שאלה ב ס"ת ישן שנטשטשה בו אות אחת מאזכרה אחת והעביר עליה המגיה בבלי דעת את הקולמוס וחידשה. ולא זכר לומר בתחילה שכותב לשם קדושת השם כדין כתיבת השמות שאינם נמחקים והנה בתר דעביד נסתפק כדת מה לעשות מעתה באמרה הזאת ססלסתב אותיותיה הרי הם כקדושתם והאחת כתובה עתה שלא כהלכתא. ומספקא ליה אם היה רישומה ניכר קודם שהעביר עליה הקולמוס אם לא אשר על כן אם בא למחוק האות הזאת לחדשה כתיקונה הנה חושש לו מחטאת מוחק את השם דדילמא רישומה ניכר הוה ולא יצאה מקדושתה לעולם ואת"ל להניחה כך דילמא לא היה רישומה ניכר ונמצאת האזכרה שלא כהלכתא שהרי אות אחת ממנה הוא בלתי מקודשת והס"ת פסול ואם תאמר שיעביר עליה הקולמוס מחדש ויחדשנה לשמה לא הועיל כלום בתקנתו דהא אם לא היה רישומה ניכר הנה מה שכתב בלא קידוש פסול הוא דאזכרה שלא כתבה לשמה פסולה ואם מעביר עליה עתה הקולמוס לשמה הנה הפיסול לא זז ממקומו מפני זה ואינו אלא שאם טלשכנה הפיסול אשר על כל הדברים האלה פמבקש המגיה הנ"זל שיבא דברך הטוב  ושכרך יהיה כפול מן השמים:
תשובה עיקרא דהאי מילתא איתא במסכת גיטין פרק הניזקין (דף נ"ד ע"ב) ההוא דאתא לקמיה דרבי אמי אמר ליה ספר תורה שכתבתי לפלוני אזכרות שלו לא כתבתים לשמן אמר ליה ספר תורה ביד מי אמר ליה ביד לוקח אמר ליה נאמן אתה להפסיד שכרך ואי אתה נאמן להפסיד ספר תורה אמר לי' רבי ירמיה נהי דהפסיד שכר אזכרות שכר דספר תורה כוליה מי הפסיד אמר ליה אין שכל ספר תורה שאין אזכרות שלו כתובות לשמן אינו שוה כלום וליעבר עלייהו קולמוס וליקדשיה כמאן נימא דלא כרבי יהודה דתנן הרי שהיה צריך לכתוב את השם ונתכוון לכתוב יהודה וטעה ולא הטיל בו דל"ת מעביר עליו קולמוס ומקדשו דברי רבי יהודה וחכמים אומרים אין השם מן המובחר אפילו תימא רבי יהודה עד כאן לא קאמר רבי יהודה אלא בחדא אזכרה אבל דכולי ספר תורה לא משום דמיחזי כמנומר: ופירש רש"י ז"ל ואין אתה נאמן וכו' הואיל ואין בידך: וליעבר עלייהו קולמוס לשמן כתב על גבי כתב וליקדשוה: מעביר עליו קולמוס לשמו: כולי ספר תורה כל אזכרות שבו:
נקיטנן ומהאי סוגיא שכל ספר תורה שאין אזכרות שלו כתובות לשמן אינו שוה כלום: וכן פסק הרי"ף ז"ל בהלכות ספר תורה שכתב האי עובדא דאתא קמי דרבי אמי:
ואחריו החזיק תלמיד תלמידו הרמב"ם ז"ל בפרק ראשון מהלכות תפילין הלכה ט"ו ז"ל הכותב ספר תורה או חפילין או מזוזה ובשעת כתיבה לא היתה לו כוונה וכתב אזכרה מן האזכרות שבהן שלא לשמן פסולין. לפיכך הכותב את השם אפילו מלך ישראל שואל בשלומו לא ישיבנו. היה כותב שנים שלשה שמות הרי זה מפסיק ביניהם ומשיב ע"כ: וכתב הרב בעל כסף משנה ז"ל זה לשונו הכותב ספר תורה וכו' בהניזקין אמרי דההוא דאמר ספר תורה שכתבתי אזכרות שבו לא כתבתים לשמן ופסל רבי אמי הספר תורה ומוכח התם דאפילו באזכרה אחת שכתב שלא לשמה מספיק ע"כ עוד כתב שם וטעם תיבת לפיכך כיון שאם כתב אזכרה אתת שלא לשמה נפסלו אפילו מלך ישראל שואל בשלומו לא ישיבנו כדי שלא יסיח דעתו מהכוונה ויפסל ספר תורה ע"כ:
גם רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל פסק כן בטור יורה דעה סימן רע"ו ז"ל אף על פי שאומר בתחילת כתיבת הספר שכותבו לשם קדושת ספר תורה בכל פעם שכותב שם צריך לחשוב שכותב לשם קדושת השם ואם לא עשה כן פסול וכו' ע"כ. וכן פסק הרב בית יוסף ז"ל בשולחנו הטהור בסימן הנזכר ס"ב:
נמצינו למדין ממה שכתבנו שאפילו באזכרה אחת שנכתבה בלא כוונה לשם קדושת השם הספר תורה פסול כמו שכתב הרב בעל כסף משנה ז"ל שכן מוכת מן הסוגיא שקדמנו זכרה. וגם מדברי הרב רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל משמע כן. שכתב בכל פעם שכותב שם צריך לחשוב שכותב לשם קדושת השם פסילי דלא ילפינן כתיבה כתיבה מגט הואיל וסתם ס"ת לשמו הוא מה שאין כן באשה דסתם. אשה לאו לגירושין קיימא ע"כ. ועם שראייתו שהביא מפ' ב' דגיטין אינה כ"כ מכרחת נראת, שהדין עמו כמו שנכתוב בסמוך בע"ה דגרסינן בפ' ב' דגיטין ד' כ' גט שכתבו שלא לשמה והעביר עליו קולמוס לשמה באנו למחלוקת ר"י ורבנן דתני' הרי שהים צריך לכתוב את השם ונתכוון לכתוב והודח וטעה ולא הטיל בו דלת מעביר עליו קולמוס ומקדשו דברי ר"י וח"א אין השם מן המובחר אמר רב אחא בר יעקב דילמא לא היא ע"כ לא קאמרי רבנן התם  דבעינא זה אלי ואנוהו וליכא אבל הכא לא ע"כ. מכאן רצה הרב ז"ל ללמוד דכתובת האזכרות אינו אלא מדרבנן משום זה אלי ואנוהו ולענד"נ שאינו מוכרח דדילמא לא אמרו טעם דזה אלי ואנוהו אלא לעניין שאינו מועיל העברת קולמוס לשמה מפני שנראה כמנומר וזה אינו נאות לשמו הגדול והקדוש אבל לעולם אמרינן דעיקר כתיבת האזכרות לשמן מן התורה. אבל מ"מ נראה שהדין עמו מהטעם שכתב דלא ילפינן כתובה כתיבה מגט שהרי יש חילוק הרבה ביניהם כחו שכתב הוא ז"ל ועוד דאי ילפינן כתיבה, כתיבה מגט היה צריך שיהא הגט נכתב על גבי עור בהמה טהורה כמו הס"ת ושיהיה מעובד ועוד דברים אחרים שהס"ת צריך להן והגט אינו צריך וכיון שאינו נלמד מן הגט דצריך לשמו מהיכא תיתי שכתיבת האזכרות לשמן מן התורה. והרב ר' שמואל אבוהב ז"ל בתשובותיו סי' ע"ו רצה להביא ראייה שכתיבת האזכרות לשמן פן התורה מדברי התוספות שכתבנו לעיל וגם מדברי הרמב"ם ז"ל שמנה עשרים. דברים הפוסלים בס"ת ובכללן פיסול זה. ותמה על הרב בעל קרית ספר ז"ל שאמר שהוא מדרבנן ושמנה ששה עשר בלבד שפוסלים בס"ת מן התור' כיון שהיסוד אשר בנה עליו ספרו דברי הרמב"ם ראש המדברים בכל מקום בחילוקי האיסורים וברירתם איזה מן התורה ואיזה מדרבנן וכאן סתם בלשונו ושנה כל הפיסולים עשרים כאילו מורה באצבע שכולן מדאוריתא או הלמ"מ ע"כ. ונלעד"נ שאין זו קושיא על דברי בעל קרית ספר ז"ל דהרמב"ם ז"ל לא נחית הכא אלא למנות דברים הפוסלים בס"ת בין שהם מדאוריתא בין שהם הלמ"מ כין שהם מדרבנן. שכן מצינו שהרב' דברים שהם הלמ"מ שבמקומם פירשם וכאן מנאם בכלל האחרות ולא מנאם לעצמם וגם לא אמר שהם הלמ"מ. ואף עיבוד לשמה שהוא מדרבנן לדעתו כמו שמוכח מתשובתו לחכמי לוניל הביא' הרב כ"מ בפ"א מס' תפילין וז"ל השאלה ילמדנו רבינו, מפני מה עור של מזוזה אינו צריך עיבוד לשמה אע"פ שס"ת ותפילין צריך עיבוד לשמן ונפסלין אם לא נעבד לשמן ואי משום דקרי ליה מזוזה קדושה קלה ג"כ קורא לתפילה קדושה קלה: תשובה לא מפני זה אלא מפני שלא נשמע למזוזה עיבוד לשמה והיכא דאיתמר איתמר והיכא דלא איתמר לא איתמר וא"ת מ"ט ס"ת אתפילין צריכים עיבוד לשמן לפי שעצמן של ס"ת ועצמן של תפילין הם המצוה לפיכך הוצרכו לעשות להם חשיבות יתירה והוצרכו לעבדן לשמן לפי שיזהר בעיבודן. למען יעמדו ימים רבים ועצמה של מזוזה אינה המצוה ולא תחשב מצוה אלא מפני שהבית חייב ואם אין בית אין מזוזה אבל ס"ת ותפילין חובת הגוף התדירה עכ"ל. הרי שדבריו מבוארים שתיקנו בס"ת ותפילין עיבוד לשמן מפני חשיבותם למען יעמדו ימים רבים ואינו מן התורה ואפילו: הכי מנאה בכלל עשרים הדברים הפוסלים בס"ת ולא כתב שהוא מדרבנן ואם כן הותרה הקושיא שהקשה הרב ר' שמואל אבוהב ז"ל על הרב בעל קרית ספר ז"ל מדברי הרמב"ם ז"ל שמנה עשרים הדברים הפוסלים בס"ת ומנה עמהם כתיבת האזכרות שלא לשמן שסובר שהוא מדאוריתא שהרי אפשר שיסבור שהוה מדרבנן ומפני חשובות השם או מפני טעם אחר הוצרכו שיכתוב האזכרות לשמן כמו שהצריכו עיבוד לשמן בס"ת ותפילין מפני חשיבותם ואפי' הכי מנאה עמהם ולא פירש שהוא מדרבנן סוף דבר כיון שלא נתברר לנו מן התלמוד שכתיבת האזכרות לשמן מן התורה נאמר שהוא מדרבנן ומי שאומר שהוא מדאוריתא עליו להביא ראייה ואין צריך להאריך יותר בזה:
וכיון שכן ר"ל שכתיבת האזכרות לשמן הוא מדרבנן הדבר ברור בנ"ד שכוון שכשחידש המגיה את האות שנטשטשה מן השם נסתפק אם היתה רישומה ניכרת אם לאו אם היתה רישומה ניכרת השם כשר שהרי אינו אלא מעביר דיו על הכתב א"כ הוי ספקא במידי דרבנן. וכלל גדול הוא בידינו ספקא דרבנן לקולא ונאמר שהספר כשר ואין צריך תיקון כלל:
ועוד שאם באנו להחמיר ולומר שהוא פסול הוי חומרא דאתו לידי קולא דא"כ צריך לגנוז כל אותן האזכרות שנכתבו כהלכתן כיון דליכא תיקון אחר שהרי להעביר עליו קולמוס ולקדשו אינו מועיל דהלכה כחכמים כחו שכתבנו בתחילת דיבורינו למחוק את האות שהגיה שלא לשמה ויחזור לכתוב אותה לשמה אינו רשאי דהוי ספקא דאוריתא ואזלינן בה לחומרא כחו שביארנו לעיל לקדור זאת האזכרה אין ראוי לעשות כן. כמו שכתב הרב ר' לוי ן' חביב ז"ל בסי' ב' שלכאורה היה נראה לו שמותר לקדור את השם כשאירע איזה פיסול. אבל בסוף דבריו כתב ז"ל כל זה היה נראת לכאורה אמנם מצאתי שהר"אש ז"ל אסר בתשובותיו לשואל ששאל ממנו על הדבר הזה בתוך דינים אחרים מענייני ס"ת וז"ל השואל גם תודיעני אם יכול לחתוך האזכרות שליחות עם הקלף ולעשות נקבים ביריעות וכו' והשיב הר"אש וז"ל וח"ו לקדור את האזכרות מן היריעה מוטב שיסלק היריעה ויכתוב אחרת במקומה ע"כ. הרי שאסר הרב בפירוש ובלשון ח"ו שנראה שבשום פנים אין ראוי לעשותו וכו' הרי שטעם מה שאסר הרב לפי הנראה הוא משום כבוד שם הקדוש וצ"ל לדעתו כי מה שאמרו בערכים שכתבתי למעלה היה כתוב על ידות הכלים יגוד ויגנז דוקא כשהוא על ידות הכלים שהשם הוא כתוב שלא במקומו אבל כשהשם הוא במקומו הרי יש לו קדושה יותר ואין להסירו ממקומו  כלל לא בעשות נקב ביריעה ולא ג"כ בהסיר הקליפה הדקה מהגויל העליונה כי כיון שהר"אש אסר מטעם כבוד השם הקדוש כאשר כתבתי לקדור האזכרות בעשות נקב כ"ש שיאסר להסיר הקליפה הדקה מהגויל כי אז נראה יותר בזיון וקרוב למחיקה. כלל הדבר שכפי דעת הר"אש אין שום תיקון כשיש טעות בשם כי אם בסלק היריעה כאשר כתב בתחילת דבריו וח"ו לקדור וכו' עכ"ל הרל"נח ז"ל גם הרד"בז זיל כ"כ בסי' תקצ"ו בשם הר"י אסכנדרני ז"ל והודה לדבריו ז"ל עוד העלה שמוטב לסלק היריעה מלקדור את השם ובזה אני מודה ע"כ:
גם מדברי הרמב"ם ז"ל נוכל לדקדק שסובר שאסור לקדור את השם ממה שכתב פ"ח מה' ס"ת ה"ג ז"ל ספר שאינו מוגה במלא וחסר אפשר לתקנו ולהגיהו כמו שבארנו אבל אם טעה בריוח הפרשיות וכתב פתוחה סתומה או סתומה פתוחה או שהפסיק והניח פנוי במקום שאין בו פרשה או שכתב כדרכו ולא הפסיק בריוח במקום הפרשה או ששינה צורת השירות הרי זה פסול ואין לו תקנה אלא לסלק את כל הדף שטעה בו:. וכתב הרב כ"מ ז"ל זה לשונו ספר שאינו מוגה וכו' אבל אם טעה בריוח הפרשיות וכת' פתוחה סתומה וכו' ברית' פ' הבונה פרשה פתוחה לא יעשנה סתומה סתומה לא יעשנה פתוחה כתבה כשירה או שכתב השירה כיוצא בה הרי אלו יגנזו ומשמט דאף אפתוחה שעשאה סתומה או סתומה שעשאה פתוחה קאי וכן מפורש במ"ס ומדקתני יגנז משמע דלית ליה תקנתא א"נ משום דתיקונם רחוק כי היה צריך למחוק הרבה לפניו ולאחריו ושמא יזדמן לו שם וגם היה צריך למעט את הכתב בשביל ריוח שבין פרשה לפרשה מ"ה קאמ' דאין לו תקנה וכ"כ הרי"בש בתשובה ליתן טעם לדברי רבינו וכתב שהרש"בא הקשה על דברי רבינו ותמה עליו למה לא יתקן דאע"ג דקתני יגנז אין הכוונה שאין לו תקנה אלא יגנז עד שיתקן וכתב הרי"בש להעמיד דברי רבינו לפי שנראים נכונים בסוגית הגמ' וכתב דאף לדעת רבינו אם עבר ותיקנו שהוא כשר ע"כ:
מזה מוכח דסברת הרמב"ם ז"ל היא דאסור לקדור את השם דאי לאו הכי מה לנו אם יזדמן לו שם יקדור את השם ואז יכול לתקן את הטעות ולא יצטרך לסלק את כל הדף עם האזכרות שנכתבו כהלכתן בקדושה ובטהורה אלא ודאי הדבר פשוט שדעתו ז"ל שאסור לקדור את השם וזה נראה לענ"ד דבר ברור ואמת:
רשב"ץ ז"ל בספר התשבץ א"ח סי' קמ"ט  נשאל אם מותר לקלוף את השם  והשיב שזה אסור אעפ"י שאין בו משום מחיק' השם מפני שיש לחוש שמא לא תהיה הקליפה,  וא"ת מאן לימא לן שהרי"ף ל לא הבין דברי שלימה ויבא לידי מחיקת השם והאריך בעניין זה והביא עוד טעמים אחרים באיסור הקילוף יעו"ש וזה מסכים למה שכתבנו לעיל בשם הרל"נח ז"ל שכתב וכ"ש שיאסור להסיר הקליפה הדקה מהגויל וכו' ע"כ אבל מ"ש הרשב"ץ ז"ל ויותר טוב היה לקדור כל האזכרה ולדבק במקום הנקב מעט גויל בדבק וכתב שיש סמך לזה בירושלמי דמגילה דאמרינן התם ודובקין בדבק ושהרי"ף ז"ל הביאו בהלכו' ס"ת לא ידענא מאין הביא ראייה מהירושלמי שהרי אינו עוסק באותו עניין בשמות הקודש כלל ועיקר והא לך לשון הירושלמי הלמ"מ שיהו כותבין בעורות וכותבין בדיו ומסרגלין בקנה וכורכין בשיער וטולין במטלי' ודובקין בדבק ותופרין גידין ע"כ והכי העתיק הרי"ף ז"ל אות באות מלה במלה. ראה גם ראה אם יש זכר אזכרה בזה הלשון אפי' ברמז אבל פירוש הירושלמי הוא כמו שפירש בעל נימוקי יוסף ז"ל על הרי"ף ז"ל וטולין במטלית כלו' אם נקרע הגויל או הקלף עושין לו מבחוץ טלאי של בגד ע"כ. וזהו שסיים הירושלמי ודובקין בדבק כלו' אותו טלאי ידבקו בדבק ואם היה ענין הירושלמי כמו שעלה בדעת הרב הנ"ל ז"ל איך יעלה על  הדעת שהחכמים שקדמנו זכרם יסתרו הירושלמי  ודברי הרי"ף ז"ל ובפרט הר"אש ז"ל שכתב וח"ו לקדור את האזכרות מן היריעה מוטב שיסלק היריעה ויכתוב אחרת במקומה ע"כ אלא ודאי אין זה זה הירושלמי עניין לאזכרות כמו שכתבנו הירושלמי כמו שהבינם הרב הנ"ל ז"ל א"א לומר כן שא"כ היה לו לכתוב זה בתחילת הל' ס"ת כשהיה עסוק בדיני השם כי שם ביתו ולא בסוף הל' ס"ת הרחק כמטחוי קשת מן המקום אשר היה שם אהלו וזה נראה לנו דבר ברור ואין בו ספק:
הכלל העולה מכל מה שכתבנו שבנ"ד הספר כשר ואין צריך שום תיקון משום דהוי ספקא דרבנן ולקולא כחו שהוכחנו בבירור ועוד שאם נחמיר ונאמר שהוא פסול הוי חומרא דאתי לידי קולא דא"כ צריך לסלק אותה יריעה ולגונזה עם כל האזכרות שבה שנכתבו כהלכתן בקדושה ובטהרה כיון דליכא תיקון אחר דלהעביר עליה קולמוס אינו מועיל דהלכ' כח' כמו שכתבנו למחוק האות שנכתבה שלא לשמה ולחזור לכותבה לשמה אינו רשאי דהוי ספקא דאוריתא לחומרא כמו שביארנו לקדור זאת האזכרה אין ראוי לעשות כן משום כבוד שמו הקדוש כמו שביררנו מכל הני אשלי רברבי: הנלענ"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים עמנו מורינו ורבינו שיחיה ונתפלל אל ה' שיעמידהו על קו הבריאות בחברת נוות ביתו מב"ת ובניו אכי"ר נשלם ונגמר בעש"ק ל"ו למ"טמונים בסדר ובשנת אלה החקים והמשפטים והתורת וגו' ליצירה
אני הצעיר אברהם בלא"א כמוהר"ר דודפיראנקי ע"כ
בבית ובדפוס
מהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט