שאלה לג ראובן הוציא על שמעון בב"ד ש"ח א' של אלף זוזים שהלוה לו ושמעון טען ואמר שסך תת"ק זוזים היה עיקר הלואה אבל הק' זוזים הם בשביל הרבית שקצצו ביניהם מחמת ההלואה הנז' ולפי זה טוען כי השטר הנז' יהיה כחרס הנשבר שאין בו ממש שכן הדין נותן כי כל שער שכלל בו הקרן והרבית ראוי הוא לקורעו וכשמוע ראובן הטענה הנז' ויצעק צעקה גדולה ומרה באמרו אם רוצה שמעון להפטר מתשלומי הק' זוזים לפי שהם רבית קצוצה אינו דין שיהיה פטור מלשלם התת"ק שהם עיקר ההלואה: כל כי האי מלתא הבאתי למנחת בכורים אל אהובי ידידי כנפשי אחד מן חברייא מן מדרגה העליונה פילפלא חריפא מסיק שמעתתא אליבא דהלכתה הלוא הוא החכם הנעלה יוסף ן' כמהור"ר החכם השלם הדיין המצויין החסיד ועניו הגביר הנעלה ר' משה אלואריש זצ"ל ברא כרעא דאבוה לשם ולתהילה אשר ברוב חריפותו ופילפולו יוציא לאור משפט ומה' תהיה משכורתו וקיים בו מקרא שכתוב ויהי ה' את יוסף ויהי איש מצליח אכי"ר:
תשובה אודה לאל ידידי החביב עלי כבני הנבאים נבון וחכם כהר"ר יעקב פיראריס נר"ו איש תם וישר על אשר ראו עיני אותך במדרגת הכותבים שלומך יסגא לעד ותזכה לעמוד בלימוד התורה עד יבא ינון אכי"ר: עתה אנא לקראתך ואהיה נושא ונותן להשיב שאלתך בקיצור נמרץ לפי שבעוונתי עברו עלי צרות רבות והרבו אנחתי ולבי דוי ודברי תורה צריכים לב שמח אך בעזרת צורי וגואלי זה אחלי:
ידוע ומפורסם לפני כל ידעי דת ודין שהשטר שנ"ד כלול הקרן והרבית גם יחד ואין מפורש בו כמה היא הקרן וכמה הוא ח' הרבית רק מן ויכוח של המלוה עם הלוה נגלה לנו שיש ח' רבית בתוכו אם כן לבא לתחילת אענין נביא לפני הקורא דבר מצאתי בדברי הטור ז"ל נראים לפום ריהטא סותרים אהדדי דהא בטור יורה דעה סימן קס"א כתב ז"ל שטר שיש בו רבית בין של תורה בין של דבריהם גובה הקרן ולא הרבית במה דברים אמורים כשאין הרבית בשטר אלא העדים מעידים שפסק עימו ליתן לו רבית אבל אם העדים מעידים שכלל קרן עם הרבית וכתבו בשטר אינו גובה לא קרן ולא רבית:
ובח"מ סימן נ"ב כתב ז"ל שטר שיש בו רבית אינו גובה בו הרבית אבל גובה בו את הקרן אפילו ממשעבדי שאין העדים נפסלים בכך אפילו אם הוא רבית דאוריית' ודוקא שהרבית מפורש בשטר דליכא למיחש שמה יגבה הרבית אבל אם הקרן כלול עם הרבית פסול לפי שיבא ולבות בו הרבית עכ"ד:
והנה הרב גדולי נותן טעם על השינוי הזה וכתב דבי"ד נחית הרב לאוריי איסור רבית הלכך נקט האופן שהוא יותר רבותא דהיינו שאינו גובה הרבות אפילו כשאין הרבית בשטר ומכ"ש כשהוא מפורש בו ובח"מ דעיקרו לאוריי דיני שטרות כתב שהוא שטר גמור לגבות בו הקרן הילכך נקט רבותא שאף על פי שמפורש הרבית בשטר אפילו הכי השטר כשר לגבות בו הקרן ומכל שכן כשאין הרבית בשטר: אך הרב הנ"ל עצמו דחה התירוץ הנ"ל והניח הדבר בצ"ע עיין עליו ולי אני הצעיר קשה לי עוד חוץ מן הסתירה הנראה לעינים בדברי הטור הנ"ל שהיא שבי"ד לפי דבריו נראה דהשטר אינו כשר אלא כשאין הרבית בשטר דמשמע אפילו מפורש דכך משמע לשון כשאין הרבית בשטר ובטור חושן משפט פסק דברבית מפורש גבה הקרן בשטר והנה עוד קשה לי על לשון בד"א שכתב ביורה דעה כשאין הרבית בשטר אלא עדים מעידים שפסק עמו ליתן לו רבית דמכאן משמע דרוצה לומר שפסק על פה לתת לו רבית ואם כן זה הלשון של בד"א אינו נופל על לשון התחלת הדין שכתב שטר שישבו רבית דהא בשטר כי האי של הב"דא קרן ישבו ורבית און בו גם לא שייך בו לכתוב גובה הקרן ולא הרבית דמאן דכר שמיה שיגבה רבית אם אינו כתוב בשטר ובשטר כזה לא מבעיא רבנן אלא אפילו ר"מ יודה דיגבה בשטר כזה דהא הוא כשאר שטרות: ועוד דאם הוא אמר דההתר הוא כשאין רבית בשטר ומשמע בין מפורש בין כלול היכי כתב אבל אם העדים מעידים שכלל הקרן עם הרבית וכתבו בשטר וכו' היה ל"ל כך אבל אם הרבית מפורש בשטר או אם העדים מעידים שכלל הקרן עם הרבית אינו גובה לא קרן ולא רבית עד כאן תמיהתי:
והנה רבינו קארו ז"ל כתב ביורה דעה על לשונות הטור הנ"ל דרבינו בחושן משפט כתב כדברי התוספות דברבית מפורש עסיקנן וכאן כתב דבאין כתוב רבית עסקינן והוא הדין אם כתוב בו רבית מפורש והעדים לא יפסלו ועל פי הדרכים המפורשים בתוספות והרא"ש ומ"מ לא ידענא למה לא כתב כאן כמו שכתב בח"מ עכ"ד:
ואני הצעיר איני מבין איך כתב הרב בית יוסף בדברי הטור ז"ל דהוא הדין אם כתוב בשטר רבית מפורש דהא דברי הטור ז"ל במה שכתב בבמה דברים כשאין הרבית בשטר וכו' לא מוכחו הכי גם אין לומר דהטור ז"ל חזר בו בטור אחד ממה שכתב בטור אחר וצ"ע:
אך לבא אל נ"ד יש לנו להביא מאי דגרסינן בפ' הרבית ז"ל ת"ר שטר שכתוב בו רבית קונסין אותו ואינו גובה לא את הקרן ולא את הרבי' דברי ר"מ וחכמים אומרים גובה את הקרן ולא את הרבית במאי קמפלגי ר"מ סבר קנסינן היתרא משום איסורא ורבנן סברי לא קנסינן היתרא משום איסורא ורש"י פירש דמפורש הרבית בתוך השטר שכתוב פ' לוה מפ' מנה ברבית כך וכך אך הרב המגיד בפ"ד מהלכות מלוה גם הרב נימוקי יוסף בהלכות הרי"ף ז"ל כתבו דהרמב"ן ז"ל פליג הרש"י ז"ל בפירוש האי ברייתא דהרמב"ן מפרש דהברייתא מיירי כשאינו מפורש הרבית בתוך השטר אלא קרן ורבית כלולים גם יחד:
והנה ראיתי להריטב"א בפרק המוכר פירות בחידושיו גם שם בפרק איזהו נשך שהעלה פירוש הברייתא כהרמב"ן ז"ל ואחד מן ההכרחיות שמכריח בפרק המוכר הנ"ל הוא מדתני בברייתא שטר שיש בו רבית ולא תני שכתוב בו רבית עכ"ד ולפי זה אני הצעיר אומר דצדק פירוש רש"י ז"ל כפי הנוסחאות הכתובות עתה לפנינו בגמרא שכתוב בהן שטר שכתוב בו רבית דרוצה לומר שכתוב בו הרבית מפורש וכמו שרש"י מבין לשון הברייתא ואם יקשה עלינו אי זה בעל מסה ומריבה איך צדקתי פירוש רש"י על דבר שאינו תלוי כ"א בנוסחאות ומי יודע אי זו היא הנוסחא האמיתית נאמר לו שראה יראה דברי התוספות בד"ה שטר שיש בו רבית ז"ל ואין לפרש כגון שאין רבית מפורש אלא שכתב סתם וכללו הקרן עם הרבית והעדים לא ידעו דאם כן בסמוך דקאמר רבי יוחנן דמודו רבנן בשיטרי חוב מוקדמים גזרה שמא יגבה מזמן ראשון ה"נ נגזור שמא יגבה רבית בתורת קרן ע"כ דבריו:
והנה מכאן יש הוכחה גמורה דהאי ברייתא דלעיל צריך לנו לפרש' דאיירי ברבית מפורש בשטר וכ"כ חזק הוא ההיכרח הזאת דיש לתמוה על הרמב"ן ז"ל איך לא הרגיש בו איברא שהרב נימוקי רצה לישב קושיא זאת אליבא דהרמב"ן ז"ל וכתב שהרב תירץ דלא דמי האי ברייתא למה שאמר ר"י בשטרי חובות דהתם אי גבי מזמן ראשון הרי הכל אסור שטרף מן הלקוחות שלא כדין כל הממון אבל כאן אפילו יגבה את הרבית עם קרן שבשטר לא עביד איסור ולא קנסינן היתרא אטו איסורא עכ"ד: ונ"ל שכוונתו לומר דבשלמא התם בשטרי חובות יהיה הרבית מפורש בהם או יהיה כלול בקרן הנה כל מה שגובה הוא אסור לגמרי הילכך לא היזכיר ר"י במילתיה משום איסור רבית דהא אפילו מה שיהיה מן הקרן אסור משום שהם מוקדמים אבל הכא בברייתא אם הרבית אינו כלול בקרן אף. אם יגבה הרבית שהוא באסור הנה הקרן שגובה אינו אסור דלא קנסינן היתרא וכו' הילכך טעמא דר"מ דסבר אינו גובה לא את הקרן ולא את הרבית הוא משום שכלול הרבית בקרן ואינו מפורש בשטר חלק הרבית:
והנה הנפקותא היוצא לנו בין פירוש רש"י בברייתא הנ"ל לפירוש הרמב"ן ז"ל הוא דכיון דחכמים דהלכתא כוותייו אליבא דכ"ע דהא כתבו התוספות דהלכתא כר"מ בגזירותיו אך לא בקנסותיו הנה לפירוש רש"י דמיירי אך ברייתא ברבית המפורש בשטר הנה גובה הקרן אפילו ממשעבדי כדין מלוה בשטר דהעדים לא מפסלי בשביל שחתמו בשטר שכתוב בו רבית דהא התוספות כתבו דלאו דלא תשימון לאינשי במלוה משמע להו ולא בעדים כלאו דלא תחמוד וכמו שכתבו עוד דעדי חמס בעינן והכא ליכא דהללו אינן מרויחים בדבר: ואין לומר דרש"י לא הזכיר בפירושו לא משעבדי ולא בני חרי דהא אפילו הרמב"ן ז"ל דמפרש הברייתא בקרן כלול עם הרבית ס"ל אליבא דחכמים דאמרו גובה את הקרן ולא וכ"ו דהאי גובה רוצה לומר אף ממשעבדי:
עוד יש להכריח דגובה ממשעבדי לסברת רש"י ז"ל מדתנן בסמוך להאי ברייתא מנן התם שטרי חובות המוקדמים דמים פסולים וכתב רש"י ז"ל פסולים ואינו טורף מהמשועבדים וכי היכי דס"ל לרש"י דבמוקדמים מאי דהוו פסולים הוא מלגבות ממשועבדים ה"נ גבי רבית ועוד דבתר הכי תני אמר רשב"ל במחלוקת שנויה ור"מ הוא והוא המחלוקת השנוי גבי רבית ור"מ ס"ל דלא גבי ממשעבדי וחכמים ס"ל דגבי ממשעבדי ואי גבי רבית קניס ר"מ אפילו מבני חרי אם כן היכי קאמר דבמחלוקת שנוי' והלא אינו במחלוקת שנויה דהתם קניס אפילו מבני חרי והכא לא קניס כ"א ממשעבדי לבד ועוד מאי שנא דבמקדמים גבי מב"ח וברבית לא גבי אלא ודאי דס"ל לרש"י דר"מ לא קניס בין ברבית בין במוקדמים אלא ממשעבדי וכיון שכן מדברי ר"מ שמעינן דרבנן דפליגי עליה דגבי אפילו ממשעבדי:
אך לפי סברת הרמב"ן ז"ל נפקא לן מפירושו דדוקא כשהרבית הוא כלול בקרן הוא דגבי אפילו ממשעבדי כדין מלוה בשטר כיון דליכא פיסול בעדים משום שלא ידעו ברבית אבל כשהרבית מפורש בשטר ס"ל דאין לו דין מלוה בשטר אפילו לגבות הקרן ולא גבי אפילו לרבנן אלא מב"ח וכתב על זה הרב נ"י דהיינו דוקא כשהב"ח מודה או שיש עדים אחרים שמעידים על זאת ההלואה דאי לאו הכי יוכל הלוה לומר פרעתי משום דליכא שטרא בעולם דהא זה השטר כמאן דליתיה דמי שהעדים החתומים בו הם פסולים לסברת הרמב"ן ז"ל שסובר דלאו דלא תשימון גם בעדים איתא:
והא לכם לשון הרמב"ם ז"ל בה"מ פ"ד ה"ו זה לשונו שטר שכתוב בו רבית בין קצוצה בין ש"ד גובה את הקרן ואינו גובה את הרבית עד כאן:
והרב המגיד כתב על זה ז"ל שטר שכתוב בו וכו' גובה את הקרן ואינו גובה את הרבית ברייתא כלשונה שם פסק כחכמים ופרש"י ז"ל שכתוב בו פלוני לוה מפלוני מנה ברבית כך וכך וכו' ע"כ: וגובה את הקרן יש מי שפירש גובה את הקרן אפילו מן המשועבדים ואע"פ שהעדים עברו ללאו תורת שטר יש לו ואינו נפסלים בכך לעדות לפי שלאו זה אינו ידוע לכל וסוברים שלא תשימון [אינו למלוים] ולי נראה שיש כאן ט"ס וצריך להגיה [אינו אלא למלוים] ויש מי שפירש גובה את הקרן מבני חרי בדוקא אבל לא מן המשועבדים וגובה מבני חורין כשהחייב מודה או בעדים אחרים שמעדים על אותה מלוה ודינה כדין מלוה ע"פ אבל אלו פסולין הן לעדות כיון שרבית מפורשת יש בשטר ולזה הסכים הרמב"ן ז"ל לפסול העדים בכך אבל פירש הברייתא בדרך אחרת שאין הרבית מפורשת בו ולא ידעו העדים באותו רשות אלא שבאו שנים ואמרו כתב ידן הוא זה אבל רבית היתה שם או שידעו והיו אנוסים מחמת נפשות וכיוצא בזה גובה את הקרן אפילו מן המשועבדים אבל ברבית מפורשת ולא נאנסו העדים הרי הן נפסלים בכך וזה עיקר עד כאן לשונו שם:
והנה כתבתי דה"מ הנ"ל כדי להביא דייוק שראיתי בדבריו לפה קדוש אחד מדבר ז"ל והרמב"ם ז"ל פ"ד ממלוה ולוה כתב בסתם ונראה ברמז מדעת הרה"מ דרוצה דהרמב"ם והרמב"ן לזלו בחד שיטה כיון דראה דברי הרמב"ם סתומים רצה לדמות סברתו לסברת הרמב"ן עוד כתב אחכם הנ"ל ואני אומר דכפי הריטב"א מדכתב הרמב"ם שטר שכתוב בו רבית ועל האמת שזה דקדוק הוא קל כדי להוכיח דהרמב"ם סובר דאפילו במפורש יגבה הקרן ממשעבדי ובפרט בראותנו הא דרמז כונת הה"מ שאם הוא היה מבין דהרמב"ם חולק על הרמב"ן היה כתבו ומדכתב על סברת הרמב"ן וזה עיקר נראה דס"ל דגם הרמב"ם אזיל בהאי שיטה א"כ בסברת הרמב"ם יש לנו ספק על מה אדני סברתו הוטבעה אבל בחידושי הריטב"א באיזהו נשך כתב פי' רש"י וכתב אחריו וכן דעת הרמב"ם ז"ל ויש ראייה לדבריו דהתם בסנהדרין לא אישתמיטנא למתני פסולא אלא בלוה ומלוה ולא בערב ועדים אבל הרמב"ן סובר וכו' עכ"ל א"כ מדחזינן שהריטב"א שותה מימיו דהרמב"ן וס"ל כוותיה מעיד על הרמב"ם דסובר כדעת רש"י וגם יש אותו הדיוק מדכתב שטר שכתוב בו וכו הנ"ל נקטינן דהרמב"ם ס"ל כרש"י ז"ל עכ"ד של הפה קדוש הנ"ל: נחזור עתה למה שהנחנו לעיל דברי הטור ז"ל בצ"ע ונומר שיש לתרץ אותם ואם שיהיה התירוץ דחוק בקצת וזה דרכינו דכיון דחזינן שפסק בפירוש הטור חושן משפט דברבי' מפורש בשטר יגבה הקרן עם השטר אפילו מן המשועבדים וגם שגם בסימן ל"ד כתב וז"ל המלוה ברבית פסול אחד המלוה ואחד הלוה וכו' ור"י נסתפק בערב ובעדים אם פסולים אי לא ואיכ' למימר לא תשימון עליו נשך דוקא ללוה ומלוה וא"א הרא"ש ז"ל כתב מצאתי כתוב בשם הגאונים שמנו כל פסולי עדות ומנו המלוה והלוה ולא מנו הערב והעדים עמהם וכו' עכ"ל הא קמן דהביא סברת ר"י כמסתפק בעדים וא"כ הביא סברת אביו ז"ל דנראה דמסכים לסברתו וכיון שהעדים אינם פסולים גם השטר אינו פסול וכיון דחזינן דבשני מקומות גילה לנו הטור ז"ל דעתו שהעדים כשרים והשטר יש לו דין שטר לגבות ממשעבדי א"כ מוטל עלינו לפרש דבריו שכתב בטור י"ד שיסקימו עם מ"ש בא"מ והוא כי בי"ד לא נחית לעמוד בדין אם הרבית יהיה מפורש בשטר דסמיך עמ"ש בח"מ והראיה ע"ז שלא כתב הטור שטר שכתוב בו רבית אלא שטר שיש בו רבית כלומר שבאותו עסק שהיה בשטר היה בו רבית לכך אמר שיגבה הקרן עם זה השטר כיון שאינו כלול בשטר הרבית אלא שהעדים מעדים שיש באותה עיסקא רבית ואולי הוה אמינא שהיה ראוי לגמגם בכשרות העדים כיון שנתעסקו וחתמו בעסק שהיה בו רבית קמ"ל דהם כשרים ולא גרע מאם הוא מפורש בשטר אבל אם העדים מעדים שהקרן הכתוב בשטר הוא כלול עם רבית אינו גובה הקרן מפני החששה דשמא יגבה הרבית אגב הקרן זה הוא מה שיש לתרץ דברי הטור להקימם שיבואו בלא סתירה אך עוד נשאר בהם דוחק במה שכתב דכשאין רבית בשטר גובה הקרן ולא הרבית דהא אם בשטר לא היה בו שום רבית מהיכן יגבה הרבית הילכך עוד צריך עייון ואין דעתי מיושבת עלי לחקור עוד בזה: אך מאי דנקיטנן מן הכתוב הוא דהטור ס"ל כדעת אביו והתוספו' דאפילו ברבית מפורש גובה הקרן הכתוב בשטר ואפילו ממשעבדי:
כלל העולה מכל מאי דכתיבנא הוא דהכת מן הסוברי' דברבית מפורש השטר פסול ואין בו דין שטר לגבות בו אלא אם חייב מודה או שמעדים עדים מבחוץ דאז ידון כמלוה ע"פ הם הרמב"ן והנמשכים אחר סברתו גם הרב ב"י נוטה לסברת הרמב"ן גם הר"ן בתשובותיו סימן כ"ט הביא הב' פירושים ומן הנראה לא רצה להכריח בשום אחד מהם כאשר יראה המעיין בדבריו גם בעל המשרים נ"ב ח"ד הביא הב' פירושים הצ"ל בברייתא ולא ערב לבו לפסוק כאחד מהם ומדהביא הרי"ף ז"ל דבריו בסתם בלשון הברייתא אין לנו גילוי אי זה פירוש מפרש בה אך כפי הדקדוק הנ"ל כיון דבנוסחי הרי"ף גרסינן שטר שכתוב בו רבות ולא גרסינן שישבו נראה דהוא סובר פירוש הברייתא ברבית מפורש בשטר:
והנה המערכה השנית הסוברים דברבית מפורש יגבה הקרן ממשעבדי כדין שטר כשר הם רש"י ז"ל והרמב"ם אליבא דמאן והתוספות והרא"ש ובנו הטור גם מי שיעיין בתשובות מיימון לס' משפטים סימן נ"ט יראה דסברי דיגבה בהאי שטרא אפילו ממשעבדין וכן ג"כ נראה סברת ר"י דאף על גב דהטור ז"ל הביא דבריו בחושן משפט סימן ל"ד כמסתפק הא לכם לשון המרדכי פ"ק דמציעא שכתב זה לשונו ומכאן פסק ר"מ שהאפוטרופוס שהלוה ברבית קצוצה פסול לעדות וכו' והרב בית יוסף כתב ע"ז אף לפי מה שפרש ר"י דבשטר שיש בו רבית דהעדים כשרים דלאו דלא תשימון דוקא בלוה ומלוה משמע להו עוד הביא שם הרב בית יוסף בסימן ל"ד תשובת מהרי"ל ז"ל דכיון דיש להם טעות להשתמוטי ולומר דסברו דמצוה קעביד משום דחז"ל התירו ליתומים קרוב לשכר ורחוק להפסד אין לפוסלו ונראה לי דגבי עדים נמי יסכים מהרי"ל דכיון דיש להם טענה להשתמוטי ולומר דסברי דמצוה קא עבדו דמעות יתומים ינתנו ברבית דיהיו כשרים אף על גב דיש לתמוה למה לא הזכיר בעדים כמו שהזכיר בהאפוטרופוס גם כן יש ללמוד מדברי הריב"ש ז"ל דאזיל בשיטת אלין אריותא דהא הוא כתב בסימן תי"ג ז"ל שאם העידו על אדם כשר שהלוה ברבית שאין לפוסלו בכך דכל שאפשר לומר שטעה בדבר אינו מפסל ואפילו יהוה הטעות מבואר ונגלה א"כ בעדים נמי נוכל לומר שטעו וחתמו בחושבם שאין בידם עון ומצוה לתת מעות אלמנה או יתומים ברבית וכיון שאין העדים פסולים הנה השטר כשר הוא וכן גם כן נראה דסבירא ליה למהר"י קולון שורש י"ז דברבית מפורש בשטר יגבה ממשעבדי וכדעת הפוסקים דס"ל דהעדים כשרים משום דהעדים חתמו השטר משום דס"ל דלא תשימון למלוה ולוה משמע ולא לעדים:
נמצינו למדים ממאי דכתיבנא דאפילו ברבי' המפורש בשטר דליכא למיחש דאתי לגבות מעות הרבית אפילו הכי מגרעות נתנו בשטר ההוא להחליש כוחו בגבית הקרן הכתוב בו בכח השטר ההוא רק נחשב כמלוה על פה ודווקא כשחייב מודה או עדים מחוץ מעידים על הקרן ואף על פי שיש בזה מחלוקת דיש סוברים שברבית מפורש יש לשטר כוחו ככח שטר כשר וכדכתבנו מ"מ בנ"ד שהשטר כלול בו הקר והרבית ואף שהחייב מודה ואין כאן תקלה שיבא לגבות הרבית אפילו הכי נ"ל שאין ליתן לו כח שטר כשר רק לדון אותה מלוה כמלוה ע"פ משום דלא לטעי אינשי בשטר כזאת אף כשאין חייב מודה או שאין עדים מעידים בסיכום הקרן ויבואו להגבות בשטר ההוא קרן ורבית וכאן בנ"ד ליכא למגזר שיפסיד המלוה גם הקרן דהא הא לכם לשון מהריק"ו שורש י"ז ז"ל בנ"ש ועוד בר מן דין ובר מן דין פשיטא דמה שכתב המרדכי דמודו רבנן היכא שזקף רבית עם הקרן היינו דוקא לעניין שלא יגבה מכח השטר וכו' ונפקא מינא דהוה כמלוה ע"פ ואין גובים מנכסים משועבדים אבל מאחר שיש עדים מעדים על הקרן כמה הוא או שחייב מודה פשיטא שיגבה מנכסים בנ"ח וכו' וכן משמע לשון המרדכי בהדיא דכתב דלא גבו בהאי שטרא אפילו קרן משמע דדוקא בההוא שטרא לא גבי אפילו קרן אבל מכח העדאת עדים או הודאת ב"ד גבי הקרן מדלא קאמר סתם מודו רבנן דלאו גבי וכו' ומה לו להזכיר ההוא שטרא ועוד דמאחר שיש עדים על סך הקרן כאשר הוא אמר כך הוא הקרן וכך הוא השבח או שהחייב מודה פשיטא דלא שייך למגזר בהא שמא יגבי גם הרבית שהרי מבררים דבריהם מה הוא קרן ומה הוא שבח וחשיב סהדותייהו לעניין מלוה ע"פ כמו שטר לעניין מלוה בשטר היכא שמבורר מתוכו מה הוא הקרן ומה הוא הרבית שפסקו הפוסקים הלכה כחכמים א"כ למה לא יגבה את הקרן דהא רבנן לא קנסי אלא משום דגזרי שמא יגבה וכו' והכא לא שייך למגזר ע"כ וכדפרישנא וכ"ת הא דרבנן לא קנסי היינו כשמפורש בשטר וכו' דליכא למיחש דליתי לידי תקלה כלל שהרי ניכר הוא מתוך השטר מה הוא רבית ולא אתי לידי גיבוי אבל הכא שאין ניכר מתוך השטר אע"ג דמתוך העדאת העדים ניכר ליכא למיחש כדפי' מ"מ קנסינן ליה מאחר שנעשה מעשה אשר מתוכו יוכל לבא לידי גיבוי הרבית דהיינו מתוך השטר אי אפשר לומר כן דאי אמרת דרבנן מודו דקנסינן היכא דאיכא למיתי לידי תקלה א"כ קשייא בפ' המניח דף ל' גבי המוציא תבנו וקשו כו' דפליגי התם רב וזערי רב אומר קנסוהו אפילו על גופו וזעירי אומר בשבחין אבל לא בגופן ועלה מייתי פלוגתא דשטר שיש בו רבית  וכו' ובעי למימר דרב כר' מאיר וזעירי כחכמים ואי איתא דמודו רבנן היכא דאיכא למיחש לתקלה רבנן אתי שפיר כרב דילמא שביק להו ברשות הרבים ומזקי בהו רבים אלא ודאי דרבנן לא קנסי כלל: עכ"ל:
עוד מי שיש לו דעת צלולה יעיין בפוסקים וימצא שרובם ככולם מסכימים לדמות שטר שיש בו כלול רבית לשטר המוקדם הילכך כיון שמצינו ששטר מוקדם לכולי עלמא גובה כשהחייב מודה וכמו שכתב ג"כ הש"ך בחושן משפט בסימן מ"ג ס"ק: ועיין ברב כ"הג סי' מ"ג: נ"מ הכא בנ"ד שהחייב מודה הנה הדין נותן שיגבה מן בני חרי ואף כי רע"א כתב בשם י"א דאפילו כשהחייב עודה אינו גובה כלום כבר הוכיח במישור הש"ך בח"מ סימן נ"ב ס"ק ד' דליכא מאן דאמר הכי והביא סיוע לדבריו מדברי רבינו ירוחם נתיב ב' ריש א"ד וכתב עוד הגם שהרב בדרכי משה שלו כתב הגהת המרדכי בפ' א"נ דפטור וגם נמצא בהצעת החידות בס' האגור דפטור לגמרי אפילו הכי העיקר הוא כדברי מוהרי"ק בשורש י"ז כתבתיו לעיל וגם הרב ב"י הביאו בח"מ בסימן הנ"ל והגם שהרב משאת בנימן כתב בשם י"א דלרבנן אינו גובה לא את הקרן ולא את הרבית אפילו כשחייב מודה אין ספק כי הוא ז"ל נמשך אחרי רמ"א ז"ל וכמו שנמשכו הסמ"ע והרב עיר שושן לדעתו יעו"ש והנה הרב ש"ך האריך ויישב דברי היהת המרדכי שהם דברי התוספות בפ' מ"ש ועיין שם וקיים דבריו נגד דעת רמ"א ז"ל וכן כתב בי"ד בסי' קס"א ס"ק ך' וג"כ הט"ז כתב שם ס"ק י' וז"ל אינו גובה אפילו הקרן כתב בב"י בשם מוהרי"ק הנה דהוינו בכח השטר אבל אם הלוה מודה בקרן חייב לשלם הקרן ובח"מ בסי' נ' ב מביא רמ"א ויש אומרים שהוא פטור אפילו מקרן ואפילו הודה וכתבתי שם שאין שום דין סוברת כן ולאו הלכתא היא עד כאן לשונו יעויין בו:
וזאת תורת העולה לפי ע"ד לפסוק להלכה בנ"ד והוא שראובן חייב לשלם לשמעון הסך של תת"ק זוזים שכלם מודים שהם עיקר ההלואה ואף לפי שיטת רש"י והתוספות אך כי לדעתם ז"ל לא יבא החייוב מכח השטר לפי שפסול הוא לדעתם כיון שהרבית כלול ואינו מפורש אך משום שנידון אותה הלואה כמלוה על פה שכיון שהחייב מודה חייב עצמו בתשלומין אבל המלוה לא יגבי כ"א מבני חרי דהא כפי דעת הנזכרים ודעמייהו נחשב אותו שטר כחרס הנשבר וכל ב"ד שיבא השטר הזה לפניו יקרענו אם לפי שהמלוה עובר בקיומו ואם שלא יבא לגבות ממשעבדי: ע"כ מה שעלתה מצדותי היום בכל יגיעתי ואין אני בקו הבריאות להאריך העניין והרב היושב על כסא ההוראות יגזור אומר כפי רצונו הטוב:
זה הפסק היה זמנו בראש חדש שבט שעבר ונגמר היום ל"ב למספר בני ישראל: בשנת על כן ירים ראש לפ"ק
יוסף ן' לא"א כמהור"ר משה אלואריש ס"ט
בבית ובדפוס אלמנה ויתמי מהמנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עז זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס