שאלה יד ראובן היה איש ירא ורך הלבב ביותר ונולדה לו מכה בגופו ואמרו הרופאים שאם לא תקצץ ודאי יסתכן וימות וראובן לא שמע אליהם מרוב הפחד והאימה כי אמר מוטב שימות בידי שמים ולא ימות בידי בשר ודם ויהי מקצה שלשה ימים הלך שמעון לבקר לראובן אוהבו ביום שבת קדש ושמעון איש חכם מאד והטהו ברוב לקחו בחלק שפתיו תדיחנו עד אשר הודה לדבריו וגמר בלבו שיקצצו מכתו ומיד שלח אחר הרופאים עתה שאלתי היא אם אסור לו לעשות כן ביום שבת קדש כיון שאין בו סכנת היום שהרי גם למחר יוכלו לקצצו ואינו מפסיד בזה או אם נאמר שהותר לו לעשות כן כי מרוב הפחד והבהלה אשר לו בטבע יש לחוש שיחזור אם יתעכבו עד לאחר השבת ויבוא לידי סכנה עצומה. ואם דעתך נוטה לאסור מסיבת שאין לחוש שיחזור בו באיחור יום אחד. עדיין אשאלך אם אירע שחל יום טוב אחר השבת מה יהיה משפטו עתה ודאי יש לחוש שמא יחזור בו באיחור שלשה ימים ומותר לקוץ המכה בשבת או ביום טוב או אם נאמר כיון שאין בו סכנת היום שאפילו ביום טוב אסור ואם דעתך נוטה להתיר עדיין אשאלך אם מותר לקוץ המכה אומן ישראל כיון שיש לחולה בזה קרוב דעת הרבה או אם נאמר כיון שאין בו סכנת היום לא הותר לאומן לחלל השבת או יום טוב עליו על הכל ובוא דברך ומהת"מש:
תשובה עיקרא דהאי מילתא איתא במסכת יומא פרק יום הכפורים (דף פג) משנה מי שאחזו בולמוס מאכילין אותו אפילו דברים טמאים עד שיאורו עיניו מי שנשכו כלב שוטה אין מאכילין אותו מחצר כבד שלו ורבי מתיא בן חרש מתיר ועוד אמר רבי מתיא בן חרש החושש בגרונו מטילין לו סם בתוך פיו בשבת מפני שהוא ספק סכנת נפשות וכל ספק סכנת נפשות דוחה את השבת מי שנפלה עליו מפולת ספק הוא שם ספק אינו שם ספק חי ספק מת ספק גוי ספק ישראל מפקחין עליו את הגל מצאוהו חי מפקחין ואם מת יניחוהו ובגמ' שם דף פ"ד ט"ב מפני שספק נפשות הוא וכו': למה לי תו למימר וכל ספק נפשות דוחה את השבת אמר רב יהודה אמר רב לא ספק שבת זו לבד אחרו אלא אפילו ספק שבת אחרת היכי דמי כגון דאמדוהו לתמניא יומי ויומא קמא שבתא מהו דתימא ליעכב עד לאורתא כי היכי דלא ניחול עלים תרי שבתא קא משמע לן תניא נמי הכי מחמין חמין לחולה בשבת בין להשקותו בין להברותו ולא שבת זו בלבד אמרו אלא לשבת אחרת ואין אומרים נמתין לו שמא יבריא אלא מחמין מיד מפני שספק נפשות דוחה את השבת ולא ספק שבת זו אלא אפילו ספק שבת אחרת ואין עושין דברים הללו לא על ידי גוים ולא על ידי כותיים אלא על ידי גדולי ישראל ואין אומרין יעשו דברים הללו לא על פי נשים ולא על פי כותיום אבל מצטרפין לדעת אחרת ע"כ:
ופירש רש"י ז"ל מי שאחזו בולמוס חולי האוחז מחמת רעבון עיניו כהות והוא מסוכן למות וכשמראיתו חוזרת בידוע שנתרפא: כלב שוטה מפרש בגמ' אין מאכילין אותו מחצר כבד שלו ואף על פי שנוהגין הרופאי' ברפואה זו אינה רפואה גמור' להתיר לו איסור בהמ' טמאה על כך: ורבי מתיא בן חרש מתיר. קסבר רפואה גמורה הוא: לא ספק שבת זו בלבד. לא שיהא ספק הנפשות לשבת זו אלא אפילו אין הספק לשבת זו דפשיטא לן דהיום לא ימות אלא ספק שאם לא יעשו לו היום ימות לשבת הבאה והיכי דמי כגון דאמדוהו רופאי' לעשות לו הרפואה שמנה ימים: להברותו רחיצה שמא יבריא מאליו: על פי נשים. אם נשים או כותיים אומרים צריך אין מחללין על פיהן: אבל מצטרפין לדעת אחרת כגון שנים אומרים צריך ושלשה אומרים אינו צריך ואשה או כותי אומר צריך מצטרפין למהוי פלגא ופלגא וספק נפשות להקל ע"כ:
העולה לנו מהמשנה הזאת והסוגיא שחולה שיש בו סכנה ואפילו ספק סכנה מחללין עליו את השבת בלי איחור על פי רופא מומחה וכן פסקו כל עמודי ההוראה זכרונם לברכה:
הראשון שבקדושה הנשר הגדול הרי"ף ז"ל שהביא המשנה והסוגיא כצורתה כמנהגו הטוב:
ואחריו החזיק תלמיד תלמידו הרמב"ם ז"ל בהלכות שבת בתחילת פרק שני זה לשונו דחויה היא שבת אצל סכנת נפשות כשאר כל המצות. לפיכך חולה שיש בו סכנה עושין לו כל צרכיו בשבת על פי רופא אומן של אותו מקום. ספק שהוא צריך לחלל עליו את השבת ספק שאינו צריך וכן אם אמר רופא לחלל עליו את השבת ורופא אחד אומר אינו צריך מחללין עליו את השבת שספק נפשות דוחה את השבת: אמדוהו ביום השבת שהוא צריך (לכך וכן) (בהרמב"ם של מגדל עוז הגרסא לכך וכך והיא יותר נכונה דוק ותשכח) לשמנה ימים אין אומרים נמתין עד הערב כדי שלא לחלל עליו שתי שבתות אלא מתחילין מהיום שהוא שבת ומחללין עליו אפילו מאה שבתות כל זמן שהוא צריך ויש בו סכנה או ספק סכנה מחללים ומדליקין  לו את הנר ומכבים מלפניו את הנר ושוחטין לו ואופין ומבשלין ומחמין לו חמין בין להשקותו בין לרחיצת גופו כללו של דבר שבת לגבי חולה שיש בו סכנה הרי הוא כחול לכל הדברים שהוא צריך להן: כשעושים דברים האלו אין עושין אותן לא על ידי גוים ולא על ידי קטנים ולא על ידי עבדים ולא על ידי נשים כדי שלא תהא שבת קלה בעיניהם אלא על ידי גדולי ישראל וחכמיהם ואסור להתמהמה בחילול שבת לחולה שיש בו סכנה שנאמר אשר יעשה אותם האדם וחי בהם ולא שימות בהם הא למדת שאין משפטי התורה נקמה בעולם אלא רחמים וחסד ושלום בעולם ואלו האפוקורוסים שאומרים שזה חילול שבת ואסור עליהן הכתוב אומר גם אני נתתי להם חוקים לא טובים ומשפטים לא יחיו בהם:
וכתב הרב המגיד ז"ל דחויה וכו' במשנה פרק אחרון דיומא כל ספק נפש דוחה שבת: אמדוהו וכו' מפורש בגמרא שם מימרא על המשנה:
והרב כסף משנה ז"ל כתב זה לשונו כשעושים דברים האלו אין עושין אותם לא על ידי גוים ולא על ידי קטנים וכו' גירסת רבינו בברייתא עבדים במקום גוים לדעת רבינו שפירש מפני שמצטרפים לדעת אחרת היינו שלא תהא שבת קלה בעיניהם האי טעמא שייך בנשים ובעבדים ולא גוים וקטנים כמו שכתב הרב המגיד משום דקטנים כשיגדלו ילמדו וידעו חומר שבת ואיסורו וטעמא דאין עושין על ידי גוים וקטנים שמא יאמרו הרואים בקושי היתירו פקוח נפש ואין מתירין אותו לכתחילה טל ידי המחוייבים במצות דילמא יבוא הדבר שכשלא ימצאו גוים או קטנים לא ירצו לחלל שבת על ידי גדולי ישראל ודלא כהר"ן שכתב שהטעם שכתב רבינו שלא תהא שבת קלה בעיניהם קאי גם לקטנים דאם כן יקשה אמאי פלגינהו תנא דברייתא בתרתי ונקט קטנים בהדי גוים ואיכא למידק בדברי רבינו שכתב שאין עושין דברים הללו אלא על ידי גדולי ישראל וחכמיהם דמשמע על ידי שאר ישראלים לא וקשה דהא לא מיעטה הברייתא אלא קטנים ונשים ועבדים דווקא לכך נראה לי דגדולי ישראל וחכמיהם דנקט רבינו גדולי למעוטי קטנים ישראל למעוטי גוים וחכמיהם למעוטי נשים שדעתן קלה ע"כ ונלע"ד שהוא ביאור יפה:
גם הרא"ש ז"ל בפסקיו פסק כן וכן פסק רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל בטור אורח חיים סימן שכ"ח ז"ל ולא ספק שבת זו בלבד אלא אפילו שבת אחרת דוחה כגון שאמדוהו שצריך לעשות לו רפואה זו שמונה ימים והיום שבת לא יאחרו נמתין עד הלילה אלא יעשו מיד אף על פי שצריך לחלל עליו שתי שבתות ואין עושין הדבר הזה על ידי קטנים וכותיים ונשים אלא על ידי גדולי ישראל וכל הזריז הרי זה משובח ואין צריך ליטול רשות מבית דין וכל המקדים להציל הנפש הרי זה משובח וכו':
וכן פסק הרב בית יוסף ז"ל בשלחנו הטהור בסימן הנזכר ס' י"א זה לשונו חולה שיש בו סכנה שאמדוהו ביום שבת שצריך לעשות לו רפואה ידועה שיש בה מלאכת חילול שבת שמונה ימים אין אומרים נמתין עד הלילה ונמצא שלא לחלל עליו אלא שבת אחת אלא יעשו מיד אף על פי שמחללין עליו שתי שבתות ע"כ:
ובזה נבוא לחוות דעתנו על הענין שנשאלנו עליו. והוא שראובן היה איש ירא ורך הלבב ביותר שנולדה לו מכה בגופו ואמרו הרופאים שאם לא תקצץ ודאי יסתכן וימות. וראובן לא שמע אליהם מרוב הפחד והאימה: ואמר מוטב שימות בידי שמים ולא ימות בידי בשר ודם. ויהו מקצה שלשה ימים הלך שמעון לבקר לראובן אוהבו ביום שבת קודש. ושמעון איש חכם מאד והטהו ברוב לקחו בחלק שפתיו תדיחנו עד אשר הודה לדבריו וגמר בלבו שיקצצו מכתו ומיד שלח אחר הרופאים עתה שאלתי היא אם אסור לו לעשות כן ביום שבת קדש כיון שאין בו סכנת חיים שהרי   גם למחר יוכלו לקצצו ואינו מפסיד בזה או אם נאמר שמותר לו לעשות כן כי מרוב הפחד והבהלה אשר לו בטבע יש לחוש שיחזור בו אם יתעכבו עד לאחר השבת ויבוא לידי סכנה עצומה וכו'. נלע"ד שדבר פשוט וברור הוא יותר מביעתא בכותחא שמותר לקצץ מכתו ביום השבת בלי איחור כלל כיון שיש בו סכנה כמו שאמרו הרופאים ומה שכתוב בשאלה כיון שאין בו סכנת היום. מי הגיד לנו זה וגם אפשר לומר שמא יש בו סכנת חיים והוה ליה ספק שקול ומחללין עליו את השבת בלי איחור כלל (ודע שמה שאנו מתירין לקצץ מכתו ביום השבת בלי איחור אפילו שעה אחת לא משום דחיישינן שמא יחזור בו אם יתעכבו עד לאחר השבת אינו כן. דאפשר גם כן דבאיחור שעה אחת יחזור בו. אלא מה שאנו מתירין לעשותו בשבת הוא מעיקר הדין כמו שמפורש בתשובתנו. ואם יחזור בו יחזור ויהא קולר תלוי בצוארו שמתחייב בנפשו. דוחי בהם אמר רחמנא ולא שימות בהם) כמו שמפורש בהרמב"ם ז"ל ספק שהוא צריך לחלל עליו את השבת ספק שאינו צריך וכן אם אמר רופא לחלל עליו את השבת ורופא אחד אומר אינו צריך מחללין עליו את השבת עוד כתב ואסור להתמהמה בחילול שבת לחולה שיש בו סכנה וכתב עוד כללו של דבר שבת לגבי חולה שיש בו סכנה הרי הוא כחול לכל הדברי' שהוא צריך להן ע"כ. אם כן דבר ברור הוא כשמש בצהרים שמותר לקצץ מכתו שלראובן ביום שבת קדש ולא לאחר עד הלילה ואפילו לא נשאר עד הלילה אלא שטה אחת מהא שאמדוהו לתמניא יומי ויומא קמא שבתא מהו דתימא ליעכב עד לאורתא וכו'. משמט שביום השבת באיזו שעה מן היום מחללין עליו את השבת ולא יאחרו עד הלילה שאם לא כן נתנו דבריהם לשיעורים. שזה יאמר דוקא בליל שבת מחללין שהאיחור הרבה להמתין עד מוצאי שבת. ואחר יאמר בשחרית ואחר יאמר בחצות היום וזה דבר שאין השכל סובלתו אלא האמת יורה דרכו ויומא קמא שבתא סתם אמרו באיזו שעה שיזדמן לחלל עליו את השבת וכן משמע מלשון הרמב"ם ז"ל שכתב אלא מתחילין מהיום שהוא שבת וכו' לא גבול שוות ביום וכן נראה מדברי רבינו יעקב בעל הטורים והרב בית יוסף ז"ל שכתבו לא יאמרו נמתין עד הלילה אלא יעשו מיד וכו' שתיבת מיד משמעו באיזו שעה שיהיה ביום השבת אפילו שעה אחת קודם הלילה. וזה נראה לנו נכון שלפעמים בשביל איחור שעה אחת יסתכן החולה כמו שמראה לנו הניסיון והחוש לא יוכחש:
ומעתה אין אנו אחראין להשיב על החלק השני ששאל ה"ה אם חל יום טוב אחר השבת מה יהיה דינו וכו'. מאחר שפסקנו שמותר לקצץ מכתו ביום שבת קודש בלי איחור אפילו שעה אחת קודם הלילה אף שלא חל יום טוב אחר השבת. כל שכן שאין לאחר שני ימים:
ועדיין יש לנו להשיב ולחוות דעתנו על החלק השלישי ששאל ה"ה אם מותר לקצץ המכה אומן ישראל וכו' גם בזה נראה לנו שמותר לעשותו על ידי ישראל כדאמרינן בגמרא אין עושין דברים הללו וכו' אלא על ידי גדולי ישראל וכן הסכימו כל עמודי ההוראה ז"ל כבר קדמנו זכרם. ולאו דוקא מותר אלא מצוה לעשותו על ידי ישראל כמו שכתבו התוספות ז"ל שם דף פ"ד ע"ב ז"ל אלא בגדולי ישראל ואפילו היכא דאפשר בנכרי מצוה בישראל שמא יתעצל הנכרי ויבוא לידי סכנה ע"כ. הרי הדבר ברור דלא מיבעיא כשאין גוי מצוי אצל החולה דאין צריך לחזר אחריו אלא אפילו יש שם גוי מצוה לחלל את השבת על ידי ישראל ודי לנו בזה והאריכות בו אך למותר:
הכלל העולה מכל מה שכתבנו שלראובן דנדון דידן מותר לקצץ מכתו ביום השבת בלי איחור כלל אפילו שעה אחת קודם הלילה כיון שיש בו סכנה או ספק סכנה כמו שהוכחנו מהתלמוד והסכמת בטלי ההוראה ז"ל. ועל החלק השני אין להשיב דמכל שכן הוא ובחלק השלישי גם כן מותר לעשותו על ידי ישראל  אף שיהיה הגוי מצוי. ולאו דוקא מותר אלא  מצוה כמו שביארנו: הנלע"ד כתבנו להלכה  ולמעשה אם יסכים עמנו מורינו הרב שיחיה  יאריך ימים על ממלכתו בחברת נוות ביתו ובנותיו ויזכה לשרת בשם ה' עם כל אחיו הכהנים הוא ובניו בבית מקדשינו שיבנה במהרה בימינו אמן כן יהי רצון:
נשלם ונגמר בעש"ק כ"ד לחרש אדר בשנת ובסדר ויאמר משה אל כל עדת בני ישראל לאמר זה הדבר אשר צוה ה' לאמר ליצירה:
אני הצעיר אברהם בלא"א כמהור"ר דוד פידאנקי מ"כ
בבית ובדפוס יתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס