שאלה מב שמעון ולוי שני סרסורים המשרתים לסוחר אחד בכל עסקיו נשתתפו בשבועה ובת"כ לחלק כל הריוח שירויחו בבי' הסוחר הנז"ל שוה בשוה בלי זמן קצוב ויהי מקץ שנתים ימים חטא שמעון נגד הסוחר וגירשו מביתו וצוה ללוי שלא יתן לשמעון מאומה מהריוח שיבא לו מביתו ואם לא יאבה שמוע לו  יגרשהו ג"כ מביתו אשר ע"כ יחדיו למשפט נקרבו ושמעון טוען שאף שהפסיד בית הסוחר חייב לוי ליתן לו מחצית הריוח כפי השבועה שנשבעו שניהם בלי שום תנאי בעולם. ולוי טוען כיון שבחטאו מנע הטוב ממנו ואינו עושה כלום בענין הסרסרו' אינו דין שיתן לו ממה שלא עמל בו ולא סייעו ואדעתא דהכי לא נשבע ונתבטלה השותפות ואף אם לא היה מצווה מן הסוחר שלא ליתנו זאת ועוד אחרת שאף אם יתרצה הסוחר לקבלו כימי קדם פנים חדשות באו לכאן ולא מיבעיא שלא יתן לו ממה שהרויח בימי גירושו אלא שאף מה שירויח אחר הפיוס יהיה לו לבדו וכל אחד יעשה בשלו  על הכל יורה המורה דעתו ומהתמ"ש:
תשובה גרסינן בב"מ דף ק"ה ע"א אמר רבא הני בי תרי דעבוד עסקא בהדי הדדי ורווח וא"ל חד לחבריה תא ליפלוג אי אמר לים אידך נרווח טפי דינא הוא דמעכב ואי א"ל הב לי פלגא דרווחא א"ל רווחא לקרנא משתעבד ואי א"ל הב לי פלגא רווחאי ופלגו קרנאי א"ל עסקא להדדי משועבד ואי א"ל נפלוג רווחא ונפלוג קרנא ואי מטי לך פסידא דרינא בהדך א"ל לא מזלא דבי תרי עדיף ע"כ: ופירש"י בי תרי דעבוד עסקא. שני קבלנים שקבלו עסקא מב"ה בשותפות שימכרוהו ויסחרו במעות עד זמן פלוני ויחלקו ביניהם ובין ב"ה כמשפט ונשתמשו חצי הזמן ונשתכרו: דינא הוא דמעכב עליה עד שיגיע הזמן שקבעו לב"ה שיחזרו לו את שלו והשא' יחלוקו: אי א"ל נפלוג רווחא. השתא מפרש ואזיל מ"ט אית ליה דמעכב אי א"ל האי פלוג רווחא והקרן נתפוס עדיין להרויח בו עד הזמן מצי א"ל אידך רווחא לקרנא משתעבד שמא בסחורה שנעשה עוד נפסיד וצריך שיהא הריוח קיים להשתכר בו עוד כדי למלאות הקרן: ואי אמר נפלוג תרוייהו מצי א"ל עסק' להדדי משתעבד ואם נפלוג שמא אני אפסיד בסחורה שאקנה שהרי קבלתי אני להתעסק בה עד אותו הזמן ואם אפסיד אני שמא חלק השני ישתכר וימלא חסרון ואנו יחד קבלנו ונשתעבדו החלקים זה לזה ע"כ:
הרי לך לפי פירש"י דהאי מימרא דרבא מיירי בב' קבלני' שקבלו טסקא מב"ה להתעס' בו זמן קצוב אין א' מהם רשאי לכוף אח חבירו קודם תשלום הזמן לחלוק בלתי הסכמתו:
והרמב"ם ז"ל סובר דאף לשותפים שנשתתפו לזמן קצוב דינא הכי הוא שכן כתב בפ"ד מהלכות שלוחין ושותפין וז"ל השותפים שהתנו ביניהם שיעמדו בשותפות זמן קצוב כל א' וא' מעכב על חברו ואינו יכול לחלוק עד שיגיע הזמן או עד שיכלה ממון השותפות ואין א' מהם יכול ליטול חלקו מן הקרן ולא בשכר עד סוף הזמן. נשתתפו סתם ולא קבעו להם זמן הרי אלו חולקים כל זמן שירצה א' מהם וזה נוטל חלקו מן הסחורה וזה נוטל חלקו ואם לא היתה באותה סחורה דין חלוקה או שהיתה בחלוקתה הפסד הרי אלו מוכרים אותה וחולקין את הדמים היה זמן ידוע למכירת אותה סחורה יש לכל א' מהם לעכב שלא יחלוקו עד שתימכר הסחורה בזמן הידוע למכירתה ואין אחד נוטל מן הקרן ולא מן הריוח עד זמן החלוקה אלא אם התנו ביניהם היה להם חוב אצל אחרים אינו יכול לומר לחברו לא נחלוק עד שנגבה כל חוב שיש לנו אלא חולקין וכשיפרעו החובות יטול כל א' חלקו היה עליהן חוב לאחר אם אינם אחראין זה לזה חולקין ולכשיגיע זמן החוב לפורטו יתן כל א' חלקו ואם הן אחראין כל א' מתן מעכב לחלוק עד שיגיע זמן השטר ויפרעו החוב. ולמה מעכב שהרי חברו אומר לו הואיל וכל א' ממנו חייב לשלם כל השטר נשא ונתן בדמים אלו עד שיגיע הזמן אחר לו חברו נחלוק וטול אתה דמים כנגד כל השטר ועשה בהן סחורה לעצמך ותשלם כל השטר בזמנו יש לו לעכב עדיין ולומר לו שמא נפסיד והשנים יותר מרויחין מן האחד ע"כ:
והסוגיא דאלו מציאות דף ל"א ע"ב דקאמר התם איסור ורב ספרא עבוד עסקא בהדי הדדי אזל רב ספרא פלג ליה בלא דעתיה דאיסור וכו' דשמעי' מיניה דיכול לחלוק ואין חברו מעכב עליו היינו בנשתתפו סתם וכמ"ש הרמב"ם פ"ה מה' שלוחין ושותפים א' מן השותפי' שבא לחלוק שלא מדעת חברו חולק בפני ג' וכו' עי"ש ומרן בכ"מ על האי דינא דפ"ד כדלעיל. קאמר ובפר' שאחר זה משמע דיכול הוא לחלוק ואין  חברו יכול לעכב עליו והיינו כשנשתתפו סתם:
והתוספות לפי ההגהות מיימוניות ס"ל כהרמב"ם שכתבו כן בפ"ת יעו"ש וגם הב"י ח"מ סי' קע"ו העתיקו. אמנם ס"ל דתוס' פליגי אהרמב"ם: גם הרי"ף ז"ל שפירש הא דרבא טל דרך אחרת דמיירי בלא קביעות זמן כתב הב"י שם שנראה מדברי הרא"ש דלהרי"ף לית ליה דין קביעות זמן. אמנם שהרמב"ם סובר דכשפי' רי"ף בדרך אחרת דלא בא לשלול פרש"י דקביעות זמן דהרי"ף לאו דוקא קאמר דה"ה לקבעו זמן. ושהר"ן כ"כ דהאי מימרא דרבא מיירי אף בדרך זה דכתב א"נ כשהתנו וקבעו זמן יעו"ש:
והרא"ש סבר כהרמב"ם והטור ג"כ כמו שכתב הדרכי משה ח"מ סי' קע"ו  אות י"א דלא כהרב"י שכתב דפליגי אהרמב"ם ושכן כתב המרדכי פ' מי שהי' נשוי דשותפים כל א' נותן לחברו הוי כנותן טסקא דלא מצי הדר ביה וכדברי הרמב"ם ושכת' הטור דברי המרדכי שם דאם שינה השותף בתנאי יכול לסלקו קודם הזמן ואם שינה משלם מה ששינה יעו"ש בד"מ:
ויש סברא אחרת בזה כתבה הטור בח"מ סי' קע"ו בשם ה"ר ישעי' וז"ל א' מהשותפין שבא לחלוק בלא דעת חברו חולק בפני ג' וכו' בד"א וכו' וכתב ה"ר ישעי' דוקא שהשלימו שותפותן אבל אם שמו מעות בשותפות להתעסק בהם לזמן אין א' מהם יכול לחלוק וליטול זוזיו ולומ' כל מה שאשתכר בהם יהיה שלי עד שיודיע לחברו או לג' שהם ב"ד ע"כ. ומשמע מדבריו שכל א' יכול לכוף חברו לחלוק אפי' בתוך זמן השותפות ואין זה כדברי הרמב"ם ז"ל שכתב שכל א' יכול לעכב מלחלוק תוך הזמן וכ"כ הראב"ד שאין א' מהם יכול לחלוק תוך הזמן עכ"ל: והנמוקי יוסף אית ליה האי סברא דשותפין שנשתתפו לזמן קצוב יכול א' מהם לחלוק תוך הזמן בעל כרחו של חברו כדכתב בפ' המקבל דף קכ"ח ע"ב וז"ל אחר המחבר (על האי מימרא דרבא) מהכא דמוקמינן בשותפין שקבלו עסקא מב"ה משמע דהני תרי דעבדי שותפותא אע"ג דקבעי זמן לא מעכבי אהדדי למפלג ונ"ל דטעמא הכי משום דלא גרע מפועל שיכול לחזור בו כדאמרן ואם הוא אינו משתעבד נכסוהי לא משתעבדי טפי דמכחו משתעבדי עכ"ל:
והנה לפי שרוב הגאונים דעתם כדעת הרמב"ם הכי נקטינן והראי' שאפי' מרן שכתב שהתו' והרא"ש סברי דלא כהרמב"ם פסק בשלחנו ח"מ סי' קע"ו כהרמב"ם וז"ל השותפין שהתנו ביניהם שיעמדו בשותפות זמן קצוב כל א' מהם מעכב על חברו ואינו יכול לחלוק עד שיגיע הזמן או עד שיכלה ממון השותפו' ואין א' מהם יכול ליטול מהקרן ולא מהשכר עד סוף הזמן ע"כ. וכמ"ש הבית חדש יעו"ש באורך:
נמצינו למדין מהנז"ל שיש הפרש בין אם נשתתפו שותפים לזמן קצוב ומוגבל ובין אם נשתתפו סתם בלא הגבלת זמן לענין אם הא' רשאי לחלוק ממון השותפות ולהפרד מחברו בלתי הסכמתו דאם נשתתפו לזמן קצוב הויא פלוגתא דרבוותא אם יכול השותף לחלוק קודם תשלום זמן המוגבל כל זמן שלא שינה ולא פשע שותפו ונקטינן כהרמב"ם דאין לו יכולת תוך הזמן להפרד מחברו בע"כ אך אם נשתתפו סתם יכול להפרד איש מעל אחיו כל זמן שיחפוץ ואין חברו מעכב עליו:
הנה כי כן בנ"ד ששמעון ולוי נשתתפו בסרסרות סוחר א' סתם בלי זמן מוגבל וקצוב ולוי רוצה לבטל השותפות יען הטעמים הנז' בשאלה נראה פשוט דהדין עמו אפי' בלתי נתינת טעם אלא שנתקשר עם שמעון בת"כ ושבוע' לחלק כל הריוח שירויחו עם הסוחר שוה בשוה כל זמן שיעמדו בשותפות אמנם כשיעלה על לבו להתיר הקשר הנ"ל רשאי ושמעון ג"כ כשהסוחר לבו שלם עמו בכל יום היה יכול להפרד מלוי באמרו וכי לעולם נתקשרנו להיות בשותפות. ואעפ"י שלוי אינו אומר בפי' שרוצה לבטל השותפות כי יש לאל ידו לעשות כדי להראות לעולם שמעשיו של שמעון גרמו שהשותפות בטלה מעצמה נתן טעם ואחר שבחטאו מנע הטוב ממנו כי לא בחנם מתיר הקשר ואפי' נשתתפו לזמן קצוב היה לאל ידו להפרד משמעון תוך הזמן יען חטא נגד הסוחר וגרם שאינו מרויח עמו כלום ואינו אנוס. והוא כמו שותף ששינה התנאי שבינו לבין שותפו דהדין נותן שיכול לסלקו כדבעינן למימר לקמן ותנאי היה ביניהם שישתדל כל א' לשרת את הסוחר בסרסרות כדרך הסרסורי' ולא לשנות וכיון ששינ' בטלה השותפו' אמנם מה שטוען לוי שאינו דין שיתן לשמעון ממה שלא עמל בו זאת הטענה לבדה אינה מספקת אם לא נצטרף אליה טענת חטא שמעון:
תדע כי בשו"ת בני אהרן שאלה ע"ד תמצא שנשאל על ראובן ושמעון שנשתתפו בעסק סרסרות בבית הסוחרים הערלים לג' שנים וא' מהסוחרים השליך את ראובן מטל פניו ושמע עצמו כי מה הי"ל לעשות עתה תובע ראובן חלקו כתנאם ושמעון טוען כיון שהסוחר השליכו מעל פניו אינו רוצה לתת לו חלקו הדין עם מי:
והשיב ז"ל דהדין עם ראובן יען הסוחר השליכו מעל פניו טל לא חמס עשה ולא פשע כלל ושמעון אין יכול לבטל שטר כזה בקנין ושבועה ואם ראובן אינו בא לבית הסוחר יכול להתעסק מחוץ לביתו ולאו כל כמיניה דשמעון לחלוק קודם הזמן והביא ראייה מהמרדכי פ' מי שהיה נשוי על גוי שבקש מראובן ושמעון להלוות לו ל' זקוקים כסף ולוי בקש להשתתף עמהם בחוב ונתרצה ואמרו לו ופסקו עם הגוי ברבית וזקפו עמו והלך ראובן וקדם ונתן מחלקו לגוי ד' זהובים וחצי ושמעון ולוי לא נתנו כלום ואח"כ שלח הגוי אצלם להודיע שלא היה צריך יותר והלך ראובן לשמעון ולוי ואמר להם אם תרצו לחלוק עמי בחוב תנו לי שלישית שלכם ושמעון נתן לו חלקו ולוי לא נתן לו חלקו ומת ועתה ראובן אינו רוצה ליתן חלק ליורשי לוי לפי שלוי לא נתן לו חלקו והשיב מהר"ם ז"ל שנוטלים יורשי לוי חלקם והאריך בזה לומר שאע"פ שלא טרח לוי בשותפות זה חייבים ליתן לו חלקו וכתב בסוף דבריו כללו של דבר אין השותף יכול לסלק שותף חברו קודם הזמן בע"כ כל זמן שלא שינה התנאי שביניה' ובמה שהוא קדם להלוו' שליחות דכולהו עבד ואין זה שינוי ע"כ וכתב הרב הרי כמה החמיר ז"ל דאינו יכול לסלק חברו כל זמן שלא שינה אע"ג שלא טרח מאומה וא"כ בנ"ד לא גרע בשביל הטורח כיון שלא שינה ע"כ:
ואנן נמי בנ"ד אם היה כתוב בשטר זמן קצוב נלמוד מהמרדכי דטענת לוי שחטא שמעון נגד הסוחר טענה אלימתא היא לסלק את שמעון מעליו תוך הזמן אך בלי טעם זה אינו יכול לסלקו בטענה ששמעון אינו עושה כלום ואינו טורח עם הסוחר בסרסרות:
ומה שטוען לוי שאף אם יתפייס הסוחר עמו לא ישתתף עמו בסרסרות ולא יתן לו מאומה לא ממה שהרויח בימי גירושו ולא ממה שירויח אחר הפיוס כי כל א' יעשה לעצמו לאו כל כמינים דלוי אם היה זמן קצוב בשטר עד תשלום הזמן שאז נפרדים מאיליהם:
כללא דמילתא כיון שבנ"ד אין זמן קצוב בשטר יכול לוי להפרד משמעון בע"כ ואם היה זמן קצוב בשטר כיון ששינה שמעון ומרד נגד הסוחר יכול לוי לסלקו אמנם ראוי עכ"פ להשתדל לעשות שלום בין לוי ושמעון ולבקש אהובים שיפייסו את הסוחר שישלים עם שמעון כדי שיעמדו בשותפות הנ"ל כימי קדם ואם יש לאל ידם לעשות הרי טוב ואם דבריהם לא יעשו פירות נסתחפה שדה שמעון זה נלע"ד להלכה אמנם למעשה עיני תלויות אל מורנו הרב נר"ו כי לו משפט ההוראה כסאו נכון יהיה כי"ר:
אמשטרדם בשלהי תמוז יה"ל התקנה
כ"ד הצעיר שלמה ישורון
בדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס