שאלה נח ראובן היה גדול בעושר ובבנים גם בת א' היתה לו. והנה קודם מותו. ציוה אופן חילוק נכסיו לבניו ואמנם לא זכר את הבת כלל ולא ידענו מה היה דעתו לנשואיה והנה הבנים אינם רוצים לתת לה מאומה באמרם שכן דעת אביהם. כיון שלא הזכירה בצואתו והבת טוענת שלא ימנע ממנה כפי הדין סך עישור נכסים ומלבד זה שצריך שיוסיפו עליו לפי האומד כי אביהם עשיר גדול היה. ולזה יחוייב שישיאוה לפי כבודו וכמאמר שמואל שאמר לפרנסה שמין באב ושזה היה הטעם שלא זכר אותה בצואתו כי נשען על יושר הנהגת בניו לתת לה כפי כבודם. יורנו המורה הדין עם מי ומאת ה' תמ"ש:
תשובה גלוי וידוע הוא כמה גריעא. פרנסת ונדוניית הבת. ושמן הדין אין שום חיוב על האב לתת לה כלום. כדמסיק הש"ס במסכת כתובות בדף ס"ח ואפי' ליתומים אין שום חיוב עליהם לפרנסה אם לא הניח להם אביהם נכסים כדפסק מוהרשד"ם ז"ל בחלק אה"ט בסי' רמ"ח ומוהר"דם בס' מים רבים בחא"ה בסי' ט"ו ועיין עוד במוהרשד"ם בסי' קפ"ח וקצ"ד ורמ"ב. ובמוהרש"ך בח"א בסי' קע"ו ובמוהר"י אדרבי בסי' ח' ובמוהר"א ששון בסי' קכ"ד ובס' משפט צדק בח"ב בסי' ס"א ע"ש:
וגם אם ציוה האב שלא לפרנסה אינם חייבים היתומים ליתן לה כלום כדתניא בסוף פ' מציאת האשה וז"ל האומר אל יזונו בנותי מנכסי אין שומעין לו אל יתפרנס בנותי מנכסי שומעין לו ע"כ: וכן פסקו ריב"ה ומרן ז"ל לענין דינא בטור אה"ט בסי' קי"ג ע"ש וכן הסכימו כל הפוסקים ז"ל:
אמנם מתקנת חכמים הוא שתיקנו לבנות ישראל לתת לה חלק מנכסיו. כי היכי דקפצי עלה ואתו נסבי לה. כדאיתא בפ' נערה שנתפתתה דף נ"ב ע"ב וז"ל א"ר יוחנן משום ר"ש ן' יוחאי מפני מה התקינו כתובת בנין דכרין כדי שיקפוץ אדם ויכתוב לבתו כבנו ומי איכא מידי דרחמנא אמר ברא לירות ברתא לא תירות ואתו רבנן ומתקני דתירות ברתא הא נמי דאורייתא הוא דכתיב קחו נשים והולידו בנים ובנות וקחו לבניכם נשים ואת בנותיכם תנו לאנשים בשלמא בנים בידיה קיימי אלא בנתיה מי קיימן בידיה הא קמ"ל דנלבשה וניתיב לה מידי. כי היכי דקפצי טלה ואתו נסבי לה ועד כמה אביי ורבא דאמרי תרווייהו עד לעישור ניכסי וכו' עכ"ל:
והנה נראה שהאי תקנה שתיקנו ליתן לה עישור נכסים הוא דוקא כשלא עמדנו על סוף דעתו של האב שלא היה גר בינינו. ולא ידענו אם הוא וותרן או קמצן ולא גילה דעתו כמה היה רוצה ליתן לה. וכדפירש רש"י ז"ל שם שאם היה לפנינו או גילה דעתו בחייו: כמה היה רוצה ליתן או היינו יודעים טיבו אם הוא וותרן או קמצן אז אזלינן בתר אומדנותו כדאיתא שם בפ' מציאת האשה במשנה לר' יאודה וגם ממאמר שמואל בגמ' ששם מורה בתכלית הבירור שלא נגבל סך עישור נכסים. כי אם כשלא עמדנו על סוף דעת האב וכדאפסיקא הלכתא שם בגמ' כר' יאודה ע"ש. וכדפסק ריב"ה ומרן בטור אה"ט בסי' קי"ג ע"ש:
והאי אומדנא שאמרינן שאומדין דעת האב וכו' אעפ"י שאמר שם ר' יאודה במתניתין שאם השיא את הבת הראשונה. שיתן לשניה כדרך שנתן לראשונה וכו' ואם היה עשיר והעני או וותרן ונשתנה דעתו וכו' כתב הראב"ד ז"ל שאפילו לא הניח אלא שיעור מה שנתן לראשונה שיתנו לה הכל ושכופין ג"כ את היורשין. ליתן לו כולו. ושאין הולכין אחר דעתו האחרון של האב אם בא לגרוע וכו' ט"כ:
כבר עמד על זה ריב"ה ז"ל שם בסי' קי"ג ופסק שאומדין דעת האב כפי דעתו האחרון וד"מ אם האב השיא את בתו הראשונ' בחייו ונתן לה אלף פלוריני"ס ואנן ידעינן שאח"כ נשתנה דעתו ולא היה רוצה לתת לשניה אלא פחות מזה. אומדין אותו. כפי דעתו האחרון וכן פסק רמ"א ז"ל שם ע"ש:
והרב בעל יד אהרן ז"ל שם בהגהת הטור באות י' כתב וז"ל ודברי הראב"ד ז"ל הם תמוהים ועיין במוהריק"ו ז"ל בשורש ע"ה. ובמוהראד"ב ז"ל בסי' י"ו. ובס' דרכי נועם באה"ע בסי' י"ז ובס' אדרת אליהו בסי' י"א. ובס' בתי כהונה בח"א בית ועד דף ס"ט ובס' בארות המים באה"ע בסי' כ"ב ע"ש ע"כ:
והרב המאסף שם בסי' הנ"ל. בהגהת הטור אות א' כתב וז"ל. גילה דעתו בחייו שאינו רוצה לתת לה כ"כ. אעפ"י שהשיא בת אחרת ונתן לה יותר מזה הסך אין נותנין לה אלא כפי מה שגילה בדעתו ליתן לה מוהר"י בי רב בתשוב' בסי' מ"ה ע"כ וכן הוכיחו מוהר"דם נר"ו בס' מים רבים בסי' ט"ו והסכים על ידו מטלת אביו נ"ע והביאו הרב בטל יד אהרן ז"ל בסי' הנ"ל אות ט' ע"ש:
אם כן זכינו לדין בנ"ד דאף דתיסמי מכאן מה שטוענים היתומים שראובן אביהם לא זכר כלל את הבת בצואתו הנ"ל. ולא גילה דעתו בחייו. כמה היה רוצה ליתן לה לנישואיה ושלכן אינם רוצים ליתן לה מאומה. באמרם שכן דעת אביהם כיון שלא הזכירה בצואתו ושיהיה ההכרח ללכת אחרי האומדנא ולתת לה כפי כבודו וכו' אפ"ה אין ראוי לתת לה יותר מעישור הנכסים שהרי אית כמה רבוואתא שסוברים דמה שאמרינן לאמד דעתו של אב היינו לגרוע מהעישור אבל לא להוסיף עליו וכדכתיבנא:
ואע"ג שיש מן הגאונים שסוברים שכשנותני' לפי אומד דעתו של אב שנותנים לה כפי מה שישערו שהיה נותן בין להוסיף על עישור נכסים בין לגרוע ממנו וכו':
כבר הרי"ף ז"ל. עמד על זה והביא הב' סברות האלו. ולא מלאו לבו להכריע ע"ש: והרא"ש ז"ל כתב הטענות של ב' הסברות הנ"ל וכתב שדעת רבותינו בטלי התוספות ז"ל נוטה לסברת האומרים שאין הולכין אחר האומד אלא לגרוע וכו' ובסוף דבריו כתב וז"ל וכיון דאיכא פלוגתא דרבוואתא לא מפקינן מיתמי טפי מעישור נכסים ע"כ: והר"ן ז"ל הסכים ג"כ לדעת האומרים שאין הולכין אחר האומד אלא לגרוע וכו' ע"ש וכן דעת מוהריק"ו ז"ל בשורש ע"ח וכ"כ ריב"ה ז"ל שכן היא מסקנת אביו הרא"ש ז"ל וכן הביאו רמ"א ז"ל בהגהותיו בשם י"א וכו' ע"ש:
וגם כן הרב המאסף ז"ל. באה"ע בסי' קי"ג בהגהת הטור אות ס"ו כתב וז"ל. והראנ"ח בא"ח בסי' ס"ב כתב שסברת רוב הפוסקים ורוב האחרונים שלא נאמרה האומדנא אלא לגרוע ולא להוסיף וכן כתב מוהר"ם מינץ ז"ל בתשובה בסי' מ"ה וכן נראה הסכמת בעל משפטי שמואל בסי' צ"א ועיין בהרדב"ז בח"א בסי' רנ"ה אבל מוהריב"ל ז"ל בס' א' בסי' ע"ג ומוהרשד"ם בחלק אה"ט בסי' קנ"ט וקפ"א וקפ"ח ומוהר"י אדרבי ז"ל בסי' ר"ז ושט"ו ובעל משפט צדק בח"ב בסי' ן' בדף קמ"ח כתבו דכיון דאיכא פלוגתא דרבוואתא המוציא מחבירו עליו הראיה והוו היורשים מוחזקים ועיין במוהר"י אדרבי ז"ל בסי' קט"ו ושט"ו, וכתב שמוהר"א די בוטון ז"ל בתשובה כ"י בסי' מ"ה כתב דמאן דסובר שאין אומדין דעת האב אלא לגרוע דהיינו אפילו כשהשיא האב בת בחייו הוא והכריח הדבר ועיין בתשובה שהשבתי למוהר"א הכהן בשנת החכ"ג בקונטריס סי' מ"ב ועיין בתשובה להרב אחי ז"ל בסי' ס"ב ובס' פ"מ בח"ב בסי' פ"ח עכ"ל ועיין עוד שם באות י"ז. שכתב דאפילו אם היה תפוס בטל הבית. אחרי מות האב דלא מהניא תפיסה וכ"ש שאם האפוטרופוס עצמו לקח יותר מעישור נכסים. דלא שייך תפיסה וכ"כ מוהריב"ל ז"ל בס' א' כלל י"ב בסי' ס"ג וכן מתבאר מדברי מוהר"י אדרבי ז"ל בסי' שט"ו ומבטל משפטי שמואל בסי' כ"א וכ"כ מוהר"א די בוטון בתשובה ר"י בסי', מ"ה ומ"ו וכו' עכ"ל ע"ש:
וגדולה מזו יש אומרים דאף האב בחיים חייתו אין לו להוסיף לבתו יותר מעישור נכסים וכדכתב הר"ן ז"ל בפרק מציאת האשה והביאו רמ"א ז"ל באה"ע בסי' הנז"ל ע"ש: והגם דמסיק שם ואין נוהגין כו' כבר כתב הרב בעל חלקת מחוקק שם. בס"ק ה'. בשם המרדכי וכו'. שראוי לנדות למי שמרבה ליתן לנדוניית בתו. וז"ל אין לו להוסיף וכו' מטעם דהוי כעבורי אחסנתא מבניו והמרדכי והרא"ש ז"ל. הביאו בתשובת גאון שראוי לנדות למי שמרבה ליתן לנדוניית בתו עכ"ל וגם הרב המאסף ז"ל כתב שם באות י"ג וז"ל ועישור זה הוא ממה שנשאר חוץ ממה שנתפזר במיתתו וקבורתו אלא מהנכסים הראוי' לירש אבל יותר טל כן מיקרי אעבורי אחסנתא מורי הרב ז"ל בתשובה בח"א סי' כ"ט עכ"ל. ומוהרשד"ם בחאה"ע בסי' קפ"ח כתב דאפילו במקום שנהגו להוסיף אין אומדין דעת האב להוסיף ע"כ ע"ש:
וכן הביאו הרב בעל יד אהרן ז"ל בח"ב מאה"ע בסי' קי"ג אות ג' והוסיף עוד וז"ל ועיין בס' מוהר"ם מינץ ז"ל בסי' ח'. ובס' מים רבים בחאה"ע בסי' ט"ו וע"ש בסי' י"ו שהרב המחבר נתן טעם למה שהאידנא אינם נוהגים כן וכו' ע"כ ע"ש:
הרי לך כמה גריעא כחן של הבנות אצל נכסי האב שאפילו האב היה רוצה לפוטרן בלא כלום הרשות בידו וכדכתיבנא:
ואם תאמר שבנ"ד אעפ"י שהאב לא זכר את הבת בצואתו שאפ"ה מוכרחים היתומים ליתן משלהם הוספה יותר מהעישור הנ"ל. וכפי טענת הבת דנ"ד שאם האב לא הזכירה הוא משום שנשען על יושר הנהגתם שיתנו לה כפי כבודם וכו':
אין בטענה הנז"ל על מה לסמוך שכבר הוכחנו שאינה יכולה לתבוע מן היתומי' כי אם דוקא העישור הנז"ל יען שאין היתומים חייבים ליתן מנכסיהם כלום לפרנסת אחיותיהן וכדכתב הרב המאסף ז"ל באה"ע בסי' הנ"ל בהגהת הטור באות ב' וז"ל אין האחים חייבים להשיא את אחיותיהן מנכסיהן מוהרש"דם בחאה"ע בסי' קפ"ח וקצ"ד ורמ"ג ובחלק ח"מ בסי' ש"ך ומוהרש"ך בח"א בסי' קפ"ז. ומוהר"י אדרבי ז"ל בסי' ח'. ועיין במוהר"א ששון ז"ל בסי' קצ"ד ובס' משפט צדק בח"ב בסי' ס"א עכ"ל ע"ש: דהנה אפילו העישור הנ"ל שהוכחנו שחייבין ליתן לה מנכסי אביהם הוא דוקא בשביל שלא הזכירה כלל בצואתו הנ"ל ולא גילה דעתו בחייו שהיה רוצה לפחות או להוסיף לה על הסך הנ"ל ולכן אם אינם רוצים ליתן לה משלהם יותר על העישור הנ"ל אין אונס להם ואם ירצו להוסיף לה משלהם על הסך הנ"ל אם מעט ואם הרבה בתורת מתנה הרשות בידם שכל המרבה ליתן הרי זה משובח ולצדקה יחשב להם ועליהם תבא ברכת טוב:
אמנם אע"ג שהוכחנו שאין לו לאב ליתן לבנותיו יותר מעישור נכסים משום דהוי כעבורי אחסנתא ושאליבא דכמה רבוואתא ראוי לנדות למי שמרבה ליתן לנדונית בתו וכו':
כבר עמד על זה הרב הגדול בעל ס' מים רבים ז"ל בחלק אה"ע בסי' י"ו. וכתב וז"ל ואין אנו נוהגים כן בזמן הזה וכמו שסיים שם רמ"א ז"ל בהגהותיו ע"ש ונראה לי הטעם שהוא מפני שבעו"ה האידנא לא שכיחא דלקפצו אינשי למיסב אתתא אם לא ע"י ממון רב. ומשום הכי כדי שלא יהיו הבנות מונחות בקרן זוית מוכרחים האבות להוסיף תת כחם והונם לנישואי הבת ופוק חזי במדינות אשכנז ופולין שנוהגים לעשות שטר חצי זכר ע"כ: ועיין בתשובת מוהר"ם מינץ בסי' מ"ז. שכתב וז"ל אע"ג שאחר ליה שמואל לרב יאודה שיננא לא תיהוי מעבורי אחסנתא אפי' מברא בישא לברא טבא. וכ"ש מברא לברתא וכו' מ"מ לא חשבינן העברת נחלה מהאי טעמא. כדאמר ר' יוחנן משום ר"ש ן' יוחאי מפני מה תיקנו רבנן כתיבת בנין דכרין כדי שיקפוץ אדם ויתן לבתו כבנו וכו' עד כי היכא דלקפצי עלה אינשי וזהו טעמא דידן דנותן שטרא דירושה לבנות במדינות האלו עכ"ל:
שמעינן מהכא שהגאון אשר כתבתי דראוי לנדות לאב שמוסיף בפרנסת הבת יותר על עישור נכסיו לא כתב זה אלא לפי זמנו ולפי מנהג עירו וזה פשוט וכן מצאתי בס' שו"ת פרח מטה אהרן בח"ב בסי' ס"ז שפסק במי שמת והניח בן ובת. והבן הוא מט"ו שנים ומעלה. וירש מאחרים איזה בתים. ובאת הבת לגבות עישור נכסי מהן ופסק הרב שהדין עמה. ושם הוכיח שאם אינה מספיק לה לפרנסה שינתן לה יותר מעישור מכח המנהג וכו' ע"ש עכ"ל:
סוף דבר אם תרצה לדעת על כמה הגיע גריעות כחן של הבנות טל נכסי האב ומכ"ש על היתומים בנכסיהן כפי הדין עיין בס' מים רבים הנ"ל בסי' ט"ו בתשובת בנו של הרב המחבר ה"י. ותמצא מרגוע לנפשך יען אשר שם האריך והפליא עצה והגדיל תושיה על הנדון הלז ומעלת מר אביו זלה"ה הסכים על ידו שם בסי' י"ו ט"ש: ואח"כ הוסיף שנית ידו בחיבורו הנחמד הנקרא בשם דברי דוד בסי' ס"ו מתשובותיו. להוכיח הדבר יותר מרווח מכח סברת כמה רבוואתא דהסכמת כל הגאונים האחרונים שבגלילותינו שאין אומדין אלא לפחות מעישור נכסי כדהוכיח הרב בעל נאמן שמואל בסי' ס"ג וק"ב. ושגדולה מזאת כתב מוהריב"ל ז"ל בסי' קמ"ב שאם פסק האב ומת שלא זכתה הבת במה שפסק לה אביה נגד הבנים וכו' ויותר מזה כתב בשם מוהר"ם אלשיך ז"ל שכתב בסי' טו"ב דאפילו שהשיאו ונתנו לה יותר משיעור נכסי דהדר גבי מינה או מבעלה וכו' והשיג עליו על הסברה הנז"ל וכו' ע"ש והכל כדכתיבנא:
כלל העולה מכל הנז"ל שבנ"ד אע"ג שראובן דנ"ד לא זכר בצואתו כלל לבת דנ"ד ואנו לא ידענו מה היה דעתו בחייו. ליתן לה לנישואיה וכו' שאעפ"י כן זכתה הבת הנ"ל בטענה שטוענת שלא ימנע לתת לה הסך של עישור מנכסי אביה כפי תקנת רז"ל ואין כח ביד היתומים להפקיע ממנה מה שחייבו והתקינו רז"ל לתת לבנות ישראל חלק מנכסי ממון אביהם וכדכתיבנא:
אמנם במה שטוענת שצריך שיוסיפו לה. על העישור הנ"ל לפי האומדנא בהיות שאביה היה עשיר מופלג ושהטעם שלא הזכירה בצואתו הוא לפי שנשען על יושר הנהגת בניו שיתנו לה כפי כבודם. וכמאמר שמואל שלפרנסה שמין באב וכו':
כבר הוכחנו דהאי אומדנא שצריך לאמד דעתו של אבי היינו דוקא לגרוע לה מהעישור אבל לא להוסיף עליה שאם היתומים אינם רוצים להוסיף על העישור הנ"ל. כיון שאביהם. לא זכר אותה כלל בצואתו ולא ידענו מה היה דעתו בחייו ליתן לה אין כח בידינו להכריחם ליתן לה יותר מהעישור. אפילו ש"פ אם לא מרצונם הטוב שירצו להוסיף לה כמו בתורת מתנה וכדכתיבנא זהו הנלע"ד אם יסכים עמדי למעשה הרב מריה דאתרא וה' יצילני משגיאות ויראני מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
נשלם ונגמר ביום שניכפל בו כי טוב ערב חג השבועות התקמז:
הצעיר יעקב די טוור:
בבית ובדפוס יתמי מר' יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב פינקי ביהרט פר בייא עש צווייאטי ווייאי גאט