שאלה ראובן היה לו שותפות עם ב' גוים והלך גוי אחד מהם ועשה סחורה בדבר שהוא אסור מן התורה כגון דגים טמאים וכיוצא ולקח זאת הסחורה עם סחורו' אחרות והרויח בהם סך הכל היה בלתי ידיעת שותפו ראובן אלא שאח"כ הודיעו ושוב פעם אחרת ציוה הגוי האחד להגוי שותפו שיקנה מאותה סחור' של איסור והיתה לראובן השותף ידיעה בנתים ולא מיחה בו ומעתה לשאול הגיע ראובן אם יכול ליהנות מאותה סחורה אם לאו את"ל שבסחורה הראשונה שלא נודע לו יכול ליהנות ממנה אכתי מסתפקא לן בפעם השנית שנודע לו בנתים אם אסור ליהנות ממנה או מותר לו כיון דגוי בדידיה קא טרח יורנו המורה מה יעשה ישראל ושכמ"ה:
תשובה תנן במס' שביעית פ"ו אין עושין סחורה לא בנבלות וטרפות ולא בשקצים ורמשים עכ"ל המשנה: ודין זה כל הפוסקים הסכימו ופסקו אותו שאסור לעשות סחורה בכל דבר שאיסורו מן התורה. ראשון שבקדושה שנמשכו אחריו הרוב הוא הנשר הגדול הרמ"בם פ'. ח' מהמ"א וזה לשונו זה הכלל כל שאיסורו מן התורה אסור לעשות סחורה בו וכל שאיסורו מדבריהם מותר לעשות סחורה בו בין בספקו בין בודאו עכ"ל:
ובעלי התוספות בקמא פ' מרובה דף ס"ג בההיא דגזרו דלא יגדל ישראל חזירים: ובפסחים פ' כל שטה דף כ"ג דבור המתחיל אמר קרא וכו' ואם תאמר דאחר במרובה אסור לישראל לגדל חזירים תיפוק ליה דמדאורייתא אסור וי"ל דנפקא מינה למיקם בארור א"נ הא דאסור מדאורייתא היינו להשתכר ולמכור לגויים לאכול אבל להשתכר בשומנן או בעורן לא:
והר"אש בפסקיו פ' מרובה ז"ל לא יגדל ישראל חזירים בכל מקום ואפילו כדי למשוח מהן עורות דאלו למכרו לגויים אף אדאורייתא אסור כדתנן בשביעית אין עושין סחורה בנבלות וכו' ופ' כל שעה דריש מקרא דכתיב יהיו בהווייתן יהיו ע"כ:
והרש"בא ס' ש"א. ז"ל שאלת אם מותר לעשות סחורה בחזיר אם לאו תשובה דע כי בשר חזיר ושאר בהמה חיה ועוף טמאים וכן שרצים מותרין בהנאה כדדרשינן בכל שעה מדכתיב בהו לכם שלכם יהיו אבל אסור לעשות בהם סחורה וכו' ובירושלמי גרסינן במסכת שביעית כתיב טמאים הם וכתיב וטמאים יהיו לכם אלא אחד איסור אכילה ואחד איסור הנייה פי' איסור הנייה דרך סחורה ואמרו שם בירושלמי כל דבר שאיסורו דבר תורה אסור לעשות בו סחורה וכל דבר שאיסורו מדבריהם מותר לעשות סחורה עכ"ל:
והנה דין זה שכל הפוסקים הסכימו שאסור לעשות סחורה בכל דבר שאיסורו מן התורה אם איסור סחורה זה הוא מן התורה או מדרבנן דע שבמחלוקת הוא שנוי הרמ"בם והתוספות והר"אש סבירא להו דאסור לעשות סחורה מן התורה להרמ"בם שכתב כל שאיסורו מן התורה אסור לעשות סחורה וכו' בין בספקו בין בודאו. שאף ע"ג שלא כתב בפירוש דאיסור סחורה מדאורייתא הוא. המדקדק בדבריו יראה דס"ל בודאי דאסור סחורה מדאורייתא הוא דהרי אסר הסחורה אפילו בדבר שאיסורו באכילה מדאורייתא הוא בספק ואם איתא שסובר שאיסור הסחורה אינו אלא מדרבנן לא היה לו להחמיר בדבר שאין איסור אכילתו אלא מספק דספק דרבנן לקולא אלא ודאי דס"ל דאיסור הסחורה נמי הוא מדאורייתא ולכך אסר אפילו בדבר שאין איסור אכילתו אלא מספק וכחו שכתב הרב בעל פני משה עיין שם: בחלק ראשון:
ועוד איך תיסק אדעתין לומר שהרמב"ם סבירא ליה שאיסור הסחורה אינו אלא מדרבנן והלא הש"ס בפסחים פ' כל שטה מפיק לה מקרא דשקץ יהיו לכם בהווייתם יהיו דמשמע שאסור מן התורה לעשות סחורה בשקצים ודגים טמאים לכתחילה אלא ודאי כדאמרן:
גם התוספות והר אש אמרו בפירוש דאיסור הסחורה בדברים אסורים הוא מן התורה וכחו שנראה מדבריהם שכתבנו לעיל:
ומדברי הרש"בא משמע ג"כ דסבירא ליה דאיסור סחורה בדברים אסורים הוא מן התורה שכתב ובירושלמי גרסינן במסכ' שביעית כתיב טמאים הם מה ת"ל וטמאים יהיו לכם אלא אחד איסור אכילה ואחד איסור הנייה פירוש איסור הנייה דרך סחורה ע"כ דלכאורה קשה מי הכריחו לפרש דאיסור הנייה הוא דרך סחורה דווקא דלמא איסור הנייה היינו ליהנות מחלבם ועורם וגם למוכרם אלא ודאי משום דס"ל מדברי הש"ס דאיסור סחורה בדברים טמאים ואסורים הוא מן התורה לכך פירש דהאי איסו' הנייה שאסר הכתוב הוא לעשות בהם סחורה דוקא ולא ליהנות מחלבן ועורן דזה מותר מדכתיב לכם שלכם יהיו ובזה לא פליגא הירושלמי התלמודא דידן דהתיר ליהנות: ושנהם עולים כאחד:
אבל בעל תרומת הדשן בס' ג' כתב בפשיטות דהא דאסרו לעשות סחורה בדבר שאסורו מן התורה אינו אלא מדרבנן וקרא דשקץ יהיו לכם דמפיק מיניה בגמרא דיהיו בהוייתן והיו אינו אלא אסמכתא בעלמא וכן מצא בגיליון ע"ש: והרב בעל פני משה דחה סברתו ואמר דסברא יחידא היא שהרי התוספות והר"אש ושאר הפוסקים כלהו ס"ל דאיסור סחורה מדאורייתא הוא ועוד שדבריו הם תמוהים בעיניו כמו שיוכל המעיין לראות שם כי אין יתרון להעתיק דברים שבכתב:
הרי לך כל הני רברבתא דכולהו ס"ל דאיסור הסחורה בדברי' האסורים הוא מדאוריית' ולא מדרבנן כמו שעלה בדעתו של הרב בעל תרומת הדשן:
ומעתה נבוא לנדון שאלתינו שראובן היה לו שותפות עם ב' גוים והלך אחר מהם ועשה סחורה בדבר שהוא אסור מן התורה כגון דגים טמאים ולקח זאת הסחורה וכו' והרויח בהם והכל היה בלחי ידיעת ראובן אלא שאח"כ הודיעו דלפי ע"ד נראה לי שראובן יכול ליהנות מהריוח של אותה סחורה אע"ג שעשה סחורה שהיא מדאורייתא אסורה והטעם שיש לחלק בין בדיעבד ללכתחילה שהרי בפסחים בפ' כל שעה מוכח בהדייא מקרא דשקץ יהיו לכם לאסור לעשות סחורה לכתחילה דמקשה אי הכי כיון דאמר לכם שלכם יהיה יהא מותר לכתחילה להשתכר בהם ומשני אמר קרא יהיו בהוייתם יהיו והא דאמר לכם שלכם יהיה להתיר הנאה כשנזדמנו ובנדון דידן הוא בדיעבד שהרי היה בלתי ידיעת ראובן וכיון שעשהו הגוי בלתי ידיעתו הוי בדיעבד ומותר לראובן ליהנות מאותו הריוח דאפילו ראובן עצמו אם עשה אותו בלתי ידיעת האיסור הוי בדיעבד ומותר. ועוד דהוי כמו דין הצייד דקתני בהדייא שאם נזדמנו לו דגים טמאים מותר ליהנות מהם והטעם מפני שלא נתכון לכך כמו שפירש רש"י ז"ל והוי בדיעבד וכמו שפסק הרמ"בם בפ"ח מה"מא והרב ב"י בשלחנו ס' קי"ו אם כן בנדון דידן שראובן לא נתכון לכך שהרי לא ידע ונזדמן לו זאת הסחורה שהרויחו בה מותר לראובן ליהנות מהריוח זה מה שנראה לי על הראשונה:
ועל השניה שפעם אחרת ציוה הגוי האחד להגוי שותפו שיקנה מאותה סחורה של איסור והיתה לראובן ידיעה בנתים ולא מיחה בו נראה לי דודאי הגמור שאסור לראובן ליהנות ממנה כיון שהיה לו ידיעה בנתים ולא מיחה בו הוי ליה לכתחילה וכבר הוכחנו לעיל שכל דבר שאסור באכיל' מדאורייתא אסור מדאורייתא לעשות סחורה לכתחילה כדמסיק בפסחים מבהוייתם יהיו דליכא התירא אלא דוקא כשלא נתכון לכך כמו הצייד שנזדמנו לו דגים טמאים דמותר למוכרן לגוים משום דהוי בדיעבד אבל לכתחילה שנתכון אסור למוכרן ובנ"ד כיון שהיה לו ידיעה הוי ליה עושה סחורה לכתחילה בדבר שאיסורו מן התורה דאסור לעשותה מן התורה וכמו שפסקו כל הפוסקים שקדמנו זכרונם:
וליכא למימר דגוי בדידיה קא טרח דכיון דיש לו שותפות הוא עושה בשביל השותפות דהניחא אם הגוי התנה ופירש דבריו ואמר שהוא עושה סחורה לעצמו אז היה מותר אבל כשלא התנה מסתמא אדעתא דכל השותפות קא טרח וראייה לזה כדאשכחן גבי שבת לעניין שותפות הגוי שאם התנו מתחילה שיהיה שכר שבת לגוי לבדו אם אח"כ בשעת חלוקה רצה הגוי לחלוק בשוה מותר וכמו שפסק הרב ב"י ומוהר"ם בא"ח ס' רמ"ה ע"ש:
כלל העולה מדברינו לפי דעת כל הני רברבת' דבנ"ד שראובן לפי הצד הראשון של שאלתנו לא ידע כלום ממה שעשה שותפו הגוי שעשה סחורה בדברים שהם אסורים לעשות סחורה מדאורייתא שכיון שהיה בלתי ידיעתו הוי כמו בדיעבד ומותר לראובן ליהנות מאותו הריוח דהוי נמי דין הצייד שאם נזדמנו לו דגים טמאים דמותר ליהנות מפני שלא נתכון לכך הכא נמי שבלתי ידיעתו נזדמן לו זאת הסחורה שהרויח בה מותר לראובן ליהנות:
אבל הצד השני שפעם אחרת צוה הגוי האחד להגוי שותפו שיקנה מאותה סחורה של איסור והיתה לראובן ידיעה בנתים ולא מיחה בו אא הגמור שאסור לראובן ליהנות ממנה דכיון שלא מיחה בו הוי ליה כעושה סחורה לכתחילה בדבר שהוא אסור מדאורייתא שכבר הוכחנו לעיל מדברי הגמרה דליכא התירא לעשות סחורה אלא כשלא נתכון לכך לאפוקי היכא דידע ונתכון כמו בנ"ד שידע ראובן ולא מיחה בו דגלי דעתיה דניחא ליה והוי כאילו עשה הוא בעצמו דהוי אסור מן התורה לעשות סחורה לכתחילה:
הנראה לע"ד כתבתי להלכה ולמעשה אם יסכים עמי הרב היושב על כסא ההוראה שמלכותו יכון עד יבא ינון אכי"ר:
בסדר ובשנת חקה אחת יהיה לכם ולגר ולאזרח הארץ לפ"ק:
הצעיר אברהם פירננדיס יצ"ו: