סער גדול בים והספנים אשר היו בעקרון אמרו אם הסער' הזאת פגעה בספינת שור ודאי שברתה וספן אחד אמר שאחר שעמד הים מזעפו ראה בים קרקעית ספינה הפוכה כל זה הגיד בפניו כהר' שלום בן בכר הנזכר היום וכו' וחתמו הדיינים. עד כאן עדות הראשון:
עוד עדות אחר ז"ל בפני בא כהר' שלום בן יבש והעיד שראה כתב אחד שנעשה בערכאו' שלהם ועליו יציץ חתימת נכרי שנשבע שם באמונת' כי כל דבריו הכתובים באותו כתב הנה הנם אמת וצדק והעול' מן הכתב הוא כי הנכרי אמר שבהיותו בעיר מדמנה סיפר לו ערל אחד שנער אחד ממשרתי הספינה דבר אליו שהפליג בספינה אחד חלוצה עם כ"ב כלי מלחמה של עפר שורף מעיר עקרון בזמן שהפליג עוד מן העיר ההיא ספינה אחרת מלאה לה סחורה על כל גדותיה ואחר ימים להפלגתם יצאו אנשי הספינה החלוצה בעוד לילה ונכנסו באחרת ויהרגו כל אנשיה שהיו בתוכה והריקו כל מה שהיה בתוכה ולא נותר מהם איש זולת הרב החובל ששמו לפניו לחם צר ומים לחץ והלכו להם והנכרי הזה דבר מפיו של הנער שהוא  לא ידע שמה של ספינת השוללים ולא השם של הספינה שנשללה כל זה העיד בפני כהר' שלום בן יבש היום וכו' וחתם שמו יהודא בכ"ר אשר:
עוד עדות שלישי ז"ל נחנא ב"ד דחתימי לתתא במותב תלתא כחדא הוינא כד אתא קדמנא כהר' שאול בן ראובן ואחר האיום והגזום משום ואם לא יגיד וגו' קם על רגליו והעיד על נפשו וטל יהדותו כי עיניו ראו בהיותו בעיר ירמות אגרת אחד אשר כתב סוחר אחד נכרי מתושבי עקרון לסוחר אחד הדר שם בעיר ירמות באומר אליו כי הוא יגיד לו מה נעשה מספינתו הנקראת שור שהרב החובל שלה היה שמו פרעה נכה וכן היה הענין שם הגיע ספן אחד שבא ממדינת מדמנה והספן הזה הגיד לו כי עודנו עומד במדמנה סיפר לו נטר אחד מצרי ממשרתי הספינה איך נמצא בספינת שוללים שהיו עליה כ"ב כלי משחית או כלי עפר שורף והספינה הזאת יצתה ממחוז עקרון ביום צאת ממחוז זה עוד ספינה אחרת הנקראת שור בכוונה מכוונת לשוללה כאשר הוכיח סופו ושתיהן הלכו בחברה אחד ימי מספר ובלילה אחד יצאו השוללים מספינתם ועלו אל הספינ' זאת הנקראת שור שיהודי אחד היה בתוכה הנקרא יואב מעיר צקלג והמיתו כל העם הנמצא בה זולת להרב החובל הנקרא פרעה נכה שקשרוהו בתורן של הספינה ואחרי כן נשאו ממנה כל מיני סחורה שהיו בתוכה והציתוה באש והלכו לדרכם ע"כ לשון האגרת כל זה העיד בפנינו כהר' שאול בן ראובן הנזכר וכו' וחתמו הדיינים:
תו אתו קדמנא נחנא ב"ד דחתומי לתתא במותב תלתא כחדא הוינא כד אתו קדמנא שלשה אנשים מבני ישראל המה אחד העיד שהוכרח להלוות ליואב זה מעות כדי שיוכל להפליג בספינה ואחריו לו קם האחר והעיד שהספן פרטה נכה שלח בספינה אחרת לסוחר בעל ספינתו השטרי חובות מכל הנכנסים בספינתו לתבוע הפירעון ובתוכם שט"ח מן יואב הנז' ממה שנתחייב לשלם על העברתו בספינה והטיל הפירעון למר אביו וכאשר בא הסוחר לתבוע הפירעון ממר אביו העד הזה היה שם וראה שאביו מאן לשלם לא מטעם שמכחיש החתימה כי אם מטעם שבנו עדין לא הגיע פה. וגם העיד שראה שטר יואב הנז' ושהכיר חתימתו יפה יפה: והשלישי העיד כי זה יואב מחסרון מעות הוכרח לקחת עז להניק בנו הטמא ע"כ לשון העדויות כל זה העידון בפנינו שלשה אנשים הללו היום וכו' וחתמו הדיינים:
אלה הם העדויות שהיו בנדון זה והחתומים על העדיות הנ"ל הם שלשה בתי דינים: יורנו המורה לצדקה אם ראויות הן להתיר  על פיהן אשת יואב בן זרח הנ"ל או אם תשב עגונה עד שתלבין ראשה ושכמ"ה: ע"כ מה שנכתב לי בשאלה אות באות ומלה במלה:
טרם הגיון לבי אגלה להשיב שאלתי קולמסו יגיד אמרי פי וקול בגרון אקרא דרשו ה' בהמצאו לעשות תשובה ולהתנחם מכל עונותינו הם גרמו לנו שעל כל צרותינו זנח טוב מעלינו אל הלקח ארון האלקים מתוך קהלתינו איש גבור חיל במלחמתה של תורה הרב המופלא החכם השלם הדין המצויין החסיד ועניו עטרת ראשינו מורינו ורבינו כמוהר"ר דוד הכהן די אזיוידו נ"ט כהן שמבטן אמו נתקדש ובקדושתו נאסף אל עמו והלך הצדיק לצרור נפשו בצרור החיים כדוד מלך ישראל להנות משכר טרחו בתורת ה' יומם ולילה דלא פסיק גירסא מפומיה: לכן לשפת יתר יחשב לתת תכלית לתהלותיו דאין קץ למדותיו הטובות ובפרט היוצא מן הכלל ענוותנותיה דמר היא היא גרמא לנו דמיד שנאסף אור עינינו ובא השמש ויהי ערב זרח השמש ויהי בקר להאיר את היום ואת הלילה וברגע שמו פרנסי קהילתינו הקדושה ה"י מגמתם אל אר' שהמיי' להקים תחת הצדיק הנ"ל את בנו הכהן הגדול מאחיו ובתוך ימי ההספד הקימו אשר דברו והמליכו את אשר לו נאה המלוכה כי בכור הוא מבטן ועשה פרי גם עלה ברום מעלת המדות הוא אהובי וידיד נפשי אשר מנעורינו ועד עתה כרע כאח דבק לי בכל יום במלחמתה של תור' הלא הוא איש חמודות החכם השלם מורינו הרב דניאל הכהן די אזיוידו נר"ו לשרת לפני השם הן להעמיד התורה לפני כל לומדיה הן להעמיד דרכי היושר בתוך קהילתינו והנה עד נאמן תהיה לנו לגודל מעלתו בהתחייב אותנו ביום מלאת מקומו הנכבד לברך ברכת חדשה בתוך עם סגולתינו. אך מכאן מודעא רבה לנועם אותו צדיק בעדן העליון. לכן אערוך תפלתי לאדון הכל יהיה בעזרו להצילו מכל פגע ומכשול ובכל אשר  דעתו יטה עם האמת יסכים תשית לראשו עטרת  פז הוד והדר תשוה עליו דשן ורענן יהיה עם נאות ביתו ובנותיו הנעימות יזכה לראות חופתן גם אחיו בשמחה יחיו עמו ויזכה לבנים זכרים זרע בירך ולהיות דורש טוב לעמו ודובר שלום לכל זרעו עד כי יבא ינון אכי"ר:
תשובה הנה אנכי עפר ואפר לא ידעתי ספר על כן זחלתי ואירא מחוות דעתי בנדון כנ"ל כי ערום אנכי מבינת אדם לענות על מעשה רב לא ידעתי אחקרהו אף כי אנכי אעננו גם הלם ראיתי מה הועיל כי אפגע בו ומר השואל איננו צריך למטלעתי הכרעתי והסכמתי אבל שמא ח"ו יעלה על ליבא דמר שהשלכתי דבריו אחרי גוי חלילה לי אצא טל כרחי לחפש כפי קוצר השגת ידי בהבנת התלמוד ובספרי הפוסקים ויהי מה תורה היא ואינן דברים בטלים כי אחקור על תשובות אנשי און ולא אומר מצאתי און לי ואברר אוכל מתוך אוכל והלואי שעל ידי לא יתהפך אוכל לפסולת ואף כי מה אדע ולא עמו מני הצעיר גמרא אגמור ומיניה דמר תסתיים שמעתתא לכן אלך לבחור נתיבות משפט ועוז ישועתי יצילני משגיאות אנס"ו:
ידוע לכל הני מילי דנפקו מפומייהו דרבנן הלא הן הלכה כדברי המיקל בעירוב גם הלכה כדברי המיקל באבל ואף כי דברי תורה אינן צריכין חיזוק ודברי חכמים צריכין חיזוק כך היא גזרתם בהני תרתי ברם גם הכלל ההוא מחלוקת היא בין הפוסקים אם הוא דוקא בתנאיה אם גם באמוראים או אפילו בפוסקים ואין להאריך בדבר כי איננו לעניני. אך גם רבנן דברו מללו בעיגונא דאיתתא ופסקו כמה פעמים לקולא מכח הכלל דחכמים היקלו בעיגונא דאיתתא ויש לדקדק דהאי לישנא משמע דאין מי שיחמיר בעיגונא דאי לא תימא הכי היה להם לומר דהלכה כדברי המיקל בעיגונא כמו שאמרו גבי עירוב ואבל:
והנה דבר תמוה הוא בעיני דלהתיר א"א לעלמא ללכ' בכל מקום ובכל זמן לקולא אף אם הדין יתן להחמיר יתירנה משום עיגונתה: לכן הלכתי למצוא מרגוע למכאובי באמתחות הפוסקים ומצאתי די ספוקי בהם שכולם שראיתי המה מסכימים דהא מילתא שחכמים היקלו וכו' לא נאמרה כי אם דוקא לענין מה שנוגע בענין העדים אם במהותם אם באופן עדותם ועל זה הוא דאמרו דיש להקל כפי הזמן משום דבהא היקלו חכמים בתלמוד משום עיגונא וכו' אבל לעולם לא תחסר כל הודעה האפשרית בגופא דעובדא ומכ"ש לחקור אם יש שמץ של שיקרא בגוף המעשה דאז כולם כאחד גוזרים דבהא ודאי לא היקלו רבנן:
ראו כי בזאת ההקדמה חל עלי חובה לחפש אחר העידויות של נ"ר ולדבר עליהם אחת לאחת לכן יבא נא לפנינו העדות הראשון שהוא עדות שלום בן בכר ואען ואומר כי אחר שקריתי אותו פעם אחר פעם ושמתי אותו בזכרוני כאילו הנושאים דוברי' בפני הנה לא מצאתי בו לע"ע בהיותו בגפו שום תועלת לא להתיר את העגונה של נ"ד ולא לאסור אותה מחדש דהא מעדות זה הנה יציאת יואב מעקרון תלויה בהולכת קול וגם אם הקול קול יעקב ידים המוכיחות הם ידי עשו דכל מה שמעידים על המיתה הם פטפוטי דברים דממה שנודע לאנשי עקרון שהספינה הית' רעועה ומה שסוברים הספנים שודאי לא יסבול אותה ספינה אותה סערה אם היתה פוגעת בה אין ראיה שכך תהיה שכמה פעמים הוה שספינות חזקות ובריאות ניזוקות בסערי ים וחלשות נחלצות מהם גם מענה לשונם מגיד זה שאף שבאותה שעה שהספינה הנ"ל הפליגה תיכף בא הסערה מ"מ שמו פגיעתה בספק גם מה שראה הספן תיקף שעבר הזעם קרקעי' ספינה הפוכה בתוך הים אין ודאות בדבר שמאותה הספינה היתה אלא אדרבה לפי שטבע הים היא להביא בעת זעפו בכח רוח של סערה דברים ממרחקים אל שפת הים:. והגם שנאמר שהקרקעית שראה אותו ספן היתה מאותה הספינה שאומרים שיואב היה בתוכה אפ"ה אין ראיה מכל הנ"ל שיואב מת דהא סתם ים מים שאין להם סוף הוא ופשוט הוא דהנאבד בהן עדין בחזק' חיים הוא ופוק חזו מה שמצאתי כתוב בספר הרב ר' אליהו אלפאנדרי ז"ל כתב הרשב"א בתשובה שאם אינו מעיד אלא שנשברה הספינה אפילו אם נשאת תצא אמנם מדברי הרמב"ם בפי' המשנה נראה שגם בזה אם נשאת לא תצא ומ"מ אין לומר כן אלא גם לדעת הרמב"ם תצא עד שיאמר שעמד עליו שיעור שתצא נפשו הרדב"ז סי' רע"ג עיין המביט ח"ג סי' ק"ט הריב"ש סי' שע"ט הרי"ב (ח"צ סי' י"ד לחם רב סי' ט"ל הר"ר בצלאל סי' ד"א מוהרא"ש סי' י"ב ובקונטריס מהרח"ש דף ן') ובתשו' סי' ד' ומ"ה ול"מ מהריק"א דף קכ"ב מקור ברוך סי' יו"ד בנימין זאב סימן כ"ו עכ"ל. הלכך כפי עניות דעתי האי עדות ראשון לא מעלה ולא מוריד עד הנה לנ"ד:
ובחפשי בעדות שנית הנ"ל כטבע הראשון מצאתי בו איזה ממשות כדי לאבד הזמן לחקור אם יש תועלת בו אם לאו וזה תלוי בחקירת בסוג העדות הנ"ל ראשונה אם יהודא בכ"ר אשר בעל קבלת העדות ראוי הוא לכך ויועיל קבלת עדותו כיון שהוא איש יחיד או לא דהא הרב ב"י פסק בשלחנו בח"מ סי' כ"ח סעי' ב' בדיני עדות דאין שנים ראוים לקבלת עדות ואם קבלו לא עשו כלום עכ"ד וא"כ כ"ש בנ"ד דהוא אחד או נימא דשאני הכא מהתם כיון דבעיגונא היקלו ובאמת שלא ראיתי הפרש זה בתשו' להרמב"ן סי' קי"ג דסתם כתב דאין שנים ראוים לקבלת עדות ואם קיבלו לא עשו כלום: אבל אפ"ה אומר אני קטן הכמות והאיכות שמי שיש לו יד בפוסקים יראה דאין דבר זה מוסכם בפי כל ובפרט כשמקבל העדו' הוא גברא דגמיר וסביר בטיב משפטי העדות לכן נחשוב הכא לפום שעתא לאיש יהודא בכ"ר אשר הנ"ל לגברא רבא ובפרט כיון דעיקר טעמא לקצת הפוסקים דפסלי שנים לקבלת עדות אינו אלא כי אם דהוי כעד מפי עד וא"כ אף דבעלמא נאמר דלא עשו כלום משום האי טעמא אפ"ה יש לנו לומר דבנ"ד שאני כיון דבעיקר העדות שרי בעד מפי עד משום עיגונא וכו':
החקירה השנית היא בדברי העד הנ"ל שהן מפי כתב וגם שהכתב ההוא נכתב בערכאות שלהם והדבר ידוע הוא אשר פיהם דבר שוא ופסולים להעיד עליהם ואף שהגוי הנ"ל נשבע באמונה שלו שדבריו הן אמת מי יימר דדי בכך להאמינו ואדרבה כמעט יהיה אסור לנו לעשות עיקר מהאי עדות משום שבועתו בשביל ליתא דע"ז:
אבל משום הנ"ל לא אריא דאי משום דין פיסול הערכאות הנה טעם פסולתם להעיד עליהם הוא דוקא כשיש חששה בהם משום תפארת וגדולה דאז כזב בפיהם ואין בהם ממש ומכ"ש לסומך עליהם אבל הכא בנ"ד הנה אינם נוגעים מצד זאת העדות לנו כלל דהא השטר הנ"ל  לא נשלח לנו להעיד וגם אין בו דבר פרטי ליואש הנ"ל כי אם מ"ש בו הוא הגדת אמיתית של הערל ממה ששמע שעבר על הספינ' שאנו חושבים שיואב היה בתוכה הלכך משום הא אין פסידא ואם משום חשש ליתא של ע"ז במה שהנכרי נשבע באמונתו הנה מצינו שאף שאסור לנו מפי הדת הקדושה לעלות שם אלקים אחרים בפינו וגם לגרום להם שבועה אסור דלפי זה אסרו לנו רבותינו להשתתף עמהם מ"מ הם כתבו שמי שעבר והשתתף עם נכרי שרי ליה לפי דעת כמה רברבתא לקבל שבועה מהם להציל ממונו מידם וכן פסק בשולחנו מר"ן ז"ל א"כ נגמור מיניה לנ"ד תרתי חד' דאין בזה ליתא דע"ז שנית דאין חזקה להם מן הסתם שנשבעים באמונתם על שקר אף ששקר אמונתם דאלת"ה מה הועילו להתיר להשביעם. הלכך מכל הנ"ל אין ביטול לעדות הנ"ל רק אין לנו להאריך לפי שממקום אחר יבא ביטולו והוא שלא מצינו באגרת הנ"ל שום זכירת משם וזאש הנ"ל גם לא משם הספינה אשר הוא בתוכה דמי סיפר או הבטיח לנו שמטקרון לא יצאו ממנה כי אם השתי ספינות הנ"ל באגרת ועד היום לא נתגלה לנו שהשתים דוקא יצאו ואין עוד הלכך גם בעדות הנ"ל אין בו צד להתיר נ"ד:
נלך עתה לעדות שלישי הנ"ל ויבוא שאול בן ראובן שהוא הוא הראוי להתווכח בו לענין נ"ד כיון ששם נזכר שם ספינה גם שם ספן גם בו נזכר שם יואש מעיר צקלג היות בתוך אותה ספינה. והנה דבר ידוע הוא ופשוט מצד עצמו כי לסברת הפוסלי' הגדת גוי אף לפי תומו גם אם היא מפי גוי אחר הנה גם עדות זו כקש לפני רוח הוא וממש אין בו: גם כפי רוח אחרת של הרבנים הסוברים שגוי מפי גוי מועיל כשהשנים מסיחים לפי תומם אבל מ"מ לא אמרינן הכי בהגדת פי כתב' הנה ג"כ האי עדות לא יועיל לכלום: אך החקירה תהי' כפי דעת הרבני' שכל כך מצאו להקל בעיגונא וכו' דלא מיבעייא בהגדת גוי מפי גוי המסיחים לפי תומם יועיל אלא אפילו מפי כתבם מצאו תועלת להתיר א"א לעלמא בתנאי שיהיה איש ישראל הבא להעיד ממה ששמע מהם או מפי כתבם:
ואען ואומר דודאי בהאי עדות שלישי מצינו בו שאין סיחה גדולה לפי תומה ממנה ויפה כוחה מזה הצד יותר מכל העובדות השנויות בתלמוד דהא הסיפור של הנער המצרי להספן אין לו בה כפי הנראה שום תועלת רק לספר מעש' הרע שבעל כרחו ראו עיניו בהיותו אחד ממשרתי ספינת השוללים וסיפר הדבר לפי תומו כהוויתו שלכך גם זכר שיהודי יואש מעיר צקלג היה בתוך הספינה הנשללת גם לשלול השקר מסיפורו הזכיר שם הספינה ושם הספן גם כמה כוחה של השוללים דהיתה בה כ"ד כלי משחית ואף דמכל הני מילי אם הסיפור הזה היה לפני שר או שופט מקום היה לומר שכיון להעיד על הדבר ולחשוב שהוסיף נופח משלו לקיים כוונתו הנה עכשו שלא היה אותו סיפור כי אם לספן אחר אין לנו לומר אלא כי כל דבריו אמת ואין כזב בפיו רק כוונתו לספר המעשה כמו שהיה ולקיים דברי אמת הנחסרים בסיפורי דעלמא הגיד דבריו בפירוש ברור: הלכך כפי דעתי אין בנמצא מסיח לפי תומו גדול מן הנער המצרי המגיד הראשון של נדון דידן הנ"ל: גם הספן המגיד להסוחר מה ששמע מזה הנער הנ"ל איני מוצא בו דבר היוצא מידי מלת' דהא אף שבא כפי הנראה לסיפור זה עם הסוחר להשיב שאלתו לו על מה שנעשה מן הספינה הנ"ל מ"מ מה שהזכיר בתוך הסיפור שם היהודי יואב ודאי לא כיון להזכירו דהא לא איקפד ליה להסוחר השומע דהא כפי סתמיות דברי השאלה כל המאורע של האגרת הנ"ל בנכרים היה נמצא שגם זה הספן מסל"ת היה. זאת ועוד דמהגדת כתב האגרת מסוחר עקרון לסוחר ירמות נגמר תמימיות הדבר ואין להביא ראיה על שיחה תמימה הנכתב באגרת הנ"ל לענין נ"ד דלמפורסתו' אין צריך ראיה:
ראו א"כ שכפי כת הפוסקים המכשירים הגדת' נכרי' לפי תומם ואף מפי כתבם הנה העדו' שהעיד שאיל בן ראובן הנ"ל יועיל מדין עדות לנ"ד:
אך ודאי יש לחקור בהאי גופא דעדותא מצד העובדא עצמה ול"מ בנ"ד שבא תמצית ההגדה מפי נכרי אך גם מה יהיה דינו אם יבא לנו איש יהודי שיגיד לנו בתורת עדות ראית עיניו כל הסיפור הנ"ל שהגיד הנער מצרי אם יספיק להתיר העגונה אשת יואש הנ"ל או לא יספיק דהא יש לנו לבא אל בית המיחוש לומר שכיון שכל כוונת השוללים לא היתה מעיקרא כשבאו אל תוך ספינת שור כי אם לגזול מה שבתוך הספינה יש לומר דאף שהכו הנמצאים בספינה עד שנפלו כפגרים מתים הנה מתוך הבהלה לגזול הממון שבתוך הספינה לא הקפידו לעמוד עליהם להכותם עד שלא נשאר בהם רוח חיים רק חשכו אותם מלעמוד עליהם מכ"ש דלא חשו אל יואש הנ"ל שבודאי זה לא עמד כנגדם דהא עני היה כנ"ל ומה נצרך להם להכותו ואף שנאמר שגם הכהו וכל כך שבודאי יהיה מת ולפי זה חשב אותו המצרי הנ"ל כמת הנה כפי הנראה אין עדות זה יספיק להתיר אשת יואב דהא המצרי הנ"ל לא הגיד שראה את יואב נופל מת רק כלל אותו בתוך הנמצאים בספינה ומי יאמר לנו שלא נחבא בין הכלים וגם יד לא היתה בו ואף שהמצרי כלל אותו בתוך העם אינו משום שראה אותו נופל ארצה אלא לפי שלא ראה אותו בספינ' הנשללת בעת יציאתו עם השוללים חשב שאף הוא בתוך המומתים הלכך עדין יש לחשוב על יואש הנ"ל כחי לכל דבריו:
איברא כי בתוך סיפור המצרי מצינו שלעת צאת השוללים מספינת שור הציתו אותה באש וא"כ אף שהיהודי ניצל מידם מי יצילנו מן האש ברם אפ"ה אין ראית הכרחית שיואב נשרף דאף שהרב החובל שרף ישרף היינו בהיותו קשור לתורן הספינה אך יואב אם נניח במוסכם שנטמן בין הכלים יכול היה אחר כך להטיל עצמו  אל תוך הים אולי מצא ימצא פדיון נפשו מתוך נסים שבים הנעשים לא לבד לצדיקים גמורים כי גם להמון העם: ואין לגמור מדברי המצרי שלא היה ליואב פנאי לכך משו' תוקף האש דאדרבה ממה שסיפור המעשה לא היתה בלשון ששרפו באש אלא בלשון הציתו באש נלמוד להפך דהציתו מורה שהוא מצד אחד לבד הלכך קודם שיפשט האש בכל הספינה ביד יואב היה להציל עצמו מדין מיתת שריפה ואף שיתן גופו למיתת חנק לא איכפת ליה דהא נגמר דינו אם שם ישאר והא עדין לא נגמר דינו. הלכך יש לנו צדדים להחזיק ליואב הנ"ל עדין כאיש חי ואף אם העדות הנ"ל כל מהותו נעשה בפני ישראל נלך בו לחומרא:
נבוא עתה לדבר בעדות הרביעי הנ"ל הוא עדות שלשה אנשים מבני ישראל המה והנה מה שאני מוצא בו הוא כי תכלית כוונתם כפי דבריהם היא לקיים שיואב יצא מעקרון והפליג בספינת שור שהרב החובל שלה היה פרטה נכה. גם כיוונו בהגדתם לתת טעם למה יואב לא שילם דמי העברתו בעת הכנס בספינה וזה היה לפי שכל כך היה עני שאפילו למזונותיו לזמן עוברו בתוך הים הוצרך העד השני להלוות לו מעות  גם כ"כ עני היה כפי דברי העד השלישי שמשום חסרון כיס היה מגדל בנו הטמא עם חלב עז במקום חלב אשה:
והנראה לי הוא שעדות הזה בלא הצטרפות מדבר אחר אין בו שום תועלת דאפילו נוציא ממנו שודאי יואב יצא מעקרון ונכנס בספינה הנ"ל הנה אף שיעבור מאה שנים אם זכרון יואב לא בא אין לפקפק שאשתו תמות בעיגונתה ומכ"ש שאחר החקירה בהאי עדות איני מוצא בו ממשות לקיים שיואב נסע באותה ספינ' כי אין שום אחד מהם מעיד שיואב נכנס באותה ספינה אלא האיש הראשון חושב שכך היה לפי שבשביל כך הלוה לו המעות וכנזכר בשאלה. גם האיש השני כך חושב בשביל ראיית עיניו שט"ח של יואב בתוך שארי השטרות של הספן ביד הסוחר לפני אביו של יואב הנ"ל הלכך אין לגזור מן העדות הנ"ל שבודאי היה יואב באותה ספינה כי יש לנו לומר שאף שבתחלה דעתו היתה לנסוע בה מ"מ נתחרט מטירוף דעתו בשביל עניותו גם בשביל עוונותיו שנטמא בין הגוים ועשה פרי בתוכם הלכך מורה עלה על ראשו להתראו' לפני אביו ולא בא בתוכה אף שכבר נתחיי' לבא ולפי זה גם עדות זה בהיותו בלא חברת עדות אחר ישאנו רוח ויצא לנו מן הנ"ל שכל עדיות הנ"ל הנזכרים בשאלה אחת לאחת אינן מועילות להתיר  את אשת יואב הנ"ל וכדהוכחנו:
אבל עוד מקום יש להתווכח אולי ימצא לה מנוח להאי עגונה וזה בהצטרף כל העדויות יחד ובזה הדרך העדות האחרון של השלשה אנשי' נצטרף לו עדות הולכת קול של שלום בן בכר העדות הראשון ונשים בריח התיכון בתוך אלו השתי' עם עדות השלישי היא של שאול בן ראובן המעיד מה שראה כתוב באגרת הסוחר. בהגדת פי הנער המצרי היות יואב מעיר צקלג בתוך ספינ' שור וכנ"ל ואז ודאי שאין לחוש עוד לאותו יואב שיהיה איש אחר וכשמו שזאת יהיה חששא גדולה ובפרט שהמצרי קראו בשם עירו שכך אמר יואב מצקלג גם הזכיר שם בעל הספינה ואף דאין להקפיד בזה כפי הר"ש יונה ומהרח"ש שהם כתבו דשם בעל הספינה לא מעלה ולא מוריד והא לכם מה שראיתי כתוב בשמם מי שאמר פ' שהיה בספינה אשר שם בעלה פ' מת לא חשיב כאלו הזכיר שמו ושם עירו דבשם עירו לא חיישינן  שם עיר ההוא כשם עיר אחרת אבל בשם בעל  הספינה אינו רחוק שימצא ספינה אחרת ששם  בעלה כזה עכ"ל: ועוד ראיתי כמה רבנים  שיש בנמצא למבקש אותם שכולם מסכימים  דלמעשה סמכינן אשמו ושם אביו או שמו ושם  עירו הלכך בנ"ד שהוזכר שמו ושם עירו ושם  הספינה וגם שם רב החובל הנה נגמור עכשו  בוודאות גמור ומהני ג' עדויות יחד שיואב  הנ"ל יצא מעקרון והוא הוא העובר בספינת  שור הנ"ל ויצא לנו כל כך עד הנה שהאי עדות  האחרון כיוונו במה שהעידו והאמת אתם:
ועתה שבמונח קיים שמנו יציאתו מעקרון  והליכתו בתוך הספינה נחזור אל  האמור בויכוח שעשינו בעדות שאול בן ראובן  ונאמר שאף שבהיות לנו הגדת המצרי הנ"ל  אפ"ה בקשנו צד להחמיר מצד החששא שנחבא  אל הכלים ושהטיל עצמו בתוך הים הנה ראוי  לנו לכתוב דברי המדדכי הכתובים בסוף יבמות בשם ר' אליעזר מוורדון אולי יש צד להתיר בנ"ד  בכדומה כיוון שהיותו בתוך הים אינו כי אם  משום חששא וז"ל המרדכי מצאתיו כתוב באחת מתשובות המבי"ט וזה תוארו בתשובת הרבי  אליעזר מוורדון דקדק מדקאמר מים שאין להם  סוף אשתו אסורה ולא קאמר אסורה לעולם ש"מ  דלאו לעולם קאמר וכן נראה שתלו רבותינו ז"ל  על חכמי הדור ויראה שמים שישכילו ויתבוננו  על ענין המאורע' באיים והאריך מאד למצוא  עלילה להתיר אשה שנתעגנה ארבעה שנים כי  נטבע בטלה וחזקות מוכיחות שנטבע כי הכלים  אשר אתו בספינה נמצאו טל שפת הים וכו'  עכ"ל: ועל הלשון הנ"ל כתב עליו הרב המבי"ט  ז"ל הרי שיש מקום וחיוב על חכמי הדור לכוין  ולהשכיל אפילו במים שאין להם סוף על ידי  חזקות מוכיחות שנטבע כ"ש בשלא תהיה ההוראה  בכלל מים שאין להם סוף כמו וכו' עכ"ד  הצריכים לנו והנה מהני מילי של הרב מוורדון  עם הסכמת הרב המבי"ט עליו מקום היה לנו  לומר שגם יואב הנז' בחששא אשר עליו עבר  ימים ושנים וזכרו יסוף מזרעו יתירו את אשתו  מעיגונתה אבל מי שידו מגעת בספרי הפוסקים  ראה יראה שכל חכמי ישראל חלוקים בזה על המב"ט ועל הרבנים שהלכו בפעמותיו ומי לנו גדול כמר"ן ז"ל שהפשיט כל מלבושי הענוה אשר עליו וישנם את מתניו ולקח חרב פיפיות בידו להציל אתנו מלכת בדרך ים בדרך אשר דרך בה הרב מוורדון גם הרב המבי"ט ז"ל והנה נלוה אל מר"ן לכתוב גם נגד המבי"ט הרב י"ט ביבאס ז"ל גם הרב יעקב אל חאמי ז"ל ומה שראיתי בכל חכמי ישראל רובם ככולם מסכימים שמים שאין להם סוף אין תקנה להתיר בהם אלא א"כ בא עדות מן הנעלם שיצא מת והכירו בו כו' למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה בענין ואם צריך לומר העד קברתיו או לא דבזה יש איהו מחלוקת כנמצא למי שיבקש אבל בלאו הכי אין היתר בהן:
וכיון שאתא לידן האי דיוק של הרב מוורדון לפי שבתלמוד כתוב אסורה ולא כתב אסורה לעולם וכנ"ל הנה אף שהרבנים הנ"ל דחו  אותו דיוק שהוא עשה בראיות ברורות ובדברים מתוקים כדבש גם אני כיתוש בין האריות נראה לי לתת הכרח למה לא שנו כאן אסורה לעולם  והוא לפי שבסברת רב אשי בגמ' הנה אם האשה בדיעבד נשא לא תצא וכך פסקו הרבה מן הפוסקים ואם לישנא דתלמודא היה שונה בדברי חכמים אסורה לעולם אז אף בדיעבד אם תנשא ודאי שהיתה צריכה לצאת הלכך נ"ל שגם מהאי טעמא לא אמרו אסורה לעולם אף שלכתחילה באיסורה עומדת לעולם: ע"כ מה שדעתו נוטה לנתינת טעם לדברי התלמוד הנ"ל וגם מן האמור יצא לנו דאם יואב הנ"ל בים גופו הלך אין תטלה לאשתו עד זכר יבא לו חי או מת:
ועדיין נדבר בענין לומר שאין כ"כ חששא בנ"ד שנפל יואב בים דהא יש לומר שכיון שהמצרי אומר שלקחו כל הסחורות שבתוך הספינה הנה גם שיואב נחבא בתוך הכלים הרי ראו אותו בודאי ואז יש לחוש שהמיתו אותו ובפרט ממה שאחר שאסרו אל רב החובל לתורן הספינה עוד הציתו אותה וזאת ההצתה אין לה שום תכלית כי אם לפי פחדם שהרב החובל לא יציל עצמו ממוסרי המות ובהגיעו אל היבשה יגיד מה שעבר עליו ויבוקש הדבר וימצא ודמם יבא בראשם ולהנצל מזאת רצו לשרוף את הספינה הלכך אין לפקפק שהמיתו לכולם וגם ליואב הנ"ל בכוונה המכוונת לכל הנמצאים שם דמה שנתנו חיים עד זמן להרב החובל לא היה כוונתם אלא לשחק בו ויעיד סופו אם כן יש מקום להתיר בנ"ד כיון שיש הוכחה יותר גדולה שמת משנשאר בחיים וגם שנאמר שאף שהכהו אותו מכת מות אפ"ה עדיין לא מת הנה בשרוף הספינה ישרוף גם הוא דאפילו נאמר שנשאר בו עוד כח להפיל עצמו בתוך הים נדון אותו כמגויד אליבא דרבנן וגם אליבא דרשב"א כוון דמיא מרזו מכה דהא הכא אם המונח יהיה שהכו אותו מכת נפש למנוע ידיעת רשעתם אין לחוש לסכין מלובנות וכשינווא דרבא בגמרא הלכך צד היתר יש בנ"ד:
ברם גם האי כחא יתיריתא דהיתרא הבא לנו מעדות שלישי הנ"ל רעיון רוח יבא לה עם העדות השני של נ"ד וזה שכפי הנראה הספינות הנזכרים שם הן הן עצמן הנזכרים מפי הנער המצרי באגרת אשר עליה מעיד שאול בן ראובן בעדות שלישי הנ"ל ולפי זה אחד מן השני הנערים ודאי שקר בפיו לפי שאחד מעיד שם שוללים רצו לאבד מכל וכל את ספינת הנשללים להיות בטוחים לעמוד במרדם ואין נקמה לרשעתם ובהגדת הנער הראשון ראה ראינו להיפך שאף שגם הוא הגיד שהמיתו כל אנשים שבתוכה הנה דבר פיו הוא שריחמו על הרב החובל וחשו לו לחיי שעה בתת לפניו לחם צר ומים לחץ ראו א"כ שיש הכחשה גדולה במילי דאגדתא בין נטר לנער ואף דבעיגונא דאיתתא הדין נותן דבא עד אחד והעיד שמת הבטל והתירו להנשא על פיו ואח"כ בא עד אחר והכחיש את הראשון ואמר לא מת לא תצא מהיתר הראשון אינו דומה הכא להתם דהכא אין עדות כלל לא בערל ולא במצרי כי אם אומדנות אבל לא עדות נאמנה ועוד דאפילו התם אם באו השנים בבת אחת או גם בזה אחר זה כפי רוב הפוסקים רק קודם שהתירוה להנשא הדין הוא שלא תנשא ואם נשאת תצא הלכך משם אין ראיה לנדון שלפנינו ובודאי תשש כחה דהיתירה של נ"ד מצד הכחשה הנ"ל:
גם אין לבקש להתיר נ"ד משום עיגונא דאיתתא מדמצינו כ"כ קולא בדברי הרב משפט צדק בנדון שלו שכתב שתפסו במוסכם כל הפוסקים דאין צריך העד להזכיר שם הנעלם גם לא שם אביו ולא שם עירו וא"כ נעשה כאן כ"ש בנ"ד שהמצרי הזכיר שמו ושם עירו גם של הספינה ושל החובל וא"כ מדברי הרב הנ"ל נוציא היתר לנ"ד וכדכתבנו שהרי גם זה אינו ושיקרא לא קאי משום שכל עין רואה דברי הרב הנ"ל במקומו ימצא שלא דבר הרב ז"ל אלא כשהעד העיד בדבר ברור לנו כשמש באמצע היום אך שחסר לו ההזכרות הנ"ל אבל בלאו הכי אין להתיר:
גם אין להביא ראיה לנ"ד מנדון בעל המנהיר בסימן קכ"ח גם בסי' קל"א דאף דלפום ריהטא היה מקום להשוות הענינים אבל מי שקדקדו אינו חלול מצא ימצא לו דלא ראי זה כראי זה אם בגוף העובדות אם בראיות החזקות נמצאות שם וחסרות בנ"ד ובהיות שמובטח אני שאין חכם מורה הוראות מרים ראש להתיר שום עובדא כאלה בלא חיפוש אחר חיפוש בכל הפוסקים אשר ישיג ידו והספר הנ"ל הוא בנמצא לא רציתי להאריך ולפרש ההפרש שיש בין נ"ד לנדון שלו כי מצוי יהיה לחוקר:
גם חוש הראות עברתי בש"ות של הרב יעקב בי רב סי' י"ג והנה ראיתי בנדון שלו קולא גדולה אעתיק לפני הקורא דברי השאלה וזו היא שאלת להודיעך דעתי בראובן שהית הולך על הים והיו רגליו קשורות ללוח הספינה ונטבעה הספינה ואבד שמו וזכרו מן העולם ויש לזה ה' שנים או יותר אם נדין לזה כדין מים שאין להם סוף ואשתו אסורה להנשא לכתחלה או דלמא כיון שהיו רגליו קשורות לא נכנס בתקנת מים שאין להם סוף ותהיה מותרת להנשא לכתחלה ע"כ דברי השאלה:
והנה הרב הנ"ל עשה שקלא וטריא בסוגיות התלמוד ודבר עליהן דברים הראוין אליו אבל מי שיעיין בו שם יראה כי העמודים אשר סמך ענינו להתיר נדון שלו היו על חושבו בלתי אפשרי שראובן מאחר שהוא קשור בדף הספינה יתיר עצמו מן הדף לנפול תוך הים גם נמנע היתה לו במציאות שבאותו דף שהיה קשור בו יוכל להציל ולצאת ליבשה גם הוא ז"ל עשה סניף לו מכ"ש בנדון שלו מן הנדון של הרב מוורדון וגם ממה שמצא כתוב בתשובות אשכנזים והרא"ש בתוכם והא להם דבריו שם ונעשה סניף ג"כ סברת הר' אליעזר ודע שנמצאו ביד התשובות של חכמי אשכנז והרא"ש בתוכם שכתוב בשאלה אחד וז"ל ובתשובת רבינו גרשום מאור הגולה והיא כתובה באבי העזרי כתב שבשעת מלחמה של מלך פראנציא שאנשי החיל שוללים כל הנמצא בדרך ונהרג יהודי שמה וכתב דאם יש גוי מסיח לפי תומו דאשתו מותרת וכן כתב שם תשובת רבי אליעזר ממיץ שהתיר אשת רבי שלמה מורנא שנטבע בספינה אחת ולא בא שום אדם להעיד עליו אך מחמת סברות ואומדנות התירה וכתב שהדבר תלוי באומד לפי ראות ת"ח ויראי שמים שבכל דור ודור ומצאתי בתשובת הגאונים תשובה א' שהשיב רבי מסולם בן רבנא קלונימוס ראובן שהיה רגיל לילך בסחורה מהלך יום ומעכב פעמים חדש ופעמים ג' ופעמים ה' הן חסר הן יותר פעם א' הלך לשם ולא חזר ונשמע שנהרג לשם ולא בא אפילו גוי מסיח לפי תומו להעיד אני ראיתי הרוג או אני הייתי עם הורגיו ועל השמועה של כלום יכולה אשתו לינשא וליטול כתובתה אף על פי שלא בא גוי ואמר אני ראיתיו הרוג או אני הייתי עם הורגיו כיון ששמעו מפי גוים שנהרג מכיון שלא נשמע עליו שהוא קיים סומכין על דברי הגוים ומשיאין את אשתו משום תקנת עגונות ושנו חכמים מעידין לאור הנר ולאור הלבנה ומשיאין על פי בת קול ומעשה באחד שעלה על ראש ההר ואמר איש פלוני בן איש פלוני ממקום פלוני מת והלכו ולא מצאו שום אדם והשיאו את אשתו וכו' כדמפורש בגמרא ומתוך שהיא מותרת לינשא נוטלת כל מה שכתב לה בעלה שכך כתב לה לכשתנשאי לאחר תטלי כל מה שכתוב ליכי עכ"ל השאלה ותשובה אלמא חזינן לגאון דכקול הברה שנשמע שנהרג ולא נשמט עליו שהוא קיים ואף על פי שלא בא מעולם אפי' גוי מסיח ל"ת היתירוה לינשא וגבתה כתובתה ולא מצינו שהחמירו חכמים בהתרת נשים רק במים שאין להם סוף משום הכהו פובדי דר"ט וכמה שטבעה ספינתם בים הגדול וניצולו וגדולה מזו כתב הרא"ש ז"ל באותה תשובה וז"ל ואף אם רפיא ביד ר' אליעזר הלוי הרי כתב רבינו יואל אביו ז"ל בתשובה א' דכל פלוגתא דהתרת נשים יש לילך אחר המיקל ואחרי שחכמי התלמוד והגאונים הקלו משום תקנת עגונות אתה למד לחכמי הדור הלזה לשאת בעקבותיהם ע"כ הכלל העולה שזאת האשה מותרת לכתחילה לישא לכ"ע והשם יצילנו משגיאות ע"כ דבריו ז"ל:
איברא כי לפום ריהטא תמהו עיני בראות הפסקים של הרבנים הנ"ל והייתי רוצה לעשות ג"ש מהם לנ"ד אבל מכל מקום החכם עיניו בראשו לראות הפרש הקצוות יש מנ"ד לנדון שלהם ושאין לבא למידת מכריע דהא בנדון ר' יעקב בי רב טביעת הספינה נודעת לו גם לפי דעתו הנצל ראובן מן המיתה היה נחשב לו חוץ מן הנסים המאורעות תוך הים ואם מן המאורעות של הרבנים האשכנזים הנ"ל כלו עין רואה שגלוי היה להם פטירת הנעלמים אם לא היה כי אם בקלא דלא פסיק והנה בנ"ד כל המאורע הוא בלי שום פה מעיד עליו שמת נטבע או נהרג דאין שום אדם מגיד בפרט על אי יואב שאינו בעולם גם קלא על זה אפילו דפסיק לית ליה אלא הכל תלוי באומדנות וחששות הלכך דעתי נוטה שכל הרבנים הנ"ל אף שהקילו בנדון שלהם יסכימו בנ"ד לאסור ולא להתיר:
סוף דבר כלל העולה ישמע חכם ידיד נפשי ה"ה דהנה חפשתי כפי כחי ופשפשתי פנקסים וספרים רבים עד מקום שידי הגיע לדעת מקור קולא בנ"ד ולא מצאתי מקור מים חיים להתיר רק להיפך מצאתי מבואר בתלמוד דמאן דשרי איתתא במים שאין להם סוף בר נידוי הוא ואף שבצדדי' בקשתי להאי עיגונא מנוח על ידי אומדנות מוכיחות לפי האמת מנוח כאן עם הארץ היה ואין נוח לה ממנו כי מי יבקש לעשות בקעה פרוצה אין חומה לכל הבא לקפוץ יקפוץ בראש קל ונוח לתשחורת בהשתמש כפי שיקול הדעת כל איש כאשר ישר לעיניו להתיר א"א אין לתת לדבר ערוה חמורה שבתורה בחירה כזאת ח"ו וכמה וכמה גאוני עולם ראיתי שבנדון שלהם היו אומדנות והוכחות חזקות עד אין חקר ואפ"ה לא מלאם לבם להטפל בדרך היתר הלכך כ"ש יתוש כמוני מה אני ומי אני ודאי ירא אנכי שלא לבא בכלל ארור ח"ו לכן כל הוויתי לבא בכלל ברוך בתוך הברכה השרויה על המקיימים גזירת חכמים הלכך לפי דעתי אשת יואב של נ"ד באיסורא עומדת עד יתבררו דברי אמת:
הנפל"עד כתבתי ומורי הרב נר"ו היושב על כסא ההוראה יגזור אומר:
זאת המלאכה ראויה היתה להגמר בחדש אלול שעבר שנת אך הבל בני אדם כזב בני איש במאזנים לעלות לפ"ק
הצעיר יוסף ן' למורי הרב משה אלואריש זצ"ל
בדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זיבטי הויז פון דיא נייאי גאס