שאלה ראובן שלח לשמעון חברו שהיה בעיר אחרת שק של מעות אלף זהובים לקנות לו איזה סחורה וכשקבלם שמעון מנאם ומצא אלף ותק' זהובים ובהיות שמעון איש נאמן וכשר כאשר הוכיח הנסיון זה כמה שנים שמשאו היה באמונה עם ראובן ותכף ומיד הודיע שמעון לראובן בכתב ידו הטעות שנמצא בשק אלף ותק' זהובים בחזקת אלף זהובים ועוד בכלל דבריו הודיעו שאם זה השק הוא שלו ובא לידו בטעות שנתחלף לו שק בשק או שטעה בכתב ידו הוא מזומן להחזיר לו התק' זהובים היתירים וחלילה לו להונות אותו אמנם אם קבל מעות הללו מסוחר גוי בחזקת אלף זהובים ולא נודע לו הטעות ולא זכה בה מן הדין שלו הוא וראובן החזיק באמונתו והודה שקבל השק מסוחר גוי בחזקת אלף זהובים ושגם הוא יודע שעל פי הדין זכה שמעון בתק' היתירים רק שמתיירא פן יבא לידי פסידא בהתגלות הדבר לגוי וגם בלאו הכי רוצה הוא לקדש את ה' ולהגיד לסוחר את הטעות כי הסוחר מתעסק עמו לאלפים ורבבות ומרויח עמו בכל שנה ושנה סך עצום ואם יגיד לו כ"ש שיוחזק באמונתו אבל הסוחר ויהיה לו תועלת וריוח רב מזה ושמעון מתרה בו שלא יעשה כך ואפי' יבא הסוחר על הטעו' יאמר לו שכמו שקבלם ממנו בחזקת אלף זהובי' נתנם לאחר ולא ידע למי לכן המורה לצדקה אלופי ומיודעי הודיעני נא את דעתך הרחבה ומה' תמ"ש:
תשובה צריכין אנו למודעי לעמוד על שורש דין זה שכתב אלופי ומיודעי ה"ה ששמעון טוען שטעות גוי זה שבא לידו על ידי אמצעות חברו שהוא שלו וכו' וגם ראובן מודה לו בו באומרו שג"כ הוא יודע שעל פי הדין זכה שמעון בתק' היתירים רק שמתיירא וכו' שנראה מדברי שניהם שדין זה מוסכם מהגמר' והפוסקים ואנן לא אשכחנא ליה כ"כ פשוט רק על הא דתנן בפ' אלמנה נזונת בכתובות ד' ב"ח אלמנה שהיתה כתובתה מאתים ומכרה שוה מנה במאתים או שוה מאתים במנה נתקבלה כתובתה וגו' פריך בגמר' מאי שנא שוה מאתים במנה דאמרי לה את הפסדת שוה מנה במאתים נמי תימא אנא ארוואנא א' רב נחמן א' רבה בר אבוה כאן שנא ר' הכל לבעל המעות כדתניא הוסיפו לו אחת יתירה הכל לשליח דברי ר' יהודה ר' יוסי אומר הכל לבעל המעות והתניא ר' יוסי אומר חולקין א' רמי בר חמא לא קשיא כאן בדבר שיש לו קצבה כאן בדבר שאין לו קצבה א' רב פפא הילכתא דבר שיש לו קצבה חולקין דבר שאין לו קצבה הכל לבעל המעות מאי קמ"ל שינויא דשנינן שינויא הוא ע"כ:
ופי' רש"י ז"ל כאן שנה ר' במשנתינו למדנו ר' הכל לבעל המעות השולח שלוחו לשוק לסחורה ולקח בזול הכל לבעל המעות ולא מבי למימר אנא ארווחי: כדתני' דאיכא פלוגתא דתנאי בהא מילתא ומסקנא שמעינן דבדבר שאין לו קצבה אית ליה לר' יוסי הכל לבעל המעות וסתם ר' במתניתין דהכא כר' יוסי דמתניתין נמי דבר שאין לו קצבה הוא דכל קרקע נמכר באומד זה בפחו' וזה ביוקר: הוסיפו לו אחת יתירה בתוספתא דמסכת דמאי היא: שיש לו קצבה כגון קוטנית הנמכר בחנות במדה מלא כלי בפרוטה אם הוסיפו אחת יתירה חולקין דמתנה הואי יש לומר לשליח ניתנה ויש לומר לבעל המעות ניתנה: דבר שאין לו קצבה כגון טלית וחלוק וירק הנמכרים באומד פעמים מוותר למכור בזול פעמים בצמצום הכל לבעל המעות שאין כאן מתנה אלא מכר:
והתוספו' ז"ל בד"ה א' רב פפא וכו' כ' ועל טעות שאינו בא בזלות המקח אלא שהטעה בחשבון שאל ר' יעקב ישראל את רבינו תם והשיב לו ואשר שאלת על ראובן ששלח לשמעון לקבל מעותיו מן הנכרי וטעה נכרי בחשבון נראה לי שחולקין בין שניהם דהוו המעות כדבר שיש לו קצבה דאמרינן הוסיפו לו אחת יתירה ר' יוסי אומר חולקין ומוקמינן לה בדבר שיש לו קצבה אבל בדבר שאין לו קצבה הכל לבעל המעות וטעמא דחולקין לפי שבעל המעות כיון שקבל קצבתו מה לו בטעותו של שליח אלא אמרינן הואיל ועל ידי מעותיו נשתכר יהיב ליה פלגא הכא נמי גבי טעות חשבון דהא שוה מנה במאתים טעות הוה ומוקי לה בהש"ס ירושלמי כגון שקיבל עליו הלוקח וגו' וטעמא דהכל לבעל המעות משום דאין לו קצבה דזוזי דאיניש עבידו ליה זולא הא בדבר שיש לו קצבה חולקין אפי' בטעות חשבון וכו' ואפי' אם היה שכיר שלו כיון שהשכירות שלנו אינו שכיר יום אין בעליהן מקפידין על הגבהת מציאותו עם מלאכתו והוי כמגביה מציאה עם מלאכתו תדע דאם מצא ארנקי בשוק לא זכה בו משכיר ועוד דמהדר קא הדר ביה שהרי א' אני זכיתי מכלל דהדר ופועל יכול לחזור בו ע"כ ושוב חזר בו רבינו תם וא' דכל טעות בין על ידי מקח בין שהטעה במנין הכל לבעל המעות ולר"י נראה שהכל לשליח שאם גנב וגזל והטעה את הנכרי מהטיבו של בעל הבית בכך ואפילו חולקין אין שייך לומר משום דעל ידי מעותיו נשתכר דלא דמי לשאר טעות שנותן הכל בשביל המעות שסבור שהמעות שוות כל מה שנתן לו אבל הכא טעות בעלמא הוא ודבר בפני עצמו הוא תדע דהאי סברא הוא שאם היה רוצה היה מחזיר לנכרי כל מה שהטעהו דזהו תימה למימר שלא יכול להודיעו ולהחזיר לו ע"כ:
שמעינן מר' יוסי דאסיק רב פפא כוותיה דבדבר שיש לו קצב' חולקין וה"ה מעו' שיש להם ג"כ קצבה שהחייב אלף אינו מוותר לשלם יותר ממה שהו' חייב שחולקין ואע"פ שבא הטעות מיד הגוי ליד השליח עכ"ז יחלוק עם בעל המעות וטעמא לרש"י ז"ל דכל שיש לו קצבה כגון קוטנית הנמכר בחנות במדה מלא כלי בפרוטה אם הוסיפו אחת יתיר חולקין משו' דמתנה הוא וי"ל לשליח ניתנה וי"ל לבעל המעות ניתנה וכיון דספיקא הוי חולקין כדין כל ממון המוטל בספק ולדעת רבינו תם ג"כ דינא הכי שהרי כ' בהדיא שהמעו' כדבר שיש לו קצב' וחולקין משום דעל ידי מעות בעל הבית נשתכר יהיב ליה פלגא וה"ה נמי גבי טעות חשבון וכו' ומה שחזר לומר שכל טעות בין שעל ידי המקח בין שהטעות במנין הכל לבעל המעו' הו' כדי שנראה שלכל הב' פירושים אין סבר' לומר שיהא כל הטעות לשליח אף שבא מיד הגוי לידו וכ"ש בנ"ד שלא בא הטעות מיד הגוי ליד שמעון להדיא אלא ליד ראובן והוא נתנו ליד שמעון ותביעת הגוי היא לראובן ולא לשמעון שאיך יודה ראובן בנ"ד שמן הדין הם של שמעון: דאף לר"י שא שם שהכל לשליח יודה בנדון דידן שאין הכל לשמעון דזיל בתר טעמא דמאי טעמא התם הכל לשליח לפי שאם גנב וגזל השליח והטעה לגוי מה טיבו של בעל המעות בזה אבל בנ"ד שהוא לא הטעה וכו' למה יהיה הכל שלו מן הדין לא קא חזינא האי דינא שלא עלה על דעת שום פוסק לאומרו:
והרי"ף ז"ל כ' ולמה חולקין השליח עם בעל הבית אלא הואיל ובאת הנאה לשליח על ידי בעל הבית חולק עמו וכו' וכ' הר"ן דמשמע מלשונו בדבר שיש לו קצבה אפי' נתן המוכר לשליח בפירוש כיון שבאת הנאה לשליח על ידי בעל הבית חולק עמו וגם הר"אש ז"ל כ' כלשון הרי"ף משמע דהכי ס"ל ולפי זה לא צדק שמעון במה שאומ' שהתק' זהובים שנמצאו יתירים בשק ששלח לו חבירו שמגעים לו כיון שמטעות גוי באו שהרי מיד ראובן באו לידו וראובן נמי שהודה לדבריו לומר שגם הוא יודע שכפי הדין הם שלו טעה נמי בדין זה וכיון שבאו לפננו לדין צריכין אנו להוציא הטעות מלבן ולומר לשמעון זה שלאו כל כמיניה לישאר הוא בהתק' זהובים אלו:
ועתה נבוא להשיב על טענ' ראובן אחת לאחת לראו' במה צדק מהם כבר אמרתי שבמה שא' שכפי הדין מגיעים אלו הת' זהובים הנותרי' לשמעון וכו' שמחמת טעות א' כן אבל במה שטוען שהוא רוצה להחזיר התק' זהובי' לגוי מפני שמתיירא פן יבא לידי פסידא בהתגלות הדבר לגוי וגו' נראה לי שצדק בזה שלא מבעיא לדעת הרמ"בם ז"ל שכ' בפ' י"א מה' גזלה ואבדה אבידת גוי עובד ע"ז מותרת שנא' אבידת אחיך וכו' וטעות הגוי כאבידת' ומותרת והוא שטעה מעצמו אבל להטעותו אסור כגון שעשה הגוי חשבון וטעה וצריך שיאמר לו ישראל ראה שעל חשבונך אני סומך ואיני יודע אלא מה שאתה אומר אני נותן לך כגון זה מותר אבל אם לא א' לו כן אסור שמא יתכוין הגוי לבודקו ונמצא שם שמים מתחלל ע"כ: וכ' ה"ה ע"ז טעות הגוי וכו' פסק כרב כהנא דעבד הכי בפרק הגוזל ומאכיל מיהו מהך דשמואל ורבינא משמע התם דאין צריך שיאמר לו ישראל ראה שעל חשבונך אני סומך ורב כהנא דעבד הכי ממדת חסידות עבד ע"כ:
הרי לך לדע' הרמ"בם ז"ל שלא הותר כלל טעו' הגוי אלא היכא דא' לו ישראל ראה שעל חשבונך אני סומך וגו' הא לאו הכי אסור ובנ"ד שלא א' ראובן לסוחר זה כלום כשקבל ממנו זה השק מן הדין הוא אסור וצריך ראובן זה להחזירו לגוי ואם לא החזי' כגזל חשי': ואף לדע' הפוסקים כרב ושמואל דאין צריך לומר לגוי כלום אפשר שבנ"ד יודו שהדין עם שמעון שיוכל להחזירו לבעליו כדי שלא יודע הדבר ויבא לידי פסידא שהרי הם לא אמרו אלא שאם ירצ' יהנה מזה שאינו גזל בידו אבל לא שיאמרו שיהי' לאחרים עסק בזה שיוכלו לעכבו מלהחזירו לבעליו בהיו' שלידו בא מתחיל ולאו כל כמינ' דשמעון זה שמלמדו לשק' שאף אם יבא לתובעו הגוי שיאמר לו שלא ידע מזה וכמו שקבלו הוא ממנו בחזקת אלף זהובים כן נתנם לאחר ולא ידע למי וגו' שמלבד איסו' השקר שיש כאן אפשר נמי שיבא בזה לידי שבועת שאו אם יתבענו שבועה ואם לא ישבע ויודה מלבד שמפסיד אמונתו עם הגוי כיון ששקר לו תחיל' ג"כ איכ' חילול ה' בדב' שיאמרו שאין אמונה בשונאיהם של ישראל שאין זה טעות כל דהוא שישכחנו הגוי שתק' זהובי' בשק אחד הוא החצי יותר ומילתא דמינכר הוא והיום או למחר יזכור הגוי ויתן אל לבו ויבא לתבוע:
וגם בזה הטע' שא' ראובן שרוצ' להחזיר מטע' שסוחר זה מתעסק עמו לאלפים ורבבות נ"ל ג"כ שהדין עמו דשמא מפני זה הוא שנתחלף לו שק בשק דבכדי שהדעת טועה הוא שדרך התגרים למנות שקים ולפעמי' יתחלף להם שק בשק ודמי להא דא' רב נחמן בפרק איזהו נשך ד' ס"ד האי מאן דאוזיף פשיטי מחבריה ואשכח ביהו טופיינא אי בכדי שהדע' טועה מחייב לאהדורי לי ואם לאו מתנ' בעלמ' הוא דיהיב ליה היכי דמי בכדי שהדע' טועה א' רב אחא בריה דרב יוסף בעישורייתא וחומשייתא א"ל רב אחא בריה דרבא לרב אשי ואי איניש תקיפא הוא דלא יהיב מתנה מאי א"ל דילמא מגזל גזליה ואבלע ליה בחשבון דתניא הגוזל את חבירו והבליע לו בחשבון יצא ואי איניש דאתי מעלמא דלא שקיל וטרי בהדיה מאי א"ל דילמא איניש אחרינא גזליה וא"ל כי יזיף פלוני פשיטי מנך אבלע ליה בחשבון ע"כ בגמר':
ופי' רש"י ז"ל אי בכדי שהדעת טועה דאיכא למימר טעה המלוה בחשבון ולא ידע בהן חייב זה להחזירו לו: עשורייתא וכו' אם יש לחלקם למעות העודפות לחלקם עשרה עשרה או ה"ה ואין אחד או שנים עודפות שאין באות לכלל חמש יש לומר שטעה בחשבונו אם עשורייתא נינהו טעה בין נ' למ' וכו' ואם אינם עשורייתא וישנן חמישיות יש שהיו רגילין למנות חמשה חמשה וכו' אבל אם עודפות על החמישיות א' או ב' או ג' או ד' שאינם מגיעות לחמשה לא טעה כלום וכולם מתנה: ואי איניש תקיפא הוא זה שנתנם לו אדם קשה שאינו רגיל לגמול חסדים וגו' במאי יתלה זה לעכבם בידו א"ל כיון דליכא למימר טעה בחשבון תלינן למימר דילמא מגזל גזליה זה ימים רבים והשתא מלאו לבו להשיבו: דלא שקיל וטר לא נשא ולא נתן עמו מעולם עכ"ד: וכ' הרא"ש ז"ל על זה ודוקא כי לא אתי גוי למתבע הוא דאינו חייב להחזיר וסמיך אשמא הבליע לו אבל אי אתי וא' טעיתי במנין חייב להחזירם לו ע"כ:
וקרוב לזה היא שאלת הרשב"א שהביא הרב ב"י בח"ה סי' קפ"ג שהשיב בסי' קע"א על מה ששאלוהו על ראובן שמסר לשמעון מעות להלוותן ברבית לגוים ע"מ שיחלוק עמו בריוח וגו' וכשפרע אחד מהגוים לשמעון טעה ונתן לו עשרה יותר והשיב שהכל לשמעון שהוא קבלם מהגוי דהוה ליה כאותה שא' בפ' איזהו נשך האי מאן דאוזיף מחבריה ואשכח ביה טופיינה וגו' שהיא הסוגיא שקדם לנו זכרה דאף בגוי איפשר טענה זו שהוא בכדי שהדעת טועה ושמא למחר ירגיש הגוי ויתבע ממנו ויתחייב להחזיר לו וכו' ע"כ הרי שאם היה דבר דבכדי שהדעת טועה בו שהדין עם מי שקבלו לעכבו בידו כדי להחזירו לבעליו וג"כ בנ"ד הדין עם ראובן מטעם כיון שמתעסק עמו לאלפים ורבבות והוא סוחר גדול שמא נתחלף לו שק זה בתוך שאר השקים שדרך סוחרים גדולים לפעמים למנות בשקים מלאים כדי שלא לטרוח בחשבון סך גדול וגו' ושמא למח' יזכו' הגוי ויתבענו שיאמר לו בתוך השקים שמסרתי לך היה שק גדול של אלף ותק' זהובים שנתחלף לי ולא דקדקתי כ"כ עמך מאחר שאתה נאמן לי ויש לנו עסק גדול לאלפים ורבבות וגו':
וגם במה שטוען ראובן שבלאו הכי הוא רוצ' לקדש ה' ולהגיד לסוחר את הטעות תבוא עליו ברכה שיזכ' בזה שיתקדש שם שמי על ידו כההוא עובדא דשמעון בן שטח שהביאו בירושלמי שקנה בהמה אחת מישמעלי מצאו לה תלמידיו אבן טובה תלויה בצוארה א"ל ר' ברכת ה' היא תעשיר אמר להם אני בהמה קניתי אבן טובה לא קנית והחזירה לישמעלי וקרא עליו ברוך ה' אלהי שמעון בן שטח ע"כ: ועוד הרי כבר כתבנו לעיל בשם ר"י שסברא היא שאם ירצה יחזיר לנכרי כל הטעות שנתן לו דזהו תימה למימר שלא יוכל להודיעו ולהחזיר לו טעותו וכו' וכתב הר"אש ז"ל על דברי ר"י שכן נרא' לו עיקר והרב בב"י בסי' קפ"ח כתב שהמרדכי וההגהות נתנו טעם אחר לדברי ר"י שאם הגוי היה נזכר טעותו לא היה חוזר אלא על המקבל ממנו לפיכך הכל לשליח וכתב עוד שכדברי ר"י פסק רש"בם לפני זקנו רש"י ז"ל ומדברי רבינו ירוחם בנתיב כ"ב נראה שגם הוא סובר כהר"אש עכ"ד ובנ"ד ג"כ שייך טעם זה שכשיזכור הגוי טעותו יחזור על ראובן שקבלו ממנו:
העולה מן האמור לנ"ד הוא שהדין עם ראובן שהוא איש ישר ונאמן ורוצה שהן ולאו שלו יהיו צדק שאם לא כן היה משנה בנדון זה מפני השלו' ולומר ששלו היה סך זה שנתחלף לו שק בשק או שטע' בכתב ידו כמו ששאלו לו שמעון ועכ"ז לא רצה אלא להגיד לו האמת ששק זה קבלו מסוחר גוי בחזקת אלף והוא רוצה להחזירו לו כדי לעמוד באמונתו עמו ובפרט שמתייר' פן יבא לידי פסיד' בהתגלות הדבר לגוי שהוא מתעסק עמו לאלפים ורבבות ומרויח עמו סך עצום ובהגיד לו כ"ש שיוחזק באמונתו עמו ויהיה לו תועלת וריוח רב וגם בלאו הכי הוא רוצה לקדש שמו ית' בהגיד לו קודם שישאלנו שאין סברא לעכב על ידו מלהחזיר טעו' שבא מיד גוי לידו ולאו כל כמיני' של שמעון הנ"ל שמלמדו אף לשקר ומתרה בו שאף אם יבוא הסוחר וישאלהו על טעות זה שיאמ' לו שלא ידע והו' כבר ידע מזה ועוד שרוצה בזה שמעון לגרום לו לחלל ה' או להשבע לשקר שאם יכפור לו אפשר שהסוחר יחייבו שבועה ונמצא נשבע לשקר ואם יודה אחר שכבר כחש לו נמצא מחלל ה' ומפסיד אמונתו עמו זהו מה שנר' לע"ד ניגמר בסדר ובשנת כי ה' דבר טוב על ישראל ליצירה:
נאם עבד ה' שמואל בבה"רר שלמה הקטן יצ"ו סי"ט אכ"יר: