שאלה סו ראובן חשקה נפשו למול את בניו ומיד כשנתטברה אשתו הלך את כל המקומות אשר היה שם ברית מילה כדו לראות וללמוד וקרוב ללידת אשתו מל ילד אחד כדת וכהלכה בזריזות גדולה. עד ששבחוהו המוהלים המומחים. ואחר כך ילדה אשתו בן זכר ביום שבת קדש. וערלתו היתה קטנה ביותר ואפרו המוהלים אשר נחצאו שם שאין ראוי לו למול את בניו: כיון שלא מל אלא פטם אחד ולא התחזק שלשה פטמום ושקרוב הוא שיקלקל ויבא לידי חילול שבת ואע"פי שבאותו פטם חל נראוי היה מפני שהיתה ערלה גדולה אבל זה שערלתו קטנה ביותר שצריך למוהל מומחה ובקי וראובן משתדל בכל עוז ותעצומות למול את בנו: יורנו המורה הדין טם חי ומאת ה' תמ"ש:
תשובה עמדתי להתבונן טל השאלה הנז"ל וטל מה שנסתפק החכם השואל א : א
והנה לכאורה היה נלע"ד דנא שבקיר לראובן דנ"ד למול את בנו מחמת א הני טטמו הנז' בשאלה ומה גם שרי"בה ז"ל בטור י"ד בסי' רס"ו כתב בפירוש בשם הר"ר אליעזר הלוו שאף שהאב יודע למול שאין לו למול נשבת אם יש אחר שיודט למול דהא מילה מסיק רישיה גביה דידיה שהוא מתכוין לתקן זא בנו אבל שלגבי אחר לא מיקרי תיקון ושרו אבל שאם אין אחר שיודע למגל ימול וכו' ע"כ:
ועוד יצינו שהרב המרדכי בפרק כיסוי הדם. כתב תשובת רבינו שמחה והר"י משולם: שכתבו שאדם שלא חל חטולם. שלא ימול בשבת דחיישינן שמא יקלקל ונמצא שמחלל שבת וכו'. והביאו ראיה ממסכת בינה וכו' ט"כ ב"ש: ויותר מבואר מצינו להרב נטל תה"ד בסי' רס"ה מתשובותיו שכתב ששמע מא' מהגדולים שהזהיר לאבי אבן שמל כבר נחה פטחום שלא ימול בשבת אם יש שם מוהל אחר ושעל אדם שלא מל כי אם עלם א' השיב שהוא מסופק אם יכול למול בשבת הואיל ולא אתחזק בתלתא זימני עכ"ל ומכל הנו טטחו. היה נראה בפי' דכל היכא דאיכא אחר דלא שבקינן ליה לאב למול בשבת ולטבור שום לאו משום מצות מילה אע"פי שהתורה מתורתו והיה נראה להביא ראיה לדבריהם ז"ל מהא דאיתא בפ' ר' אליטזר דמילה ( במסכת שבת בדף קל"ג) גבי מילה וצרטת דשקלו וטרי התם בגמ' אם המילה דוחה את הצרטת או לא ואליבא דאביי דמוקי רבויא דקרא דבשר אליבא דר' יודא. דאמר דבר שאינו מחכוון אסור ושלהכי אצטריך בשר לרבות דאפילו היכא דאיכא בהרת ימול ופריך אם לר' שמעון דסבר דבר שאינו מתכוין שרי למה לי קרא.. שהרי אינו מתכוין אלא למול ולא לקוץ את הבהרת ע"כ:
והך פיררא דתלמודא קיימי מקמי דסבר אביי דמודה ר"ש בפסיק רישיה. ומשני באוחר לקוץ בהרת בנו קא מכוין אצטריך קרא. ומקשי בלה ואי איכא אחר' דלא מכוין לקוץ את הבהרת ימול ויקיימו שניהם העשה והלאו כדריש לקיש דאמר ריש לקיש כל מקום שאתה מוצא עשה ולא תעשה אם אתה יכול לקיים שניהם מותב ואם לאו ובאת עשה וידחה לא תטשה ומשני דליכא אחר וכו' ע"ש: שמשחט מכאן ממש שהוא ראיה להא דכתיבנא לטיל בשם הר"א חלוי ודטחיה דהיכא דאיכא אוזר. לא שבקינן ליה לאב למול את בנו שבודאי שלגבי קציצת הבהרת אע"פי שהאב יאמר שאינו מתכוין לקוץ בחרת דנו טל כרחך אי אפשר שלא יכוין לכך. אבל אחר יש לומר שפירי שאינו חושש כלום טל קניצת הבהרת ושאינו מתכוין כי אם למצות המילה וכדכתיבנא:
זאת ועוד דאיכא סיוע לכל הנ"ל מהא דאיכא נמי התם בפרק ר' אליעזר דמילה (דף קל"ה) דלרב אדא בר אהבה הוה ליה ההוא ינוקא דאתיליד מהול והיה יום שמיני שלו בשבת. והוה מהדר ליה אתליסר מוהלי. עד דעביד ליה כרות שופכה (פי' הוה מהדר אתליסר מוהלי אומנים ולא רצו למולו משום דהוו סבירא להו נולד מהול אין מחללין עליו את השבת. עד שלבסוף. מל הוא בעצמו ועשאו כרות שפכה) ואמר רב אדא תיתי ליה דעברתי אדרב (פי' נענשתי משום דעברתי על דברי רב דסבר רב נולד מהול אין צריך להטיף ממנו דם ברית בשבת) ע"כ:
דמהכא משמע דרב אדא הוה מהדר אמוהל אחרינא. אע"ג דאיהו נמי אומנא הוא דאילו לא הוה מל מעולם. היאך מל לבסוף. הא אסור בכי האי גוונא למול כדכתיבנא לעיל בשם המרדכי ז"ל אלא ודאי שצריך לומר שהיה אומן ויודע למול: ואעפ"י כן היה מחזר אחר י"ג מוהלים ולא היה רוצה למול הוא בעצמו מיד. משום דסבר דכל היכא דאיכא אחר אין לאב למול בשבת וכדכתיבנא:
מכל הני טעמי היה נלע"ד בתחילה לעכב ביד ראובן דנ"ד שלא למול את בנו הוא בעצמו כדכתיבנא:
אמנם אחרי העיון כדקא חזי נראה דמכל הנז"ל דכתיבנא ליכא ראיה מוכחת לעכב על ידו שהרי כבר עמד על כל זה הרב בעל תרומת הדשן בתשובותיו בסי' רס"ה ונתן טעם לדברי הרא' הלוי משום דסבר כר"ש ז"ל אליבא דר' יודא דסבר שיש לחלק בין האב לאחר וכו' וכתב עוד העולם לא נהגו ליזהר בהא דר' אליעזר הנ"ל ושנהגו שהאב מל את בנו בשבת אפילו היכא דאיכא אחר ונתן טעם לדבריהם והיינו משום דקי"ל כר"ש וכדברי רבותינו בעלי התוספות ז"ל דסברי שאין חילוק בין האב לאחר וכנראה שם בארוכה:
ועל אותו ספק דנסתפק אותו גדול על אדם שלא חל רק פטם א' אם יכול למול בשבת הואיל ולא אתחזק בתלתא זימני כתב דלא בעינן ג' זימני להחזיקו דהכי משמט לשון המרדכי דכתיבנא לעיל. ושאין קפידא בדבר ושבפעם א' לבד סגי וכו':
וסוף דבר העלה דאין חילוק בין אב לאחר: ושהאב נמי שרי ליה למול בשבת אע"ג שלא מל כי אם פעם א' ואע"ג דאיכא מוהלים אחרים דמלו זימני טובא עכ"ל ט"ש וכן פסק מרן ז"ל בשלחנו הטהור בי"ד בסי' רס"ו ס"ק ז' וז"ל אדם שלא מל לעולם לא ימול בשבת שמא יקלקל ונמצא מחלל שבת ואם כבר על פעם א' מותר ואפילו אם הוא אביו עכ"ל. ושם הרב בעל באר היטב בס"ק ב' כתב וז"ל ואפילו אם הוא אביו וכו' ולא אמרינן דלגבי אביו הוי פסיק רישיה דניחא ליה שהרי מתקן את בנו וכו' ע"כ ע"ש:
וגם כן על ההוא עובדא דאיתא בפ' ר"א דמילה דכתיבנא לעיל. על ההוא ינוקא דאתיליד ליה לרב אדא מהול שהיה יום ח' שלו בשבת. והוה מהדר ליה רב אדא אתליסר מוהלי עד דעביד ליה כרות שופכה וכו' כתב עלה הרב בעל תה"ד הנ"ל. שיש לדחות ולומר דטעמא דהוה מהדר אחרינא הוא משום דלא הוה ניחא ליה למעבד בהדיה. לעבור אדרב אי נמי משום דכשנולד מהול צריך אומנות יתירה ולכן הוה מחזר אמוהלים בקיאים והגם שאיהו נמי הוה מוהל דאפשר שלא היה בקי כולי האי ע"כ ע"ש:
כלל העולה מכל הנז"ל שבין האב ובין אחר שוים לענין למול ביום שבת כשחל יום שמיני שלו בשבת ואין הפרש ביניהם כל עוד שכבר מלו פטם אחרת קודם בהיות שתרווייהו בין האב בין האחר אינם מכוונים כלל לחילול שבת כי אם דוקא לשם מצות מילה ושיהא הולד נימול וחבורת המילה. לא חשיבא קלקול כל זמן שעושה אותה משום חצות מילה. כדאיתא התם בתוספות בפ' האורג ע"ש וכדכתיבנא:
וגדולה מזאת מצאתי אחרי כתבי כל הנ"ל שמוהר"ם ריקאנאטי ז"ל בתשובותיו בסי' תקצ"ב כתב בפירוש שהיכא שהאב יודע למול שאסור לו להניח לאחר למול את בנו. ושאחר אינו רשאי למול בפניו בלא רשותו משום דמצוה עליה דאב רמיא וכו' ע"כ: ושם לא חילק בין שחל יום שמיני שלו בשבת או בחול ובין אם לא מל כי אם פטם א' לכשמל זמנין הרבה:
הא קמן שלפי סברת הרב הנ"ל אין כח בידינו לעכב ביד ראובן דנ"ד למול את בנו וכדכתיבנא:
אלא דפש גבן לבאר בראובן דנ"ד שהגם שכבר על פעם א' כהוגן שלע"ע יש להסתפק בהיות שערלת בנו היא כ"כ קטנה. והמוהלים הבקיאים מעדים עליו שקרוב לו לקלקל ולבא לידי חילול שבת. שהיה נראה לכאורה לדונו כמי שלא מל לעולם ושחיישינן לסברת המרדכי ז"ל דאייתינן לעיל שכתב בשם תשובת רבינו משולם בר' דוד דאדם שלא מל מעולם שלא ימול בשבת דחיישינן שמא יקלקל המילה ונמצא שמחלל שבת וכו' והגם שכאן בנ"ד כבר מל ראובן בפעם הראשונה כהוגן וכהלכה כבר אמרו שלאותו ילד שמל היתה ערלתו גדולה שבנקל היה יכול למולו היטב מה שאין כן לע"ע בערלת בנו שהיא כ"כ קטנה עד שהמוהלים מעידים דחיישינן לקלקול ושיבא לידי חילול שבת ושלכן היה נראה לדונו כאילו לא מל מעולם. ושימול את בנו ע"י מוהל אחר מומחה ובקי וכו'. ולחוש לסברת אותו גדול שהביא הרב בעל תה"ד שהשיב בתשובת על אדם א' שלא מל כי אם פעם א' שהיה מסופק אם יכול למול בשבת הואיל ולא אתחזק בחלתא זימני וכו' שהרי הוא דומה ממש להאי דנ"ד: ומכח הטעמים הללו לכאורה נראה שיש לנו לעכב ביד ראובן דנ"ד שלא למול הוא בעצמו לבנו הנ"ל אלא ע"י אחר כדכתיבנא:
אמנם אחר העיון נראה שמותר ושרי ליה לראובן דנ"ד למול הוא עצמו את בנו הנז"ל ושאין קפידא בדבר. מאחר דאתבריר לן דיש סעד וסיוע יפה להא שנהגו העולם שהאב מל את בנו. ומה גם לפי סברת מוהר"ם רקאנאטי ז"ל שהקדמנו זכרו לעיל שכתב שכל מי שידוע למול שאסור לו להניח לאחר לימול. ולא חילק בין שבת ליום אחר ולא בין כשמל פעם א' לפעמים הרבה ומה גם שבנ"ד כולם מעידים ומגידים שהפעם הראשונה שמל ראובן דנ"ד שמל כדת ובהלכה ובזריזות גדולה עד ששבחוהו המוהלים המומחים כמוצג בשאלה דנ"ד אשר על כן אין קפידא כלל שלע"ע יבא לידי קלקול דהא דבעינן דאתחזיק תלתא זימני אינו אלא משום דחיישינן שמא יתבהל ויקלקל ושמא לא יהיה לו אימון ידים כההיא דשחיטה דבעינן תלתא זימני משום דאיכא למיחש שמא יתעלף. וכבר כתבנו לעיל שמלשון המרדכי ז"ל משמע דבפעם הראשונ' לבד מיקרי מוחזק. שכן כתב אדם שלא מל מעולם וכו' הא אם מל פטם א' לא מבעיא ליה לרבינו משולם ז"ל כדכתיבנא:
ותו דאי בעינן הכא חזקה גמורה כמו גבי שחיטה אם כן אמאי לא מייתי ראיה מהתם דחיישינן שמא יתבהל ויקלקל אלא ודאי דלא דמי להתם ושאני התם דאיכא למיחש שמא יתעלף כל דהו וע"י כך ישהא או ידרוס או יחלד. ויפסיד השחיטה ולכך בעינן שיהיה מוחזק בתלתא זימני מה שאין כן בנ"ד דליכא למיחש מידי אלא משום שהערלה הוא קטנה ושמא לא יוכל לאמן את ידו לחתוך ולפרוע. אמנם כיון שראינו בפעם הראשונה שמל שפיר באימון ידים ובזריזות גדול עד ששבחוהו המוהלים המובהקים. סגי בהכי ואין לנו ליכנס בספק שיקלקל. ושרי ליה למול את בנו כחפצו ורצונו. אע"ג שלא מל כי אם באותו פטם הראשונה ואע"ג שאיכא מוהלים אחרים שכבר מלו כמה זמנין. ובפרט להיותו בנו החביב לו. כי מי יחוש ומי יקפיד יותר ממנו שלא לבא לידי קלקול כי אם האב על בנו שאם לא היה בריא לו. לאמן ידיו ולמול כראוי לא היה מכניס עצמו בספק זה לכן אין לנו להחמיר עליו כ"כ כי עצמו ובשרו הוא זהו מה שנלע"ד וה' יצילינו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
נגמר ביום ד' ט"ו לחרש טבת שנת התקמח לפ"ג:
הצעיר יעקב די טוור
בבית ובדפוס יתמי מר' יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק