שאלה ה ראובן נתן לבניו שהיו לו מאשתו ראשונה הבתים שהיו לו אשר הוא דר בהם במתנה גמורה ובקניין סודר הכל כמו שכתוב בשטר המתנה ואחר ימים שמתה אשתו נשא אשה אחרת ואחר שמת הוא באתה אלמנתו לגבות שטר כתובתה מאותם הבתים מפני שלא נשאר מבעלה נכסים אחרים לגבות מהם וטענו הבנים שכבר נתן להם אביהם הבתים במתנה גמורה אבל לא היה בידם שטר המקנה ואחרי החיפוש נמצא ביד אחר שטר מתנה זו אבל לא זכר הנפקד מי הפקידו בידו והבנים טוענים ואומרים שהם הפקידוהו בידו שיהיה שמור בידו בעדים ובשמם ומאחר שהם זכו בבתים הללו אין האלמנה יכולה להפרע מאותם הבתים והאלמנה טוענת שמא בטלה קודם שמסר השטר בידם הפקידו ביד הנפקד וכיון שלא הגיע שטר מתנה זו ביד המקבלים לא זכו במתנה והיא רוצה להפרע כתובתה מאותם הבתים יורנו המורה הדין עם מי ושכרו כפול מ"ה:
תשובה ראה ראינו את דברי השאלה ואת הספק שנסתפק ה"ה אם הדין עם האלמנה שטוענת דשמא לא נתקיימה המתנה של בנו בטלה יען הטעם שאמרה דשמא לא הגיע השטר לידם ומפני זה רוצה להפרע כתובתה מהבתים הללו או אם הדין עם בני ראובן שטוענים ואומרים שהם מסרו השטר לנפקד לשמרו בעדים ונתקיימה המתנה בידם ואז האלמנה אינה יכולה להפרע מאותם הבתים ובהיות שאדני השאלה הזאת הוטבעו על דיני המתנה גמרנו לילך אל ים התלמוד ואל ספרי הפוסקים אשר ידם בכל ויד הכל בם לפי שמהם יכולים אנו לבאר כל דבר ולפרש כל תעלומה ונשאל מאל עליון ונורא יצילנו מכל שגיאה וידריכנו בתורתו הנפלאה תה החלי בעזרת צורי וגואלי:
אמרינן בגמרא בפרק קמא דמציעא דף י"ב ע"ב במאי עסיקינן אילימא כשחייב מודה כי יש בהן אחריות נכסים אמאי לא יחזיר הא מודה ואי כשאין חייב מודה כי אין בהן אחריות נכסים אמאי יחזיר נהי דלא גבי ממשעבדי מבני חרי מגבה גבי לעולם כשחייב מודה והכא היינו טעמא דחיישינן שתא כתב ללות בניסן ולא לוה עד תשרי ואתי למטרף לקוחות שלא כדין אי הכי כל שטרי דאתו לקמן ניחוש להו הכי כל שטרי לא ריעי הני ריעי אלא הא דתנן כותבין שטר ללוה אף על פי שאין מלוה עמו לכתחילה היכי, כתבינן ניחוש שמא כתב ללות בניסן ולא לוה עד תשרי ואתי למטרף לקוחות שלא כדין אמר רב אסי בשטרי הקנאה דהא שעביד נפשיה וכו':
ופירש"י כשחייב מודה שהלוה מודה שהשטר אינו פרוע: אמאי לא יחזיר אם לטרוף לקוחות בא בדין הוא טורפן: ממשעבדי. ממקרקעי שמכר אחרי כן: הני ריעי הואיל ונפל אתרע דיש לומר אם היה כשר היה נזהר בו: בשטרי הקנאה שמקנה לו נכסיו מהיום בין ילוה בין לא ילוה. יגבה מהן לאותו זמן מהיום עכ"ל:
הרי למדנו מהאי סוגיא דגמרא דבשטר שיש בו קנין שעבד נפשיה ומקנה לו נכסיו מיד באותה שעה שקנו מידו:
וכן כתב הרמב"ם בפרק כ"ג מהלכות מלוה ולוה הלכה ה' וז"ל כותבין שטר ללוה אף על פי שאין מלוה עמו ואין כותבין למלוה עד שיהיה הלוה עמו במה דברים אמורים בשטר שיש בו קנין שהרי משטה שקנו מידו נשתעבדו נכסיו אבל שטר שאין בו קנין אין כותבין אפילו ללוה עד שיהיה מלוה עמו ויתן השטר ביד המלוה בפנינו שמא יכתוב עתה ללות ממנו בניסן ולא ילוה ממנו עד תשרי ונמצא המלוה טורף בשטר זה מניסן שלא כדין שלא הגיע לידו עד תשרי ע"כ:
והרב המגיד כתב במה דברים אמורים בשטר שיש בו קנין וכו' אוקמתא דרב אסי פרק קמא דמציעא דמתניתין בשטרי אקנייתא דוקא ופסקוה בהלכות וכל המפרשים זכרונם לברכה וכו':
וכן פסק הרב יוסף קארו בשלחנו הטהור בחשן המשפט סימן ל"ט ס' י"ג וז"ל כותבין שטר ללוה אף על פי שאין המלוה עמו ואין כותבין שטר למלוה עד שיהיה הלוה עמו ואפילו אומר המלוה לעדים כתבו השטר וחתמוהו ויהיה בידכם ואם יבא הלוה היום תקנו ממנו ותתנוהו לי ואם לאו תקרעוהו אין שומטין לו במה דברים אמורים בשטר שיש בו קנין שהרי משעה שקנו מידו נשתעבדו נכסיו לו אבל שטר שאין קנין אפילו מסר מעות ללוה בפנינו אין כותבין אפילו ללוה עד שיהיה מלוה עמו ויתן השטר ביד המלוה בפנינו שמא יכתוב עתה ללות ממנו בניסן ולא ילוה ממנו עד תשרי או לא ימסור לו השטר ונמצא המלוה טורף בשטר זה מניסן שלא כדין שלא הגיע לידו עד תשרי עכ"ל:
הרי לך בהדיא מהאי סוגיא ומאה שפסקו הני רבוותא דבשטר הקנאה אף על פי שלא הגיע שטרא ליד המלוה נשתעבדו נכסי הלום משעה שקנו מידו דאי לא תימא הכי מה תירץ אסי הכא בשטרי הקנאה על מה שהקשה הגמרא ניחוש שמא כתב ללות בניסן ולא לוה עד תשרי ויבא לטרוף לקוחות שלא כדין אלא ודאי שרב אסי סבר דכיון שקנו מידו שעביד הלוה נפשיה מאותה שעה מיד אף על פי שלא הגיע לו השטר אלא בתשרי ואז אינו טורף לקוחות שלא כדין והוא הדין בשטרי מתנה שיש בהם קנין דמאי שנא זה מזה:
ובנימוקי יוסף כתוב וז"ל וכתב ר"ח ז"ל דאף על גב דאמרינן דבשטרי הקנייתא אף על פי שלא לוה קנה הני מילי היכא דמטא שטרא לידיה אבל היכא דלא מטא שטרא לידיה דמלוה לא וכן דעת הרי"ף ז"ל בתשובה והביא ראייה מדתנן בפרק יש נוחלין (דף קל"ה) נמצאת דייתיקי חגורה על יריכו לא עשה ולא כלום ומי לא עסיקינן אפילו כתוב בה קנין וכן דעת הרמב"ם ז"ל דההיא אפילו בקנין הוא שכך כתב בפרק תשיעי מהלכות זכיה ומתנה אבל רש"י והרב יוסף הלוי והרמב"ן והרשב"א זכרונם לברכה והרבה מהאחרונים ז"ל כתבו דאף על גב דלא מטא לידיה דמלוה קנה וכן הוכיחו מתוך דקדוק הלכה אלא שאין כאן מקום להאריך ע"כ:
הא למדת מדברי הרב הנז' ז"ל דיש מחלוקת בין הפוסקים דיש אומרים שאין צריך להגיע שטר מתנה ליד המקבל ואף על פי כן קנה משעה שקנו מידו ויש אומרים דצריך שיגיע השטר לידו ואם לאו לא קנה ואף על גב שהרב ז"ל אמר שאין כאן מקום להאריך אנו צריכין להאריך ולכתוב סברתם כיון שכל עניינו בהא תליא:
כתב הרשב"ם בהלכות זכיה ומתנה פרק ט' הלכה כ"ד וז"ל מי שמת ונמצא מתנה. קשורה על ירכו אף על פי שהיא בעדים וקנו מידו ליפות כח אלו שנתן להם הרי זה אינה כלום שאני אומר כתבה ונמלך: ואם זכה בה לאחר בין מן היורשים בין שאינו מן היורשים כל הדברים. שבה קיימין ככל מתנות שכיב מרע ע"כ:
והרב המגיד כתב מי שמת ונמצא וכו' משנה פרק יש נוחלין בזה הלשון מי שמת ונמצאת דייתיקי חגורה לו על ירכו הרי זה אינה כלום זכה בה לאחר בין מן היורשין בין שאינו מן היורשין דבריו קיימים ע"כ ומה שכתב המחבר וקנו מידו כדי ליפות כחו פירוש של מקבל הוא במתנת כל נכסים הא במקצתן ודאי לא אלא זכה בהן כיון שיש בהן קנין ואף על גב דלא מטא שטרא לידיה וכן כתב הר"ם ז"ל זה לשונו ודייתיקי זה אינה הקנאה מחיים בקנין כדי שנאמר שעביד נפשיה משעת קנין עכ"ל אלמא דמתנת בריא בקנין לא בעינן מטא שטרא לידיה וכמו שכתבתי פרק י"ח מהלכות גזלה ואבדה כדעת קצת המפרשים ז"ל וכו':
והכסף משנה כתב מי שמת ונמצאו מתנה וכו'. נימוקי יוסף בסוף פרק קמא דמציעא חולק עם הרב המגיד בהבנת דברי רבנו והריב"ש בסימן קס"א הסכים לדברי הרב המגיד והכריח כן ממה שכתב רבינו בפרק שקודם זה אל תטעה בשכיב מרע שכתב כל נכסיו וכו' שהגיע השטר ליד המקבל או שקנו מידו של נותן קנה הכל ע"כ:
ובפרק י"ח מהלכות גזלה ואבדה הלכה ט' כתב מצא שטר מתנה אם מתנת בריא היא אף על פי ששניהם מודים לא יחזור לא לזה ולא לזה שמא כתב ליתן ולא נתן ואחד שכתב שטר זה מכ' שדה זו אן נתנה לאחר במתנה וחזר בו וזה שמודה לזה כדי לעשות קנוניא על האחרון שנתן לו או שמכר לו וכו':
והרב המגיד כתב מצא שטר מתנה וכו'. מפורש בגמרא ובהלכות שם ודע שאם היה בו קנין יחזיר למקבל המתנה שכיון שקנו מידו משעת קנין זכה ואפילו לא מטא שטרא לידיה ולא כדברי הרב אלפסי ז"ל ורבנו חננאל זכרונם לברכה דאפילו בשטרי הקנייאתה אמרי דבעינן מסא שטרא לידיה ודעת רש"י ואבן מגש ז"ל כדברי האחרונים וכן הדין בשטרי מקח וממכר ע"כ:
למדנו מכל הני דיני שכתבנו שכל הפוסקים סוברים דבשטרי הקנאה אף על פי שלא מטא שטרא דמתנה ליד המקבל קנה המתנה מיד מפני שכיון שקנו מידו שעביד נפשיה לאותה מתנה מיד באותה שעה יען ההוכחות והראיות שכתבנו מהגמרא לבד רבנו חננאל והרב אלפסי ז"ל דאמר דבעינן מטא שטרא לידיה והביאו ראיה מההיא דיש נוחלין שכתבנו לעיל אמנם הפוסקים כבר דחו אותה הראיה כמו שנכתוב לקמן בעזרת השם:
והגם שהרב המגיד לא גלה לנו בהדיא סברת הרמב"ם ז"ל לאו זה צד הוא נוטה כבר כתב הרב כסף משנה שהריב"ש הכריח ממה שכתב רבינו בפרק שקודם זה הלכה י"ח וזה לשונו שכיב מרע שכתב כל נכסיו ופירש שנתן הכל מעכשיו והקנה מחיים שאין זה מתנת שכיב מרע אלא כשאר כל מתנות הבריאים שאם הגיע השטר ליד המקבל או שקנו מיד הנותן קנה הכל ואין יכול לחזור בו דנראה מכאן שהוא סובר דאם קנו מיד הנותן לא בעינן מטא שטרא לידיה ולע"ד יש לנו להוכיח זה ממקום אחר והוא בפרק כ"ג מהלכות מלוה ולוה הלכה ו' וז"ל עדים שקנו מיד הלוה או המוכר וכיוצא בהן ונתאחרה כתיבת השטר זמן מרובה אם ידעו יום שקנו ממנו בו כותבין בשטר זמן הקנין ואף על פי שאינו זמן חתימתן ואין צריכים לומא ונתאחרה כתיבת ידינו עד יום פלוני וכו' דנראה מכאן בהדיא שסובר רבנו דאם קנו מידו שעביד נפשיה מיד באותה שעה אף על גב שלא הגיע השטר לידו דאי לאו הכי הוה ליה השטר מוקדם שהוא פסול:
והרב בית יוסף בסימן לט' כתב וזה לשונו וכתב הריב"ש בסימן קס"א אף על פי שרבינו חננאל כתב דכי אמרינן בשטרי הקנאה דמשעת קנין שעביד נפשיה הני מילי היכא דמטא שטרא לידיה אבל אי לא מטא שטרא לידיה לא וגם הרי"ף כתב כן בתשובה כבר דחו האחרונים דבריהם והוכיחו כדברי רש"י ומה שכתב הרמב"ם בפרק תשיעי מהלכות זכיה ומתנה מי שמת ונמצאת דייתיקי קשורה על ירכו אף על פי שהוא בעדים וקנו בידו ליפות כח אלו שנתן להם הרי זה אינו כלום שאני אומר כתבה ונמלך וכו' כבר ביאר מגיד משנה שזה הוא במתנת כל הנכסים הא במקצתן ודאי זכה בהן כיון שיש בהם קנין ואף טל גב דלא מטא שטרא לידיה וכן כתב הרב אבן מיגש וכן כתב עוד מגיד משנה בפרק י"ח מהלכות גזלה ואבדה שדעת הרמב"ן והרשב"א כדעת רש"י ואבן מיגש ז"ל וכן כתב הריטב"א גם מדברי הרמב"ם שכן דעתו שכתב בפרק ח' מהלכות זכיה ומתנה אל תטעה בשכיב מרע שכתב כל נכסיו ופירש שנתן הכל מעכשיו והקנה מחיים שאין זה מתנת שכיב מרע אלא כשאר מתנות הברואים שאם הגיע השטר ליד המקבל מתנה או שקנו מיד הנותן קנה הכל ואין יכול לחזור בו ע"כ נראה מלשון זה שאם קנו מידו אין צריך שיגיע השטר ליד המקבל מתנה עכ"ל ומעתה מה שכתב נמוקי יוסף שדעת הרמב"ם כדעת רבנו חננאל והרי"ף באותו לשון של פרק ט' מהלכות זכיה ומתנה כבר נתבאר שאינו כן אלא שדעתו כדעת רש"י והרב אבן מיגש והרחב"ן והרשב"א זכרונם לברכה וזה לשון הרשב"א בתשובה דברי רש"י מוכרעין הם ומוכרחים ואין לזוז מהם וכמה ראיות יש שאין תשובה עליהם עכ"ל. וכדבריהם סתם דבריו רבנו בסימן ס"ה והכי נקיטינן דהוו להו רבנו חננאל והרי"ף יחידאי לגבי כל הני רבוותא עכ"ל:
ומעתה שהוכחנו מכל זה שכתבנו שכל הפוסקים ראשונים ואחרונים סוברים דהיכא דקנו מיד הנותן אין צריך שיגיע שטר מתנה לידו של מקבל ואפילו הכי קנה המתנה משעת הקנין לבד הרי"ף ור"ח דסברי דאם הגיע השטר לידו קנה ואם לא הגיע לידו לא קנה והרב בית יוסף פסק הלכה ככל הני הפוסקים דאתרי דלא בעינן מטא שטרא לידיה מאחר שהם רובא דרובא כחו שכתבנו לעיל נבא לדבר בנושא שאלתינו על הספק שנסתפק ה"ה אם הדין עם האלמנה שטוענת דשמא בעלה קודם שמסר השטר בידם הפקידו ביד הנפקד וכיון שלא הגיע שטר חתנה זו ביד המקבלים לא זכו באותם הבתים והיא רוצה ליפרע שטר כתובתה מאותם הבתים או אם הדין עם הבנים שטוענים שהו הפקידו השטר ביד הנפקד בעדים ובשמם כדי שיהא שמור בידו וכיון שהם זכו בבתים ההם אין האלמנה יכולה להפרע מאותם הבתים לזה נשיב ונאמר דכיון שהוכחנו בהדיא דהלכה פסוקה היא דלא בעינן שיגיע שטר המתנה לידם כיון שקנו מידו אם כן טענת האלמנה שטוענת דשמא לא הגיע שטר המתנה לידם אפי' יהיה כן כמו שאמרה לא איכפת לן מידי וטענתה אינה כלום דכיון ששטר זו שטר הקנאה היא כמו שאמור בשאלה אינו צריך שיגיע לידם ואפילו הכי קנו הבתים ולכן אינה יכולה להפרע מהבתים האלו ומה שטוענים הבנים שהה הפקידו השטר ביד הנפקד בעדים ובשמם ודאי שצריך לומר שהעדים אינם בחיים או אינם בכאן לשאול אותם אם הוא כמו שאומרים דאי לא תימא הכי ושהיו בכאן העדים ואומרים שהוא כמו שהם אומרים לא היה בכאן שאלה כלל דאי ודאי זכו באותם הבתים אליבא דכולי עלמא כיון שהגיע שטר מתנה לידם והאלמנה אינה יכולה להפרע כתובתה מהבתים הללו אבל עכשיו שאין אנו יכולין לברר הדבר אם הוא כמו שטוענים מכל מקום הדין עם הבנים שזכו בבתים ולא מטעמם אלא שכל הפוסקים רובם ככלם סוברים דלא בעינן שיגיע שטר המתנה ליד המקבל בשטר הקנאה וכן הלכה:
ועוד מצאנו סיוע לנו משאלה ששאלו להרא"ש זכרונו לברכה כלל ס"ו סי' ג' וכתבה בטל הטורים בנו סי' רמ"ג וז"ל ששאלת ראובן הוציא שטר משכונא על חצר ידועה לשמעון וללאה אמו ובא שאול בנו של שמעון והוציא שטר מתנה שלאה נתנה לו החצר קודם שטר המשכונא של ראובן וטען ראובן ששטר מתנה זו לא בא ליד שאול בחיי לאה זקנתו ולא זכה בה מעולם אלא היה מופקד ביד לוי ונתנו לשאול פטירת לאה ושאלו ללוי היאך בא שטר זה ליד שאול ואחר שהשטר הזה לא נפקד אצלו אלא לאה הפקידה כרך אחד אצל ישמעאלית אחת שפחתה וכשנפטרה לאם לקח לוי הכרך מיד השפחה ונתנו לשמעון אבי שאול ולא עיין מה היה בו ועוד אומר לוי שמעולם לא צותה לאה לא מחיים ולא בעת פטירתה שינתן השטר לשום אדם ושאלו לשאול היאך בא שטר לידו או מתי והשיב כי מך הכרך הנפקד שנתן לוי לשמעון אביו לקחו אחר פטירת זקנתו ושהיתה אומרת לו הזקנה שהחצר שלו וכתבת זה לשונך ואנו דקדקנו ופשפשנו בדין זה ונראה לנו דמתנה זו אינה כלום מאחר שהודה שאול מקבל המתנה לפני בית דין שאחר פטירת זקנתו בא השטר לידו ואין קנין לאחר מיתה תשובה דע כיון שכתוב בשטר שלאה נתנה החצר בקנין לשאול בן בנה אין צריך שיגיע השטר לידו או שיזכה בו אחר בשבילו מחיים ואין שייך לומר כאן אין שטר לאחר מיתה שהשטר אינה אלא לראיה בעלמא כיון שמשעת הקנין כבר זכה שאול בחצר וזכין לאדם שלא בפניו כדאמרינן בפרק המוכר את הספינה אחר רב בר יצחק אמר רב שני שטרות הן האומר זכו בשדה זו לפלוני וכתבו לו את השטר חוזר בשטר ואינו חוזר בשדה אלמא הפיל בלא שטר זה נמי זכה בשדה מאחר שזכו לו העדים ואם משום שהוחזר השטר ליד הנותן בשביל זה לא נתבטלה המתנה דהא פלוגתא דרבן שמעון בן גמליאל וחכמים היא רשב"ג אומר הנותן מתנה לחברו החזיר לו השטר חזרה מתנתו וחכמים אומרים לא כי אלא מתנתו קיימת והלכתא כחכמים וגם שטר זה אין ידוע שהיה ביד הנותן אלא על פי שאול המקבל המתנה והנה גם הוא אומר בטענתו שאמר לו זקנתו לאם בחייה שהחצר שלו הוא עד כאן מה שהעתיק הרב זכרונו לברכה ואנו נכתוב מה שמסיק בסוף התשובה הנז' וז"ל אבל במתנה בקנין מיד שהקנה זכה המקבל הילכך נראה לי כמו שכתבתי שזכה שאול במתנה זו:
הרי לנו בהדיא מהאי תשובה שהאי מקבל המתנה הודה שלא בא לידו שטר המתנה אלא לאחר פטירת זקנתו ואפילו הכי פסק הרא"ש ז"ל שכיון שכתוב בשטר שלאה נתנה החצר לשאול בן בנה בקנין אין צריך שיגיע השטר לידו והדין עם שאול שזכה בחצר לפי שהוא סובר ככל סני רבוותא דאחרי לא בעינן מטא שטרא לידיה בשטרי הקנאה:
ועתה שכל הני אשלי רברבי עמודי ההוראה אשר כל בית ישראל עליהם סומכים ומימיהם אנו שותים פסקו שכל שטר הקנאה אין צריך שיגיע השטר ליד המקבל לפי שמשעת הקנין כבר זכה המתנה אנו אין לנו אלא לילך אחריהם ואם כן בנדון דידן שגם כן היה בקנין כמו שכתוב בשאלה הדין עם בני ראובן שזכו בבתים הללו ואין האלמנה יכולה להפרע כתובתה מאותם הבתים:
זאת ועוד אחרת כי בנדון דידן נראה מדברי השאלה שהגיע השטר ליד בני ראובן כמו שהם אומרים שהם הפקידו ביד זה שנמצא בידו השטר וזה הנפקד אינו מכחיש אותם אלא שאינו זוכר מי הפקידו בידו והראיה שכך הוא והאמת אתם לפי שלא היו זוכרים היכא היה השטר מונח לזה חיפשו אחר השטר למצוא אותו ואחר החיפוש נמצא ביד אחר זה השטר נמצא שהדבר קרוב לודאי מה שהם אומרים ומה שטוענת האלמנה הוא ספק ואין ספק מוציא מידי ודאי ואם כן שהשטר הגיע לידם הדין עמהם אפילו לדברי אותם הפוסקים שפסקו דלא קנה המקבל מתנה אלא דמטא שטרא לידיה ואין האלמנה יכולה להפרע מהבתים הללו כתובתה:
העולה לנו מכל האמור מכל הני מילי מעלייתא מכל הני רבוותא אשלי רברבי דאם הוא האמת שהגיע השטר ליד הבנים כמו שנראה מדברי השאלה כמו שהוכחנו הדין עם הבנים שזכו בבתים לדברי כל הפוסקים והאלמנה אינה יכולה להפרע מאותם הבתים ואם עדין תיבעי לך למימר שהדבר ספק אם הגיע השטר לידם או לא הגיע כבר הוכחנו שכל עמודי ההוראה ראשונים ואחרונים פסקו כאותם הפוסקים דאמרי לא בעינן דמטא שטרא לידיה כיון שהם רובא דרובא וקיימא לן יחיד ורבים הלכת כרבים ואם כן אנו אין לנו לילך אלא אחר דבריהם ונאמר שהדין עס הבנים וזכו בבתים והאלמנה אינה יכולה להפרע מאותם הבתים כתובתה דלא נשתעבדו לכתובתה כיון שהבנים קנו אותם קודם נשואים כחו שהוכחנו מכל מה שכתבנו הנראה לע"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים עמי הרב המורה כסאו יכון עד כי יבא ינון אכי"ר:
בשנת ובסדר ושמרת את המצוה ואת החקים ואת המשפטים אשר אנכי מצוך היום לעשותם לפ"ג:
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט:
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זואנן-בורג בורג שטראט