שאלה ראובן היה לו משתה בנו וצוה לשמעון השוחט לשחוט לו עופות הרבה וכן עשה והיה בודק הסכין בין כל אחת ואחת כפי הדין ובשלשה עופות אחרונים קטנים לא בדק בין כל אחת ואחת מן השלשה ובדק הסכין באחרונה ומצא פגימה וצוה שמעון השוחט לראובן כי אלו העופות השלשה הם ספק נבלה ועשה בהם סימן וכן ראובן צוה למשרתת שלא תבשל אלו העופות עם האחרי' שהם ספק נבלה והמשרתת מחמת טרדה שכחה מה שאמר לה רבה וחתכה כל העופות וגם השלשה לחתיכות דקות ועשתה תבשיל ותקנה צרכי הסעודה ובעת שבאו לאכל זכרו המאורע הנזכר ועתה באו לשאול מה יהיה משפט התבשיל שנתבשל עם שלשה עופות שהם ספק נבלה נסתפק לנו אחר שחתכה כל העופות כבר פרח מינייהו דין חתיכה הראויה להתכבד ואין כאן אלא חד בתרי בטל ובנושא שלו יש הרבה יותר משלשים נגד העופות שהם ספק נבלה ולפי זה יהיה הכל מותר אחר שהוא שעת הדחק ומשתה בנו של ראובן או נאמר דוקא יבש ביבש התירו חד בתרי בטל אמנם נושא שאלתנו הכל נתבשל והוי לח בלח גם נסתפק לנו אחר שזה התבשל עולה על שלחן מלכים אם יש בו דיין חה"ל או דווקא לא אמרו חה"ל אלא שלמה על הכל יבא דברך וכבדנוך: ומהת"מש אכ"יר:
תשובה תנן בפרק גיד הנשה (דף צ"ו ע"ב) גיד הנשה שנתבשל עם הגידים בזמן שמכירו בנותן טעם ואם לאו כולן אסורין והרוטב בנותן טעם וכן חתיכה של נבלה וכן חתיכה של דג טמא שנתבשלו עם החתיכות בזמן שמכירן בנוטן טעם ואם לאו כולן אסורות והרוטב בנותן טעם ע"כ במשנה: והקשו בגמרא (שם דף צ"ט ע"ב) ולבטול ברובא בריה שאני: וכן חתיכה של נבלה: ותבטיל ברובא הניחא למאן דאמר כל שדרכו לימנות שנינו אלא למאן דאמר את שדרכו לימנות שנינו מאי איכא למימר שאני חתיכה הואיל וראויה להתכבד בה לפני האורחים וצריכא דאי אשמעינן גיד משום דבריה היא אבל חתיכה אימא לא ואי אשמעינן חתיכה הואיל וראויה להתכבד בה לפני האורחים אבל גיד אימא לא צריכא ע"כ: ופירש רש"י שנתבשל עם הגידים. של היתר: בזמן שמכירו משליכו לחוץ ואין כאן אצא פליטתו: בנ"ט אם יש בנוטן טעם בכל אלו: כולן אסורין ולקמן מפרש דנותן טעם במין במינו שאין אדם יכול להבחינו שיערוהו בששים: ואם לאו כולן אסורין דבכל אחד יש לומר זה הוא ובגמרא פריך ליבטיל ברובא: בזמן שמכירן לחתיכות האיסור משערינן בנותן טעם ואי אין בהן כדי לתת טעם בשל היתר הרי השאר מותרות ואם אין מכירין כל החתיכות אסורות דכל אחת יש לחוש ולומר שמא זו היא והרוטב מותר אם אין בחתיכות האיסור כדי לתת טעם בכל החתיכות והקיפה והרוטב: ולבטול ברובא. כי אין מכירו: הניחא למאן דאמר. במסכת ביצה (דף ג') כל שדרכו לימנות שנינו במשנת ערלה (פג) גבי חבילי תילתן דלא בטיל הא נמי פעמים שנמנית דאדם עשוי לימנות חתיכותיו למנין אורחים שזימן: אלא למאן דאמר את שדרכו מיוחד למנין הוא דלא בטל כגון חבילין אבל דבר העשוי לינתן באומד אע"פ שנמצ' לפעמים בטל אמאי לא בטלה ע"כ: והנה מפשט סוגיא זו נראה שאלו לא היה מטעם בריה וחתיכה הראויה להתכבד הוה בטל ברוב שהרי כשהקשו וליבטל ברובא היתה התשובה בריה שאני חתיכה הראויה להתכבד שאני משמע דאי לא האי טעמא היו מתבטלים ברוב וכן כתבו התוספות בסוגיא זו (ד"ה בריה שאני) וז"ל ודבר שאינו בריה ולא חתיכה הראויה להתכבד בטל ברוב ואפילו איסור דרבנן ליכא כדמשמע הכא ומיהו שמא לחד גברא היה אסור עכ"ל וכן כתב הרא"ש ז"ל בפסקיו וז"ל (סי' ל"ז) ודוקא גיד וחתיכה אבל דבר שאינו בריה ולא חתיכה הראויה להתכבד בטל ברוב ואפילו איסור דרבנן ליכא כדמשמע הכא ויראה שמותר לאכלו כאחד והאריך בזה וזו היא דעת הרשב"א גם כן שכתב בתורת הבית הקצר (דף מ ע"ב) וז"ל חתיכת נבלה שאינה ראויה להתכבד בה בפני האורחים שנתערבה באחרות וכן כל שאר האיסורים שנתערב יבש ביבש בטלין אפילו אחד בתוך שנים ואפילו איסור של דבריהם אין כאן עכ"ל ולסברא זו הסכימו רוב הפוסקים אמנם מדברי הרמב"ם נראה דאפילו יבש ביבש הצריכו חכמים ששים כמו בתערובת לח בלח שכן כתב בפרק ט"ו מהלכות מאכלות אסורות וז"ל נפל חלב הכליות לחלב האליה ונמוח הכל אם היה חלב האליה כשנים בחלב הכליות הרי הכל מותר מן התורה אפילו חתיכת נבלה שנתערבה בשתי חתיכות של שחוטה הכל מותר מן התורה אבל מדברי סופרים הכל אסור עד שיאבד דבר האסור מעוצם מיעוטו ולא יהיה דבר חשוב שעינו עומד' כמו שיתבאר ובכמה יתערב דבר האסור ויאבד בעוצם מיעוטו כשעור שנתנו בו חכמים יש דבר ששעורו בששים ויש ששעורו במאה ויש ששעורו במאתים: עכ"ל הנה באר שחתיכת נבלה שנתערבה בשתי חתיכות של שחוטה אסור מדברי סופרים עד שיאבד דבר האסור מעוצם מיעוטו דהיינו ששים כמו שמפרש והולך וכתב הרב בעל כסף משנה שכך היא דעת הראב"ד ופירש מה שהקשו בגמרא וליבטיל ברובא לאו ברובא ממש קאמר דהיינו חד בתרי דהא מדרבנן ששים בעינן אלא ברוביה קאמר דהיינו ששים וכתב עוד שכן נראה מדברי רש"י עכ"ד אמנם רוב הפוסקים מסכמים להתיר יבש ביבש חד בתרי וכן פסק הרב בית יוסף בסימן ק"ט וכל האחרונים ז"ל קימו וקבלו הדעת הזאת:
אך צריך טעם לפי פסק זה למה הצריכו חכמים ששים בתערובת לח בלח מין במינו ובתערובת יבש ביבש מין במינו התירו ברוב היתר והעמידוהו על דין תורה בהיות שמן התורה זה וזה בטל ברוב וכתב הרשב"א בטעם הדבר וז"ל והקלו בדבר זה (ר"ל יבש ביבש מין במינו שבטל ברוב) לפי שכל אחד עומד בפני עצמו וכיון שנתבטל ברוב דבר תורה ואין כאן איסור של תורה כשאוכל האחד אני אומר זה הוא של היתר וכן כלם ואפילו באחרון אני אומר מה שנאכל ראשון הוא הוה של איסור וכבר הלך לו וזה של היתר הוא מה שאין כן בדברים הנבללין ולפיכך אין אוכלן כאחד ואין מבשלן כאחד עכ"ל רצה בזה שדין הוא שנחמיר בתערובת לח בלח יותר מתערובת יבש ביבש מפני שבתערובת לח בלח האיסור נבלל ונתערב ונתפשט בהיתר ובכל חלק ממנו אף שיהיה קטן מאד יש שם ממשו או טעמו של איסור ואי אפשר לטעום שום דבר מן התערובת אם לא יטעום מן האיסור גם כן מה שאין כן בתערובת יבש ביבש שההיתר נפרד ובלתי מעורב עם האיסור ועומד בפני עצמו ואפשר לומר בכל אחת מהחתיכות זו של היתר זה הוא דעתו ז"ל ומשמו של רבינו ברוך מצאתי שנתן בזה טעם אחר והוא שמן הראוי הוא שהחמירו בתערובת לח בלח מין במינו עד ששים אף שמן התורה בטל ברוב גזרה משום תערובת לח בלח מין בשאינו מינו שאינו בטל ברוב מדין תורה שהרי לדברי הכל אם יש כזית מן האיסור מעורב בשעור ג' ביצים לוקין על התערובת אם אכל ממנו שיעור ג' ביצים לפיכך החמירו בתערובת לח בלח מין במינו עד ששים גזרה אטו מין בשאינו מינו אמנם יבש ביבש מין במינו העמידוהו על דין תורה ובטל ברוב שאם תאמר נגזור אטו יבש ביבש מין בשאינו מינו הנה גם הוא בטל ברוב דין תורה כדעת גדולי הפוסקים ואם תאמר נגזור יבש ביבש מין במינו אטו לח בלח מין במינו גם הוא בטל ברוב מן התורה ואין לומר דנגזור יבש ביבש מין במינו אטו לח בלח מין בשאינו מינו שגזרה רחוקה היא לגזור יבש ביבש משום לח בלח ומין במינו אטו מין בשאינו מינו וכולי האי לא גזרינן ורוב הפוסקים נמשכו אחר טעם זה:
וראוי שתדע שבאמרנו יבש ביבש חד בתרי בטיל אין כוונתינו לשלול המבושל עם דברים אחרים אלא כל שעומדות החתיכות בפני עצמם ( ר"ל שעומדות בעין ולא נמוקו) אפילו נתבשלו שלשת החתיכות בקדרה אחת עם דברים אחרים כגון מרק וירקות ודברים אחרים זולתם מיקרי יבש ביבש ומתבטל חד בתרי כדינו ובתנאי שיהיה בתבשיל ובחתיכות המותרות ששים נגד חתיכת האיסור וכמו שאבאר וכן כתב הרשב"א בתשובותיו סי' רפ"ג וכן כתב הרב בית יוסף בסי' ק"ט וז"ל ודע דהא דאמרינן דיבש ביבש חד בתרי בטיל היינו לאפוקי דבר לח או נימוח ומתפשט אבל כל דבר שהוא עומד בעצמו אלא שהוא מעורב עם אחרים מקרי יבש ביבש דהא על חתיכה שנתבשלה עם שאר חתיכות מקשה וליבטיל ברובא כלומר חד בתרי וכדפרישנא וכן כתב הרשב"א בתשובה. וכן הוא בתשובות להרמב"ן סי' קפ"ב וכן כתוב בספר התרומות עכ"ל אלא הפרש והבדל יש בין אם נתבשלה כל חתיכה וחתיכה בקדרה בפני עצמה אף אם יש בכל קדרה וקדרה ירקות או קטניות או דברים זולתם ובין אם נתבשלו כל שלשת החתיכות בתערובת דברים אחרים בקדרה אחת שאם נתבשלה כל חתיכה וחתיכה בקדרה בפני עצמה ואחר הבישול נודע האיסור ואינו נכר איזו היא הקדרה שיש בה חתיכה האסורה שלשתן מותרות דיבש ביבש מקרי וחד בתרי בטיל ואע"פי שהחתיכה האסורה הפליטה איסורה בירקות או בקטניות שלא תהיה חמורה פליטת האיסור מהאיסור עצמו וכיון דבחתיכה האסורה אמרינן חד בתרי בטיל הוא הדין בפליטתה ואם נתבשלו שלשת החתיכות בקדרה אחת ואין בתבשיל ששים עם שתי חתיכות של היתר נגד החתיכה האסורה הכל אסור התבשיל והחתיכות התבשיל מפני שאין שם ששים לבטל הטעם הנפלט מן החתיכה האסורה והחתיכות שלשתן אסורות אע"פי שיש שם שתי חתיכות של היתר נגד החתיכה האסורה שהרי הרוטב קבל טעם מן החתיכה האסורה וחזר ונבלע בחתיכות ההיתר ואם יש שם ששים נגד החתיכה האסורה הכל מותר התבשיל שהרי יש שם ששים לבטל פליטת החתיכה האסורה והחתיכות שהרי יש שם שתי חתיכות של היתר נגד החתיכה האסורה ויבש ביבש חד בתרי בטיל ואם נתבשלו שתי חתיכות אחת של היתר ואחת של איסור ואינו נכר איזו היא החתיכה האסורה אם יש בתבשיל ששים עם חתיכת ההיתר נגד חתיכת האיסור התבשיל מותר שהרי יש שם ששים נגד החתיכה האסורה והחתיכות אסורות שאין שם אלא חתיכה אחת של היתר נגד החתיכה האסורה ואין יבש ביבש מתבטל אלא חד בתרי והרוצה לעמוד על עיקר הדברים יעיין בתשובת הרשב"א סי' רפ"ג ובדברי הרב בעל שפתי כהן סי' ק"ט ס"ק ד' ובספר מנחת כהן בחלק שני מספר התערובות פרק א' ובדברי הרב בעל פרי חדש סי' ק"ט ס"ק ג' ובסימן ק"ד ס"ק ג':
ואחרי הודיע אלקים אותנו את כל זאת  נבוא להשיב לשואלנו על הדבר אשר נשאלנו עליו והוא על ג' עופות קטנים שהם ספק נבלה וחתכה אותן המבשלת לחתיכות דקות ויש שם יותר משלשים עופות כנגדן ונתבשל הכל מה יהיה משפט התבשיל הזה לזה נשיב ונאמר שצריכין אנו לדעת איך אירע גוף המעשה הזה כי לא נתבאר בשאלה איך קרה עצמות הדבר ויש הפרש גדול אם כל אלו העופו' נתבשלו ביורה אחת גדולה או אם נתבשלו בקדרות שונות וזה שאם המבשלת לקחה בכל פעם עד ה' עופות וחתכה אותן ובשלה אותן בקדרה אחת הכל מותר ואע"פי שנניח שיש בכל אחת מהקדרות עוף אחד אסור לא נאסרו כי אם ג' קדרות שהם ט"ו עופות ויש שמנה עשר של היתר כנגדן ומתבטלות ברוב כדין יבש ביבש ואל תטעה בלשון המורגל בדברי רבותינו ז"ל חד בתרי בטיל ותחשוב כי צריך שיהיה בהיתר כפל האיסו' כי לא נאמר לשון זה אלא בחתיכה אחת של איסור שצריכה שתים של היתר כנגדה לבטלה כי אי אפשר בזולת זה שאם נתערבו שתי חתיכו' אחת של איסור ואחת של היתר והאחת גדולה מחברתה אין האיסור בטל ברוב כי מאין נדע שהחתיכה הקטנה היא האסורה שמא הגדולה היא האסורה ואם כן אין כאן בטול ואם ידוע שהגדולה היא המותרת אין כאן תערובת שהרי חתיכת האיסור נכרת וידועה היא נמצא שאי אפשר בטול בחתיכה אחת של איסור כי אם בשתים של היתר אמנם אם יש שם יותר מחתיכה אחת של איסור כגון שנתערבו ד' חתיכות איסור בה' של היתר ואין האסורות נכרות הרי כולן מותרות כיון שיש שם רוב היתר כנגדן ואפילו אין ההיתר רבה על האיסור אלא חתיכה אחת וזה מתבאר מדברי הרמב"ם שכתב בתחילת פרק ט"ו מה' מאכלות אסורות וז"ל דבר אסור שנתערב בדבר מותר מין בשאינו מינו בנותן טעם ומין במינו שאי אפשר לעמוד על טעמו ובטל ברוב עכ"ל הנה כי לא הצריך אלא רוב ומתבטל בזה ואע"פי שהוא ז"ל מן הסוברים דיבש ביבש הוי דינו כלח בלח ואינו מתבטל מדבריהם אלא בששים כאשר כבר כתבנו למעלה מ"מ למדנו מדבריו שמדין תורה בטל ברוב ואינו צריך כפל ואם כן שאר הפוסקים הסוברים שיבש ביבש העמידוהו על דין תורה וחד בתרי בטיל ואפילו איסור מדבריהם אין כאן אין צריך שיהיה בהיתר פי שנים באיסור אלא בהעדפת חתיכה אחת של היתר די בכך ומתבטל ואע"פי שבהלכה ד' כתב נפל חלב כליות לחלב האליה ונמוח הכל אם היה חלב האליה כשנים בחלב הכליות הרי הכל מותר מן התורה ונראה מזה שצריך לשיתבטל כפל היתר לאו דוקא דה"ה אם חלב האליה עודף כל שהוא על חלב הכליות ולא נקטיה אלא משום סיפא שכתב אפי' חתיכת נבלה שנתערבה בשתי חתיכות של שחוטה ושם אי אפשר בזולת זה וכמו שכבר בארתי והסתכל אמרו אם היה חלב האליה כשנים ולא אמר שנים להורות כי לא אמרו על צד הדיוק והדקדוק והבאור הזה הוא מוכרח בדבריו ז"ל דאם לא כן הרי זה סותר למה שכתב בראש הפרק ועיין בדברי הרב בעל פרי חדש בסי' ק"ט ס"ק ד' שהאריך בזה בטוב טעם ודעת וכתב בסוף דבריו שהחולק על זה טועה בדבר משנה ואם אירע שבשלו כל העופות האלה ביורה אחת גדולה אם יש בכל מה שביורה דהיינו מרק וירקות ותבלין וכל הנמצא שם בצרוף העופות המותרות ששים נגד השלשה עופות האסורים הרי הכל מותר ובזולת זה הכל אסור דאין איסור לח בלח מתבטל בפחו' מששי' כאשר כבר בארנו:
ומה שנסתפק עוד ה"ה אחר שזה התבשיל עולה על שלחן מלכים אם יש בו דין חה"ל בודאי שחקירת חכם היא זו והוא מן הדברים הצריכים עיון כי עינינו רואות שמאכל כזה לפני מלכים יתיצב ומתכבדי' בו אצילים ורוזני ארץ וכמה פעמים ראינו בעינינו שמנתחים ג' או ד' עופות לנתחים גם חותכים בשר ועופות לחתיכות דקות ומתבלין אותו ומתקנין אותו כמנהג המבשלים ומשימין אותו על השלחן לפני אורחים חשובים ונכבדים ונראה שדבר זה תלוי במנהג המדינה והכל לפי הזמן הלא תראה שקצת פוסקים כתבו שרגלי בהמה גסה ורגלי אווז הוא חה"ל עיין בבעל המפה סי' ק"א ואין נהוג אצלנו לכבד האורחים בדברים כאלו (זולתי אם יהיה עני שבעניים) והרב פסק בשלחנו שקורקבן וכן שאר בני מעים אינם ראוים להתכבד ורש"ל כתב שקורקבן של אווז הוי חה"ל כ"כ הרב בעל פרי חדש בשמו סי' ק"א ס"ק י"ח ועוד כתב שם בשם הרב בעל הלבושים דאותן כבדים של אווז שנהפכו ללובן מכח השומן ודאי חשובין הן ולא בטלי והרבה דברים כאלו כתבו האחרונים ז"ל ומימינו לא ראינו מי שהזמין אורחים לדברים כאלו ונראים הדברים שהכל תלוי במנהג המקום וכפי הזמן וישתנה הדין כשנוי המקומות וקצת יראה כן מדברי הרמב"ם ז"ל בפרק י"ו מהל' מ"א שאחר שכתב דין דברים החשובים כתב ז"ל יראה לי שכל דבר שהוא חשיב אצל בני מקום מן המקומות כגון אגוזי פרך ורמוני בדן בא"י באותן הזמנים שהוא אוסר בכל שהוא לפי חשיבותו באותו מקום ובאותו זמן ולא הוזכרו אלו אלא לפי שהן אוסרין כל שהן בכל מקום וה"ה לכל כיוצא בהן בשאר מקומות ודבר ברור הוא שכל איסורין האלו מדבריהם עכ"ל וכן העתיק הרב בשלחנו סי' ק"י אמנם אחר החקירה הראויה נ"ל שאע"פי שמקצת הפוסקים חדשו קצת דברים החשובים אצלם כמנהג מקומותם ולפי דבריהם און להם בטול דבר זה יאות להם מפני שאינו סותר ממש לדברי הראשונים אלא הוא כמו באור לדבריהם וממאמר סתם יוציאו פרט אחד או פרטים מן הכלל ההוא כגון מה שפסק הרב ז"ל שקורקבן ובני מעים אינן ראוים להתכבד שהוא מאמר כולל יוציאו מכלל קורקבן קורקבן אווז ויוציאו מכלל בני מעים הדרא דכנתא של עגל כמו שכתוב בהגהות שערי דורא סי' מ' או שידמו דבר לדבר כגון שיאמרו דבר פלוני במדינה זו הוא חשוב כמו רמוני בדן בא"י אבל לסתור ממש דברי הקדמונים ולגזור הפך סברתם לא נכון לעשות כן וזה כי כל הפוסקים פה אחד נמנו וגמרו שאין דין חה"ל נוהג אלא דוקא בעוד שהחתיכה שלמה אבל אם נחתכה או נתרסקה בטלה חשיבותה ועולה בששים והוא מדברי התוספתא פרק ראשון דתרומות ואיך נעמוד אנחנו לסתור דבריהם ולפסוק הפך דעתם ולאסור אותו דבר בעצמו אשר הם התירו בפירוש ואע"פי שכפי הטעם שכתבו הם ז"ל מפני שמתכבד בה בפני האורחי', יראה שכל דבר אף אם נחתך או נתרסק כיון שהוא חשוב לתתו לפני האורחים אין לו בטול נ"ל שאין לחוש לזה כיון שהוא מדבריהם והם אמרו בבאור שהוא מתבטל והבו דלא לוסיף עליה זה הוא הנראה כפי קוצר השגתי ומיעוט הבנתי ולא אסמוך על ברירתי וטל דעתי הקלושה עד עמוד הדבר לפני עטרת ראשנו מורנו ורבנו היושב על כסא ההוראה כי לו נאה להורות הוא יורנו איזה דרך ישכון אור וכדת מה לעשות המקום יאריך ימיו וימינו ויאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו  וליראתו אכ"יר:
נשלם ונגמר היום יום ה' כ"ו לחודש סיון בשנת ובסדר ראשי בני ישראל המה ליצירה:
כ"ד הצעיר משה אלואריש יצ"ו אכ"יר: