שאלה יז לוי בהיות לו שדה אחת בין שדותיו שמעולם לא ראה שום הנאה ממנו נמלך לבנות עליה בית דירה ולנפתלי הבנאי הלך לו יאמר לו כמה הוצאות יהיה בניינה אשר על זה השיב לו נפתלי הבנאי לשבוע הבא בסייעתא דשמיא אבא אליך בתשובה יען צריך אני להתבונן בחשבוני כמורגל כל בעלי אומנות העושים חשבון קודם בואם לידי השבון ולוי הרחיב לו זמן על זמנו בל יבאו לידי קטטה אחר גמר הבנין ואחר יום או יומיים בא נפתלי בתשובתו לבית לוי לומר לו איך סיכום בנין ביתו היה עולה לסך מאה דוקדו"ס ונתחייבו זה לזה בשטר אשר עשו בין שניהם הנקרא בלשוננו קונט"רקתו בתנאי הנכלל גם כן בשטר הנ"ל שמי שלא יקיים תנאו יקדיש מכיסו מאה פלורינ"יס לתיקוני בי כנישתא דהאי מתא וביען יהיה כל הנז' שריר ובריר וקיים נכתב ונחתם שטרא דנא בחתימת ידם ומיד הלך לו נפתלי לקנות עצים ואבנים לתכלית המכוון ולא בא לידי קניה מטעם היותם עומדים ביוקרא שלזאת הסיבה הלך לו אל בית לוי ליתן לו מזה ידיעה באמרו איני יכול לבא אל תכלית כוונתך מטעם האי יוקרא אשר לעת עתה הוא בנמצא הסובבת לי פסידה במקום הרווחה ומאי דעלך סני לחברך לא תעביד וכשמוע לוי דברי נפתלי אמר לו מה לי ולצרה מהאי יוקרא הלא הרחבתי לך זמן שתתבונן בחשבונך ומה זה מיהרת לבא ולכן אין לך לסמוך על משענת קנה רצוץ הלא הוא האי טענה דיוקרא אשר אין לה העמדה ולכן חייב אתה לבנות ית ביתי בהאי חקלא או לשלם הני מאה פלורינ"יס לתיקוני בי כנישתא ברם עם כל זה יען לא יהיה בינינו מצה ומריבה אתן לך מיד אל יד שלשים פלורינ'יס לסיוע הפסדך ותבנה ית ביתי ואם לאו בחיובך אתה עומד ונפתלי השיב לו על דבריו באמרו אין עלי שום חיוב או תביעה על הני מאה פלורינ"יס לבי כנישתא אפילו שוה פרוטה יען שמעיקרא כשהתניתי לא הוה סליק אדעתי היות לי פסידה במקום הרווחה ולכן האי תנאי כמאן דליתא דמיא ותנאי אין כאן חיוב אין כאן מבעיא לן השתא הדין עם מי אי נימא היות הדין עם לוי מטעם אומרו היות מרחיב לו זמנו שיעיין בחשבונו יפה וכיון שמהר לבא הוא עצמו גרם לבא לידי האי הפסד ובחיובו הוא עומד או דלמא היות הדין עם נפתלי דרגלים וידים מוכיחות דעל דעת כן לא התנה יבא לו פסידא במקום הרווחה וחיוב אין כאן תנאי אין כאן ואם תמצא לומר היות נפתלי הוא החייב ולוי הוא הזכאי עדין מבעיא לן אם יתרצה נפתלי בנתינת הני שלשים פלורינ"יס המובטחים לו מלוי אם עדין בחיובו הוא עומד או נימא היותו פטור לשלם המאה פלוריניס הנזכרים כיון דסוף סוף נתרצה לבנות ית ביתא של לוי בעל השדה או דילמא דחייב כיון דסוף סוף לא נתרצה אלא מטעם הני שלשים פלוריניס המובטחים לו מלוי דבזולת האי חתנה לא היה מתרצה ובחיובו עדין הוא עומד יען פנים חדשות באו לכאן ויד ההקדש טל העליונה על הכל יורנו המורה ומהתמ"ש:
תשובה ראה ראינו את דברי השלם דנראה מתוכה דמה שנסתפק ה"ה הוי דכיון שאירע האי יוקרא בעצים ובאבנים אי מחמת זה יכול נפתלי לחזור מהחיוב שנתחייב לבנות האי ביתא ללוי בשדהו ואז הוא פטור מהתנאי שהתנה שאם לא יקיים תנאו יקדיש מכיסו מאה פלוריניס לתיקוני בי כנישתא דהאי מתא או נאמר דאינו יכול לחזור מחמת האי סיב' דיוקרא וא"כ אם אינו רוצה לבנות האי בית' ללוי חייב נפתלי להקדיש הסך לתיקוני בי כנישתא כמו שהתנה והספק השני דאם נפתלי הוא חייב לקיים תנאו עדין מבעיא ליה דכיון שלוי הבטיחו שיתן לו שלשים פלוריניס לסיוע ההפסד אם נתרצה עם זה לבנות האי בית' אם אז הוא פטור לשלם הני מאה פלוריניס הנז' כיון דסוף סוף נתרצה לבנות את הבית או דילמא דאפילו הכי חייב ליתן מה שהתנה כיון דלא נתרצה אלא מחמת השלשים פלוריניס המובטחי' לו מלוי דפנים חדשות באו לכאן והואיל שאדני השאלה הזאת מיוסדים בדיני מקח וממכר גמרנו לילך אל ים התלמוד ואל ספרי הפוסקים אשר מהם נוכל בנקל להשיב לשואלנו דבר ולבאר כל תעלומה ונשאל מאל עליון לבל נבא לידי שיגיון אמן כן יהי רצון וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
תנן בפרק הזהב דף נ"ו אלו דברים שאין להם הונאה העבדים והשטרות והקרקעות וההקדשות וכו': ובגמרא מנהני מילי דתנו רבנן וכי תמכרו ממכר לעמיתך או קנו מיד עמיתך דבר הנקנה מיד ליד יצאו קרקעות שאינן מטלטלין יצאו עבדים שהוקשו לקרקעות יצאו שטרות דכתיב וכי תמכרו ממכר שגופו מכור וגופו קנוי יצאו שטרות שאין גופן מכור ואין גופן קנוי ואינן עומדים אלא לראיה שבהם וכו':
ופירש"י אלו דברים שאין להם אונאה בגמ' מפרש טעמא: השטרות. מוכר שטרות לגבות חוב שבתוכו ויטלנו לעצמו וההקדשות גיזבר המוכר הקדש או המוכר עולתו שנפל בו מום: דבר הנקנה מיד ליד הזהיר עליו בבל תונו שהוקשו לקרקעות. והתנחלתם אותם וגו' הוקשה לאחוזה עכ"ל:
הרי לך בהדיא מהאי מתניתין דבאלו ארבעה דברים אין בהן דין אונאה כדמפרש בגמ' טעמא מהאי קרא:
וכן כתב הרמב"ם בפרק י"ג מהלכות מכירה ה' ח' וז"ל אלו דברים שאין להם הונייה הקרקעות והעבדים והשטרות וההקדשות אפילו מכר שוה אלף בדינר או שוה דינר באלף אין בהן הונייה שנאמר או קנה מיד עמיתך דבר הנקנה מיד ליד יצאו קרקעות ויצאו עבדים שהוקשו לקרקעות ויצאו שטרות שאין גופן קנוי אלא לראיה שבהן עמיתך ולא הקדש:
והרב המגיד כתב אלו דברים שאין להם אונאה וכו' משנה פרק הזהב ומה שכתב אפילו שוה אלף בדינר או שוה דינר באלף אין בהן אונאה הוא כפי מסקנת ההלכות שם לפי שיש מן הגאונים ז"ל מי שהיה אומר בקרקעות יש להן ביטול מקח כשמכר על חד תרין אבל כך העלו בהלכות דבשום צד אין בהם אונאה והביא ראיות לזה ע"כ:
הרי למדנו מכאן דרבינו סובר כדעת ההלכות דבארבעה דברים אלו אין בהן הונייה ולא ביטול מקח כיון שאמר אפילו שוה דינר באלף אין בהן אונאה ודלא כדעת הגאונים שאומרי' שאם מכר על חד תרין יש להם בטול מקח:
וכן פסק הרב יוסף קארו בשלחנו הטהור בסי' רכ"ז ס' כ"ט וז"ל אלו דברים שאין להן אונאה העבדים והשטרות והקרקעות וההקדשות אפי' מכר שוה אלף בדינר או שוה דינר באלף אין בהן אונאה: הנה וי"א דדוקא עד פלגא אבל יותר מפלגא כגון שמכר לו אחד יותר משנים הוי אונאה (טור בשם ר"ח והרא"ש):
ואכתי עם כל דא שכתבנו לא די לנו להשיב על נושא שאלתינו יען שבהאי דינא הוא במקח וממכר אבל בנ"ד הוא בשכירות או בקבלנות לכן נכתוב דינים אחרים אשר מהם נוכל להשיב על מה שנסתפק ה"ה:
עוד כתב הרמב"ם בפרק הנז' ה' י"ד וז"ל כשם שאין לקרקעות הונייה כך שכירות קרקע אין לו הונייה אפילו שכר טרקלין גדול בדינר בשנה או רפת בקר קטנה בדינר בכל יום אין לו הונייה: השוכר את הפועל לעשות עמו בין בקרקע בין במטלטלין אין לו הונייה מפני שהוא כקונה אותו לזמן ועבדים אין בהן הונייה ע"כ:
והרב המגיד כתב שאין לקרקעות אונאה כך שכירות וכו' בעיא דאפשיטא שם בהזהב בענין שכירות מטלטלין שיש להם אונאה ואמרינן טעמא מי כתיב וכי תמכרו ממכר לעולם ממכר סתמא כתיב ליומיה נמי מכירה הויה זה לשון הגמרא ומהטעם הזה אין אונאה בשכירות קרקע ופשוט הוא וכן כתבו המפרשים ז"ל השוכר את הפועל וכו' וגם זה נלמד מהטעם האמור בסמוך לפי שהוא מכירה ליומיה ולשון הרמב"ן ז"ל ובשכירו' ישראל כגון ששכר פועלים יש אומרים דאין להם אונאה וכו' וכן בקבלה עד כאן וכן כתב הרב רבנו שלמה בן אדרת ז"ל אבל המחבר חלוק בקבלנות כמו שיתבאר עכ"ל:
הא למדת מהני דיני שכתבנו דשכירות קרקע הרי הוא כקרקע וכן בקבלנות לדעת הרמב"ן והרשב"א אמנם רבנו חלוק בקבלנות ואומר שיש בהן אונאה וז"ל רבנו בה' י"ח הקבלן יש לו אונאה כיצד כגון שקבל עליו לארוג בגד זה בעשרה זוזים או לתפור חלוק זה בשני זוזים הרי יש לו אונאה וכל אחד משניהם בין קבלן בין בעל הבגד חוזר  לעולם ע"כ:
וכן פסק מר"ן בשלחנו הטהור בסי' הנ"ל ס' ל"ב כשם שאין לקרקעות אונאה כך שכירות קרקע אין לו אונאה אפילו שכר טרקלין גדולה בדינר בשנה או רפת קטנה בדינר בכל יום אין לו אונאה השוכר את חברו לעשות עמו בין בקרקע בין במטלטלין אין לו אונאה מפני שהוא כקונה אותו לזמן ועבדים אין בהם אונאה ובס' ל"ז פסק הקבלן יש לו אונאה כיצד כגון שקבל עליו לארוג בגד זה בעשרה זוזים או לתפור חלוק זה בשני זוזים הרי יש לו אונאה וכל אחד משניהם בין קבלן בין בעל הבגד חוזר לעולם ע"כ:
ומעתה נבא להשיב בנ"ד על נפתלי הבנאי שנתחייב בשטר גמור לבנות בית אחד ללוי בשדהו בסך מאה דוקדוס ואם לא יקיים תנאו יקדיש מאה פלוריניס לתיקוני בי כנישתא דהאי מתא ומחמת שנתיקרו העצים והאבנים גרם שיש לו פסידא במקום רווחה ולזאת הסיבה רוצה לחזור בו שלא לבנות האי ביתא של לוי ואומר שאפי' הכי הוא פטור להקדיש מכיסו המאה פלוריניס לתיקוני בי כנישתא יען דלאו אדעתא דהכי התנה להיות לו פסידא במקום רווחה ולוי טוען שכיון שהרחיב לו הזמן לעשות חשבונו יפה לכן הוא חייב לבנות לו האי ביתא ואם אינו רוצה חייב לקיים תנאו להקדיש המאה פלוריניס לתיקוני בי כנישתא ונסתפק ה"ה אם הדין עם נפתלי הבנאי או עם לוי בעל השדה לכן נשיב ונאמר דכיון שהוכחנו מכל האי דכתיבנא דלדעת הרמב"ן והרשב"א אפי' הקבלן אין לו אונאה ואין יכול לחזור בו הוא הדין בנ"ד דנפתלי הוי קבלן שהרי קבל עליו לבנות האי ביתא ללוי בשדהו דאין יכול לחזור בו מחמת האי יוקרא שאירע בעצים ובאבנים ואם כן כיון שאין רוצה לבנות האי ביתא חייב לשלם המאה פלוריניס לתיקוני בי כנישתא דהאי מתא כמו שהתנה עם לוי:
ואם עדיין תקשי לן דהרמב"ם עושה חילוק בין שוכר לקבלן דבקבלן אומר שיש לו אונאה כמו שכתבנו לעיל נשי' ונאמר דלא קשיא לן מידי דהתם מיירי רבנו בקבלן דמטלטלין כגון בגד לארוג או חלוק לתפור והטעם שמחלק בין שוכר לקבלן לפי שבשוכר נתן הטעם מפני שהוא כקונה אותו לזמן ועבדי' אין בהם אונאה אבל בקבלן אינו סובר שהוא כעבד כיון שהוא יכול לעשות מלאכתו מתי שירצה ומפני זה אמר שיש לו אונאה וכל אחד משניהם יכול לחזור אמנם כשהוא קבלן של קרקע ודאי שיודה שאין לו אונאה כשם שאין אונאה לקרקעות:
והראיה שרבנו עושה זה החילוק בין שוכר לקבלן הרי הוא בדברי הרב המגיד ז"ל יראה לו שהקבלן יש לו אונאה וכו' כבר כתבתי למעלה דעת המפרשים החלוקים עליו וטענת הרב ז"ל שכיון שאין שכירות ימים כשאר פועלים ישבה אונאה וצריך לי עיון דהא קיימא לן דאין אומן קונה בשבח כלי וקבלנות הרי הוא כשכירות לענין בל תלין כמו שיתבאר פרק י"א מה' שכירות ואיתא בהמקבל ע"כ:
וגם למה שכתבנו דבקבלן של קרקע יודה שאין לו אונאה מצאנו מדברי מר"ן על דין י"ו בפירוש וז"ל שכרו לזרוע לו קרקע ואמר זרעתי בה וכו'.. נראה ששכרו בקבלנות ואף על פי שכתב רבנו בסוף הפרק שהקבלן יש לו אונאה הני מילי בקבלן של מטלטלין אבל לא בקבלן דקרקע וזה ששכרו לזרוע לו קרקע מספקא לן אם הוא כקבלן דקרקע או כקבלן דמטלטלין וכו':
והשתא דהוכחנו בהדיא דאף רבנו סובר דבקבלן של קרקעות אין בו אונאה אם כן בנ"ד דנפתלי קבל עליו לבנות האי ביתא ללוי בשדהו במאה דוקדוס הגם שאירע האי יוקרא בעצי' ובאבנים אין יכול לחזור מחמת זה שלא לבנות האי ביתא כיון שהוא קבלן דקרקעות ובזה אין בו אונאה לדברי הכל ואם כן אם אין רוצה לבנות האי ביתא צריך ליתן המאה פלוריניס לתיקוני בי כנישתא כמו שהתנה אם לא יקיי' את תנאו ומה שטוען שכשהתנ' לא הוה סליק אדעתיה היות לו פסידא במקום רווחה אין בדבריו ממש דהוא עצמו גרם לו האי פסידא דכיון שלוי הרחיב לו הזמן לעשות חשבונו היטב היה לו לחקור ולידע איך השער של העצים והאבנים לעשות החשבון יפה וכיון שלא עשה איהו דאפסיד אנפשיה והדין עם לוי וחייב נפתלי או לבנות האי ביתא של לוי או ליתן המאה פלוריניס לתיקוני בי כנישתא דהא אפי' שלוי היה מאנה אותו אין יכול לחזור בו כל שכן וקל וחומר בנ"ד שנפתלי נתאנה מחמת שלא עשה חשבונו יפה שאין יכול לחזור:
ואכתי יש לנו לחקור בדבר דהגם שאין יכול לחזור מחיובו נראה שאינו חייב מה שהתנה שזה הוי אסמכתא שבדעתו הוא סומך שיבנה האי ביתא ואסמכתא לא קניא והרי לך מה שכתב הרמב"ם בפ' אחד עשר מה' מכירה ה' ו' וז"ל וכן כל תנאים שמתנים בני אדם ביניהם אעפ"י שהם בעדים ובשטר אם יהיה כך או אם תעשה כך אתן לך מנה או אקנה לך בית זה ואם לא יהיה כך או לא תעשה כך לא אקנה לך ולא אתן לך אעפ"י שעשה או שהיה הדבר לא קנה שכל האומר אם יהיה או לא יהיה לא גמר והקנה שהרי דעתו עדין סומכת שמא יהיה או שמא לא יהיה ע"כ:
והרב המגיד כתב וכן כל תנאין וכו' זה מאמר כולל ונלמד מהגמרא מהסוגיא דאי זהו נשך ממימרא דרבא דאמר כל דאי לא קני: וכן פסק מר"ן בשלחנו הטהור בסי' ר"ז ס' י"ג ויען שהוא מלה במלה לא העתקתיו שלא להאריך במקום שיש לנו לקצר:
הא למדת מכאן מהאי דינא שכתב רבנו וממה שפסק מר"ן שהוא מהגמרא שכל האומר אם יהיה אם לא יהיה לא גמר והקנה משום דהוי אסמכתא ואם כן בנ"ד דנפתלי נתחייב עצמו להקדיש מאה פלוריניס מכיסו לתיקוני בי כנישתא דהאי מתא אם לא יקיים תנאו שהתנה לבנות האי ביתא ללוי בשדהו נראה לכאורה דאף שאין רוצה לבנות האי ביתא אינו חייב ליתן הסך הנ"ל יען שזה הוי אסמכתא שבדעתו היה סומך לבנות ולא עלה בדעתיה ליתן הסך הנ"ל כמו שכתבנו בהאי דינא של רבינו:
אמנם אחר שחפשנו בספרי הפוסקים חיפוש בתר חיפוש מצאנו ראינו דכל זה שאמרנו אינו אלא כשהתנה ליתן לחברו אבל אם התנה ליתן לצדקה או להקדש הרי הוא מחלוקת בין הפוסקים אי הוי אסמכתא ולא קנה הקדש או לא הוי אסמכתא וקנה הקדש:
כתב מר"ן ביורה דעה סי' רנ"ח וז"ל וכתב הרא"ש עוד שם על ראובן שנתערב עמו שמעון שאם לא יבא לב"ד לזמן שיחייב ראובן אלף זוז להקדש בקניין ובשטר חוב גמור אם לא קיים התנאי חייב ראובן לפרוט דאמירה לגבוה הויה ככל יפוי כח שיוכל הדיוט לחברו כמ"ש הר"מ בתשובה ע"כ: ותשובת הר"מ שהזכיר הרא"ש היא בפרק שור שנגח ד' וה' ומטעם זה דאסמכתא קניא בצדקה והקדש וכ"כ בתשובה להרמב"ן סי' קפ"ג שהמקדיש בלשון אסמכתא קנה הקדש ואעפ"י שבהגהות אשירי פרק זה בורר כתוב דאסמכתא לא קני בצדקה כבר הכריע מהר' איסרלן בכתביו כדברי מהר"מ וז"ל בסי' נ"ג אשר שאלתני על מי שנדר לצדקה באסמכת' כגון שאמר אם לא אעשה או אם אעשה דבר פלוני אתן כך וכך לצדקה אי אזלינן בתר דעת מהר"מ שפוסק בתשובה פ' שור שנגח ופ' בני העיר במרדכי דמהני אסמכת' לצדקה או בתר דעת מהרי"ח שפסק בהגהות באשירי פ' זה בורר דלא מהני והן הן דברי התוספות נראה דסוגיא דעלמא בתר מהר"מ אזיל ופשיטות דרך ומנהג הוא שהגבאים תובעים על מי שמעמיד על עצמו בכה"ג קנסות לצדקה וכן נראה מתשובת הר' יעקב כ"ץ ואף הגאון בתשובה סבר כמהר"מ מכדאית' במרדכ"י פרק ד' וה' ע"כ:
הרי לנו בהדיא ממה שכתב מר"ן דכל הני רבוותא פוסקים דלענין צדקה והקדש לא הוי אסמכתא וקנה הקדש מלבד הגהות אשירי שסובר דלא מהני ואם כן הוי יחיד ורבים והלכה כרבים וכן פסק בשלחנו הטהור ביורה דיעה סימן רנ"ח ס' י' וז"ל נדר לצדקה באסמכת' כגון אם אעש' דבר פלוני אתן כך וכך לצדק' ועשאו חייב ליתן ע"כ:
והשתא בנ"ד שנתחייבו לוי ונפתלי בשטר גמור שמי שלא יקיים תנאו יקדיש מאה פלוריניס לתיקוני בי כנישתא דהאי מתא ועתה רוצה נפתלי לחזור בו מחמת האי יוקרא שהי' בעצים ובאבנים כיון שהוכחנו בהדיא דאין יכול לחזור בו מפני שהקבלנות היה בקרקע אם כן הואיל שאינו רוצה לבנות האי ביתא חייב ליתן הסך הנז' כמו שהתנה ואסמכת' לא הוי כיון שהוא להקדש כמו שהוכחנו מהני רבוותא שפסקו דלענין צדקה והקדש לא הוי אסמכת' וקנה הקדש:
ואכתי פש גבן לתרץ הספק הב' שנסתפק ה"ה דאם נפתלי נתרצה לבנות האי ביתא ללוי בשדהו בנתינת השלשים פלוריניס המובטחים לו מלוי אם עדין הוא בחיובו עומד כיון דאין רוצה לבנות האי ביתא אלא מחמת הסך הנז' שהבטיחו לוי ליתן לו או נימא דהוא פטור כיון שסוף סוף נתרצה לבנות האי ביתא הרי הוא מקיים תנאו שהתנה וגם לזה אל יחסר לנו ראיה וטעם לשבח:
כתב מר"ן בסי' הנז' וז"ל כתוב בתרומות הדשן סי' שי"א ראובן שתקע כף עם שמעון ולוי להחליף עמהם כל אשר יש לו בעד כל אשר להם וגם קבלו עליהם קנס לצדקה משני הצדדים לקיים עליהם החילוף הנז' ואחר כך בקש ראובן לחזור ונתפייס לו שמעון והגבאי צדקה תובעים מהם הקנס יראה דאי יתפייסו כלם ואין אחד תובע את חגרו אין בתביעת הגבאי כלום וכן נשאל אחד מהגדולי' על איש ואשה שקבלו עליהם חרם לעשות גירושין והעמידו קנסות להקדש טל ככה ונתפייסו אח"כ להיות ביחד ותובעים הקהל הקנסות והשיב דפטורים משום דלא העמידו הקנסות אלא משום דלא יעכבו זה את זה וכיון שאין אדם תובע את חבירו מה לקהל עליהם שהרי נתקיימו דבריהן והביא ראיות לדבריו ע"כ:
הא למדת מכאן בהדיא דהגם שהעמידו קנסות להקדש על מה שהתנו ביניהם אם אח"כ נתפייסו יחד פטורים ליתן הקנסות משום דלא העמידו הקנסות אלא משום דלא יעכבו זה את זה והואיל שאין אדם תובע את חבירו נתקיימו דבריהן:
וכן פסק מר"ן בשלחנו בסי' הנז' ס' י"א וז"ל איש ואשה שקבלו עליהם חרם להתגרש והעמידו קנסות על ככה להקדש ואח"כ נתפייסו שלא להתגרש יש מי שאומר שפטורים מהקנסות (וה"ה בשאר דברים כיוצא בזה):
ומעתה נבא להשיב בנקל זה הספק השני שנסתפק ה"ה בנ"ד אם נפתלי נתרצה לבנות האי ביתא בעבור הני שלשים פלוריניס שהבטיחו לוי אם הוא פטור מן הקנס או לא לזה נשיב ונאמר דכיון שהוכחנו ממה שכתב מר"ן בשם תרומת הדשן דכיון שנתפייסו יחד ואין אחד תובע את חבירו פטורים מן הקנס יען הטעם שלא העמידו הקנסות אלא משום דלא יעכבו זה את זה הוא הדין בנ"ד דנפתלי פטור מן הקנס יען שלא עשה לוי זה התנאי אלא שהיה רוצה שנפתלי יבנה לו האי ביתא בשדהו ועכשיו שהוא עושה רצונו לבנות זה הבית הגם שיהיה משום מה שהבטיחו ליתן הוא פטור מן הקנס ועדיפא מזה דבהאי דינא לא עשו כלל מה שהתנו ביניהם אלא נתפייסו ביחד ואפילו הכי פטורים מן הקנס כל שכן בנ"ד שסוף סוף עושה נפתלי מה שהתנה שהוא פטור מן הקנס שהעמידו עליהם:
העולה לנו מכל האמור שבספק הראשון הדין עם לוי שאם נפתלי אין רוצה לבנות האי ביתא בתוך שדהו שהוא חייב להקדיש המאה פלוריניס לתיקוני בי כנישתא דהאי מתא כמו שהתנה עמו והטענה שטוען דמשום האי יוקרא שהיה בעצים ובאבנים אינו חייב לקיים תנאו ואם כן הוא פטור מן הקנס דברי הבל המה ואין בו ממש כמו שהוכחנו מכל מה שכתבנו דבקבלנות של קרקע אין בו דין הונאה אף על גב שאינה אותו בעל השדה מכל שכן בנ"ד שלוי הרחיב לו הזמן כדי לעשות חשבונו יפה שלא היה בדעתו להנות אותו ואם נפתלי נתאנה איהו דאפסיד אנפשיה שלא חקר הדבר קודם לידע שער העצים והאבנים ואם כן אם אין רוצה לקיים תנאו חייב לשלם הקנס כמו שהתנה ואין יכול לטעון דזה הוי אסמכתא ולא קנה הקדש דכבר כתבנו מכל הני רבוותא שפוסקים דלענין צדקה והקדש לא הוי אסמכתא וקנה ההקדש אמנם בספק השני אם נפתלי יתרצה לקיים תנאו הגם שיהיה משום השלשים פלוריניס שהבטיחו לוי הוא פטור לשלם הקנס דלא העמידו זה הקנס אלא שיקיימו כל אחד ואחד דברו ואם כן כיון שנתפייסו יחד בדבר זה אין להקדש כלום כמו שכתבנו הראיה ממה שכתב מר"ן בשם תרומות הדשן ופסקו בשלחנו הטהור הנראה לע"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים עמנו הרב המורה יאריך ימים על ממשלתו וירפאהו רפואה שלמה אל נורא ידריכנו בתורתו הנפלאה ויצילנו מכל שגיאה אכי"ר:
בשנת ובסדר ותחי רוח יעקב אביהם לפ"ק
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט