שאלה ראובן היה אוהב את שמעון עד שמרוב אהבתו אותו נתן לו כל נכסיו במתנה גמורה גלויה ומפורסמת מהיום ולאחר מיתה הן קרקעות הן מטלטלין הן מלבושין גופם מהיום ופירי לאחר מיתה וקנו מיניה וכתבו בשטר והעידו עדים ונתנוהו לשמעון ואחר זמן מת שמעון הנ"ל בחיי ראובן והניח בן ששמו לוי ואחר זמן שמת שמעון חלה ראובן את חליו אשר ימות בו ונתן כל נכסיו לאפרים ומנשה במתנת ש"מ בין קרקעות בין מטלטלין בין מלבושין ואחר שמת ראובן בא לוי ליטול כל נכסיו מכח המתנה שנתן ראובן לשמעון אביו ואפרים ומנשה מעכבים ואומרים שלא נתן ראובן המתנה אלא לשמעון אביו שהיה אוהבו ושהיה סבור שימות בחייו שהוא ירשנו אבל לא לבנו והראיה לדבר שכשנטה ראובן למות נתן להם כל נכסיו ולוי טוען שלא היה כח ביד ראובן לתת להם נכסיו אחר שכבר נתנם לשמעון אביו במתנה והמתנה שנתן להם אינה מתנה והוא בא מכח מתנת אביו שהוא יורשו מבעיא לן השתא אם המתנה הזאת שנתן ראובן לשמעון קיימא גם ליורשיו כיון שלא התנה בשעת המתנה שיהיה דווקא אם ימות קודם שמעון או דילמא כיון שנתן נכסיו בשעת מיתתו לאפרים ומנשה גילה דעתו דכשנתן המתנה לשמעון היה דווקא אם ימות הוא קודם שמעון ולא זכה לוי במתנה זו ואת"ל שזכה בה לוי עדיין תבעי לן אי אמרינן שדווקא זכה בקרקעות שהיו נכרים לראובן בשעת המתנה אבל המטלטלין שלא היו ניכרים אצלו בשעת המתנה אמרינן שקנאם ראובן אח"כ ולא זכה בהם שמעון או דילמא מסתמא אותם המטלטלין היו לראובן גם כן בשעת המתנה ואמרינן כאן נמצאו כאן היו וזכה בהם לוי ואת"ל מסתמא אמרינן כאן נמצאו כאן היו מבעיא לן היכא דראינו לראובן שמכר מן המטלטלין שהיו לו וקנה אפרים במקומן מי אמרינן כשם שמכר אלו וקנה אחרים כך מכר כלם וקנה אחרים ולא היו לו בשעת המתנ' ולא זכה בהם שמעון או דילמא כל שלא נודע לנו בבירור שקנה ראובן אחר המתנה יזכה לו יורינו הדין עם מי ושכרו כפול מן השמים:
תשובה גרסינן בפרק יש נוחלין דף קל"ה ת"ר איזה הוא דייתקי כל שכתוב בהדא תהי למיקם ולהיות ואיזה מתנה כל שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה ופריך תלמודא אלא מהיום ולאחר מיתה הוא דהויא מתנה מעכשיו לא הויה מתנה אמר אביי הכי קאמר איזו היא מתנת בריא שהיא כמתנת ש"מ דלא קני אלא לאחר מיתה כל שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה ע"כ בגמרא ופרש"י ז"ל איזו היא דייתיקי איזו היא מתנת ש מ שגובה לאחר מיתה אע"ג דלא כתב בה מהיום:. דא תהי למיקם ולמהוי אחר מיתתי והיינו לשון דייתקי: ואיזו היא מתנת בריא שתקנה כל שכתוב בה מהיום וכו' דמשמע הכי גופא קני לך מהיום ופירא לאחר מיתה אבל אי לא הוה כתב בה מהיום אינו קונה דאין מתנה לאחר מיתה שהרי אין כח לאדם ליתן מקודם לכן דבר שלא יוכל להקנות באותו הזמן שהוא רוצה שתתקיים המתנה ואחר מותה היאך יכול אדם ליתן אחרי שמת ונקבר: ומתמהינן טעמא דהויא מתנה משום דכתב לאחר מיתה בהדי מהיום אבל אם כתב מהיום גרידא לא הויה מתנתו מחנה והלא קל וחומר הוא דהוי מתנה גמורה מעכשיו שהרי נתן לו גוף ופירות מהיום: דלא קני פירות אלא לאחר מיתא דומיה דמתנת ש"מ שאינה קונה אלא לאחר מיתה ומיהו בהכי עדיפא מש"מ דמתנת ש"מ יכול לחזור בו כדלקמן דייתיקי מבטלת דייתיקי אבל מתנת בריא דמהיום ולאחר מיתה אינו יכול למכור עוד הגוף כל ימי חייו אלא פירות עכ"ד ז"ל:
לכאורה נראה מדבריו ז"ל דדוקא אמר מהיום שהרי כתב אבל אי לא הוה כתב בה מהיום אינו קונה ויהיב טעמא דאין כח לאדם ליתן מקודם לכן דבר שלא יכיל להקנות באותו הזמן וכו' אבל כד מעיינת שפיר נפיקנא ואשכחנא דרש"י ז"ל חזר בו גבי מתני קל"ו הכותב נכסיו לבניו צריך שיכתוב מהיום ולאחר מיתה דברי ר' יהודה ר' יוסי אומר אינו צריך וכו' וכתב הוא ז"ל והלכתא כרבי יוסי דאם כתב לאחר מיתה קנה אע"ג דלא כתב מהיום דהא אמר רב הלכה כר יוסי ואע"ג דאמר בפרק המגרש אתקין רב בגטין מן יומא דנן לאפוקי מדרבי יוסי דאמר זמנו של שטר מוכיח עליו הואיל ולא אתמר בהדיא התם בגיטין הדר ביה רב מהא דאמר הלכה כר' יוסי אלא אתקין אית לן למימר לגבי גט אשה הואיל ואין בו דבר קניין משום הכי הוא דאתקין לרווחא דמילתא משום חומרא דעריות אבל גבי ממונא הלכה כרבי יוסי כי יש לומר כי לא אמר רב הלכה כר' יוסי אלא בשטר שיש בו קניין וראינו בדברי הגאונים ז"ל הכי נהיגי במתיבתא כר' יהודה אפי' בממון כתקנת רב בגיטין ואילו היתה קבלה בידם כי הלכה כרבי יהודה לא היו מניחים הלכה ומפרישין מנהג שלא אמרו כי הלכה אפי' בממון כתקנת רב בגיטין אלא נהגו ויש לומר דכיון דחזו דסוגייא דשמעתתא לקמן כר' יהודה נהגו כוותיה כן פי' רבינו חננאל גאון ותפוס דברי ר' יוסי גבי ממון דהא רב נחמן דהלכתא כוותיה בדיני הוא דבעיא מרבה בר אבוה אלמא סבירא ליה לרב נחמן הכי הרי לך בהדיא דרש"י ז"ל פסק כרבי יוסי ואע"פ שהביא דברי הגאונים כתב לבסוף ותפוס דברי ר' יוסי וכו' אלמא אע"ג דלא כתב בה מהיום וטעמא דר' יוסי מפרש בגמרא שזמנו של שטר מוכיח עליו וליכא למימר דדוקא גבי הכותב נכסיו לבניו פסק הוא ז"ל כר' יוסי דדעתו של אדם אצל בניו אבל גבי איניש דעלמא פסקינן כר' יהודה וברייתא דלעיל איירי בנכרי ולא הדר ביה רש"י זו אינה צריכה לפנים דהא בגמר' פריך א כתב מהיום ולאחר מיתה מאי הוי הא תנן מהיום ולאחר מיתה גט ואינו גט ואם מת חולצת ולא מתייבמת התם מספקא לן אי תנאה הוי אי חזרה הוי אבל הכא הכי קאמר ליה גופא קני מהיום פירא לאחר מיתה וכו' ואם איתא דמפליגנן בין בניו כאיניש דעלמא מאי פריך תלמודא שאני הכא דדעתו של אדם אבל בנו אלא ודאי ליתא ועוד דרש"י ז"ל מקשה דרב אדרב ומשנה דחומרא דעריות שאני ואם איתא להאי תירוצא דקרוב אדם אצל בניו עדיפא מינה הוה ליה לתרוצי דאפי' ליכא חומרא דעריות הכא הכותב לבניו שאני אלא ודאי ליתא וכן כתב הרמב"ם ז ל בפרק י"ב מהלכות זכייה ומתנה שטר מתנה שכתוב בה שיקנה פלוני שדה פלונית לאחר מיתה בין שהיה בשטר קניין בין שלא היה בו קניין קנה ולא חילק בין בניו לשאר בני אדם ועוד דטעמא דר' יוסי הוא זמנו של שטר מוכיח עציו ומהאי טעמא לא שייך לחלק כלל כדקאמינא ופי' המגיד דפסק כר' יוסי כדאיתא בגמרא וכן בהלכות ומן התימה על הרב ז"ל איך כתב וכן בהלכות שהרי רבינו הגדול הביא שתי הסברות ולא הכריע שכתב וז"ל בדוכרן פתגמא דהוה באנפנא פליגי ר' יוסי סבר אע"ג דלא כתיב בה מהיום זמנו של שטר מוכיח עליו וכמאן דכתיב בה מהיום דמי ור' יהודה סבר לא אמרינן זמנו של שטר מוכיח עלי ופסק רב הלכה כר' יוסי דאמר זמנו של שטר מוכיח עליו ואשכחן בגיטין בפרק המגרש דאתקין רב בגיטין מן יומא דנן לאפוקי מדרבי יוסי דאמר זמנו של שטר מוכיח עליו וקשיא לן דרב אדרב דהכא קא פסק הילכתא כר' יוסי והתם אתקין מן יומא דנן לאפוקי מדרבי יוסי וחזינן למקצת רבואתא דשני לא דאמי מתנה לגט דהכא ממונא והכא איסורא וטעמא דמסתבר הוא כי היכי דלא תיקשי דרב אדרב ורב נחשון גאון פליג ואמר הכין נהיגי במתיבתא כר יהודה ואפי' בממון כתקנת רב בגיטין ע"כ הרי לך בהדיא שהביא דברי הגאונים ולא הכריע ואדרבא נ"ל הואיל והביא דברי רב נחשון גאון לבסוף כוותיה ס"ל ואיך כתב הרב המגיד ז"ל וכן בהלכות וצ"ע זה הוא פי' הסוגיא לדעת רש"י ז"ל:
אבל רבינו תם רוח אחרת אתו בפי' הסוגיא וז"ל פי בקונטריס דהוי כמתנת בריא שאין יכול לחזור בה וקשה דתנן בפ"ק דבבא מציעא מצא דייתיקי מתנות ושוברים הרי זה לא יחזיר שאני אומר וכו' ודייק בגמרא הא אמר תנו נותנין ומוקי לה בשכיב מרע דליכא למיחש שמא נתנו לאחר דאפי' נתנו לאחר מצי הדר ביה והשתא הא קתני מתנה דהיינו מהיום ולאחר מיתה דהוי כמתנת ש"מ דלא קני עד לאחר מותה ואי אינו יכול לחזור בו אמאי אמר תנו נותנין ומפרש רבינו תם מהיום ולאחר מיתה היינו מהיום אם לא אחזור בי עד לאחר מיתה ואיירי כגון שפירש בפירוש מהיום אם לא יחזור עד לאחר מיתה דמסתמא אם אמר מהיום ולאחר מיתה הוי מהיום קני גופו ולאחר מיתה קני פירות וכו הרי לך לדעת ר"ת שיכול לחזור בו היכא דפירש והרמב"ם ז"ל בפ' י"ב מהלכות זכייה ומתנה כתב מתנת בריא שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה הרי היא כמתנת ש"מ שאינה קונה אלא לאחר מיתה שמשמע דברים אלו שאע"פ שקנה הגוף מהיום אינו זוכה בו ואוכל פירות אלא לאחר מיתה וכתב הרב המגיד ז"ל מתנת בריא שכתוב בה וכו' ברייתא ביש נוחלין ובפ"ק דמציעא ופירשוה רש"י ור"ש והרמב"ן ז"ל כדברי רבינו לומר שאינה כמתנת ש"מ שיכול לחזור בו עד שעת מיתה אלא שדומה לה שאינו זוכה בפירות מעתה ויש מי שפירשה שהיא כמתנת ש"מ ממש שיכול לחזור בו עד שעת מיתה ומכל מקום ודאי אין בכלל לשון מהיום ולאחר מיתה שיוכל לחזור בו אלא כשביאר כן הפירוש מהיום אם לא אחזור בי עד לאחר מיתה ולענין הדין אין בין הפירושין הללו כלום ודעת רבינו כפירוש רש"י ע"כ ודבריו ז"ל צריכין ביאור שהרי לא ימנע מחלוקה שאם נאמר דבין לר"ת בין לדעת רש"י ז"ל היכא דאמר מהיום ולאחר מיתה אינו יכול לחזור בו דדווקא היכא דפירש אם לא אחזור בי אז יכול לחזור בו דכל תנאי שבממון קיים כמו שהכריע הוא ז"ל שכתב ומ"מ ודאי אין בכלל לשון מהיום ולאחר מיתה שיוכל לחזור בו וכו א"כ איך כתב שהרמב"ם מפרש הסוגיא כדעת רש"י דלעולם אימא לך שהרמב"ם ז"ל מפרש כפי' ר"ת והא דקאמר הרמב"ם שקונה לאחר מיתה לפי שכתב לו מהיום דהא לכולי עלמה היכא דכתב מהיום ולאחר מיתה דקנה הגוף מהיום ופירות לאחר מיתה ואם נאמר דלדעת רש"י   והרמב"ם ז"ל דלעולם אינו יכול לחזור בו ולדעת ר"ת יכול לחזור בו א"כ איך כתב הרב ומ"מ לעניין הדין  אין בין הפירושים כלום ודאי דייש חילוק הרבה דלדעת ר"ת יכול לחזור בו כל זמן שירצה ולדעת הרמב"ם ורש"י ז"ל אינו יכול לחזור וצ"ע:
איברא שעדיין לא יצאתי ידי חובה מהנשר הגדול בעל כנפים הרמב"ם ז"ל דלכאורה נראה שדבריו מיותרים שכתב בפרק י"ב מהלכות זכייה ומתנה מתנת בריא שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה הרי היא כמתנת ש"מ שאינה קונה אלא לאחר מיתה שמשמע דבריו אלו שאע"פ שקונה הגוף מהיום אינו זוכה בו ואוכל פירות אלא לאחר מיתה ע"כ משמע מדבריו ז"ל דדוקא כתב מהיום ואחר זה הסעיף עצמו כתב שטר מתנה שכתוב בו שיקנה פלוני שדה פלונית לאחר מיתה בין שהיה בשטר קניין בין שלא היה בו קניין כיון שכתוב בו זמן ובזמן זה חי היה הזמן מוכיח שמחיים הקנה לו ואינו זוכה אלא לאחר מיתה וכו הרי לך שהרב סובר אע"פ שלא כתב מהיום מהני שטר זה לגבות בו לאחר מיתה וא"כ איך כתב למעלה שכתוב בו מהיום דהא עדיפא הוה ליה לאשמועינן דאפי' שלא כתב מהיום וכ"ש היכא דכתב מהיום אבל כשתפתח עיני השכל ודמיון האנושי בבעל מי מדבר תמצא שכל דברי הרב מיוסדים על אדני פז מכח צחות לשונו שהרי במתנת בריא שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה כתב סתם ולא פי' אם יש בשטר זמן אם לאו ובדין מתנה שיקנה פלוני שדה וכו' כתב כיון שכתוב בו זמן ובזמן הזה חי להורות לנו דבהך בבא דכתב בה זמן אינו צריך מהיום אבל הך דלעיל דליכא זמן צריך שיכתוב מהיום וילמד סתום מן המפורש שאע"פ שלא פירש לעיל אם יש בשטר זמן למטה ביאר דבריו ובזה ג"כ נוכל לתרץ לדעת רש"י ז"ל דבברייתא שכתב דצריך לומר מהיום מיירי שלא כתב זמן ובמתני' דפסקי כר' יוסי שאין צריך מהיום מיירי שכתב זמן כמ"ש הש"ס זמנו של שטר מוכיח עליו אלא שדבריו סתומים וחתומים והיה לו לפרש בברייתא ודווקא היכא דלא כתב זמן כדלקמן לכך נראה מדבריו דבכל גוונא בעינן מהיום:
ומעתה נבוא לנ"ד להשיב שואלי דבר ממה שנסתפק החכם השואל במהות השאלה בחוט המשולש מ"ג ספיקות א' ממה שנסתפק אם המתנה הזאת שנתן ראובן לשמעון קיימת גם ליורשיו דבר פשוט כביעתא בכותחא שזכה בה ולדורותיו ולדורות דורותיו שהרי הרמב"ם ז"ל כתב שקנה לאחר מיתה ואינו יכול לחזור בו כמ"ש לעיל שכתב הרי היא כמתנת ש"מ שאינו קונה אלא לאחר מיתה ואינה כמתנת ש"מ שיכול לחזור בו כמ"ש הרב המגיד והובא בהלכות ואפי לדעת רבינו תם דמפרש שיכול לחזור בו דווקא היכא דפירש אם לא אחזור בי אבל סתמא אינו יכול לחזור בו כ"ש בנ"ד דכתב בפי' גופם מהיום ופירות לאחר מיתה ועוד דקנו מידו ונתנוהו לשמעון שהרי הרמב"ם ז"ל פסק אפי' כתב מהיום ולאחר מיתה סתם אפי הכי פלגינן דבוריה שכוונתו לומר גופם מהיום ופירות לאחר מיתה כמ"ש אביי בגמרא וגם לדעתו ז"ל בין קנו מידו בין לא קנו מידו כמו שנפסקה הלכה בגמרא כר יוסי ועוד כתב הוא ז"ל בפרק ג' מהלכות זכייה ומתנה הנותן מתנה לחבירו אין המקבל זוכה בה אלא באחד מן הדרכים שהקונה זוכה בהן במקחו וכו' ואם קרקעות או עבדים נתן לו עד שיחזיק כדרך שמחזיק הלוקח או עד שיגיע שטר מחנה לידו אבל בדברים לא זכה המקבל אלא כל אחד מהן עדיין יכול לחזור בו הרי בהדיא דהיכא דהגיע השטר לידו אינו יכול לחזר בו ובנ"ד יש קניין וגם שכתב בפי גופם מהיום ופירות לאחר מיתה וגם שהגיע השטר ליד שמעון ועוד דבגמר' בהדיא אמרינן דמתנת בריא אינו יכול לחזור בו מציעא דף י"ט דרמי מתני' אברייתא ומשני קי קתני בברייתא אע"פ ששניהם מודים לא יחזיר לא לזה ולא לזה בבריא דלאו בר מהדר הוא וכו' וגדולה מזה כתב הרמב"ם ז"ל בפ' ה' מהלכות זכייה ומתנה ב' שטרות שזמנן ביום אחד והן כתובין על שדה א' בין במכר בין במתנה אם דרך אנשי המקום לכתוב שעות כל הקודם זכה ואם אין דרך המקום לכתוב שעות הרי הדבר מסור לדיינים כל שדעתם נוטה להעמיד שדה זו בידו יעמידו במה דברים אמור ם בשטר שאין בו קניין אלא קנה שדה זו בשטר זה שאין אנו יודעין מי הוא משניהם שהגיע שטרו לידו תחלה אבל אם היה בכל שטר מהן קניין כל שקדם לו הקניין זכה וישאלו העידים וכן אם היו שם עדים שזה הגיע לידו שטר מתנתו תחלה קנה הראשון ע"כ ואם איתא דיכול לחזור בו היה די לנו לשאול לנותן במי חפץ לא ודאי שמשעה שנתן המחנה אינו יכול לחזור בו וכ"ש בנ"ד שקדם שטר מתנה של שמעון זמן רב וליכא למימר דהכא שאני שכתב מתנה גמורה לאלתר אבל בנ"ד כתב לאחר מיתה כבר ביארנו דלדעת הרי"ף והרמב"ם ז"ל דהכותב מהיום ולאחר מיתה דחינו יכיל לחזור בו וכל אלו הדינים פסקם הטור וב"י בח"מ בהלכות מתנה עיין כל אחד במקומו:
וגדולה מזו כתב הרשב"א ז"ל שאלה תתקנ"ב שאלת ראובן שכתב מתנה ללאה אשתו והיא כתבה בשטר שהיא נותנת כל מה שנתן לה לראוי לירש בעלה והיתה לה בת מזה הבעל ראובן ויש לובן מאשה אחרת והבן תובע מאביו מכח המתנה זו שהוא ראוי לירש ואביו טוענו שאינו ראוי ליורשו בחייו והרמב"ן ז"ל השיב שהדין עם הבן כי הוא ראוי לירש בחיי אביו והראיה מדתנן בפרק זה בורר דודו או בן דודו וכל הראוי ליורשו תשובה ולענין לאה ששאלת כיון שמתה בחיי בעלה אותה מתנה שהיתה ראויה לירש את בעלה אינה כלום לפי שהבעל יורשה וזכה בכתיבתה ובמתנה ובירושתה ואפי חכרה ונתנה הבעל מוציא מיד הלקוחות מתקנת אוושא ואלא מיהו אותה מתנה על הבית והכרם הנזכרים אם נתנם לה בעלה שתוכל ה א ליתן לאחר בחייו אפי אם מתה בחייו תהא מתנתה קיימת זכו הראוי לירש בעלה באותה מתנה אבל אם המחנה אינה עשויה בכענין זה לא וכה מקבל מתנה לפי שהבעל יורש את הכל ולעניין מה ששאלת אם קרוי הבן ראוי לירש בחיי אביו כמו שטען הבן או אם אינו קרוי ראוי לירש אלא לאחר מיתת האב דבר פשוט הוא שבחיי האב קרוי ראוי לירש כמ"ש הרמב"ן ז"ל וכו' הא קמן דאפי אשה בחיי בעלה היכא דכתבה שטר מתנה כראוי אין הבעל יכול לעכב ולטרוף מיד הלקוחות כ"ש בנ"ד דאפרים ומנשה כזר נחשבו גם מה שטוענים שראיה לדבר שכשנטה למות נתן להם כל נכסיו היא טענת קדי' ורוח דלאו כל כמיניה דמצי למהדר דאי לא תימא הכי אין לך שום מתנה בעולם ובתשוב' תתק"ן נישאל באחד שנתן מתנה לאשתו אם יכולה ליתנה לאחרים בחיי בעלה כדי שיגבו אותה ממנו בעודה תחתיו והשיב אם היו המעות בעיין ונתנם לה אגב ארבע אמות קרקע ועדיין אותן המעות עצמו בעיין הרי היא יכולה לזכותן לכל מי שתרצה ואפי בחיי הבעל אם אין שם מנהג ידוע וכו ואתה תבחר ולא אני שאפי' האשה שהיא תחת בעלה וברשותו אפי' הכי יכולה לית המתנה לכל מי שתרצה ויגבו אותה בחייו כ"ש בנ"ד שהם נכרים בענין זה:
ועל השנית אשיב ידי ממה שנסתפק ה"ה שדווקא זכה בקרקעות שהיו נכרים לראובן בשעת המתנה אבל המטלטלין שלא היו נכרים אצלו בשעת המתנה אמרינן שקנאן ראובן אח"כ וכו' בזה ודאי צריכים אנו לידע לשון השטר וגם מציאות הענין שאם המטלטלין היו בתוך הקרקע כגון בית ומטלטלין בתוכה הואיל וקנה קרקע בנתינת השטר קנה ג"כ המטלטלין ואם המטלטלין היו במקום אחר אז צריך להיות בלשון השטר מטלטלין אגב קרקע ואפי' כל שהוא וז"ל הרמב"ם ז"ל בפ"ג מהלכות מכירה המקנה קרקע ומטלטלין כאחד כיון שקנה קרקע בכסף או בשטר או בחזקה נקנו המטלטלין עמהם בין שהיו שניהן במכר או המחנה בין שמכר מטלטלין ונתן קרקע בין שמכר הקרקע ונתן המטלטלין כיון שקנה קרקע קנה המטלטלין בד"א כשהיו אותן המטלטלין צבורין באותה קרקע אבל אם היו במקום אחר צריך שיאמ' לו קנה מטלטלין אגב קרקע אפי היו המטלטלין במדינה אחרת וכו וכן פסק הרב ב"י בסימן ר"ב מהלכות מקח וממכר ואע"פ שהראב"ד ז"ל השיג על הרמב"ם בהפרש שכתב לצבורין לשאינן צבורין כבר כתב ה"ה שכן נראה דברי ההלכות וגם הכ"מ יישב דברי הרמב"ם בטוב טעם כל זה כתבתי אם אנו יודעים בבירור שאלו המטלטלין עצמם היו בשעת המתנה אבל אם הדבר ספק יש מחלוקת בין הפוסקי' הטור בסי' קי"ב בשם הרמב"ן דלעולם מחזיקנן הדבר בחזקת הלוה שהיה שלו ושל אבותיו וכן הורו הגאונים בנותן נכסיו מעכשיו ולאחר מיתה ולא נודעו הנכסים שהיו לו באותה שעה ופסקו שאם לא נודע שקנה נכסים אח"כ שהכל בחזקת מקבל מתנה וי"א שלעולם על המלוה להביא ראיה שהיו הנכסים ביד הלוה בשעת הלואה שהלקוחות הן מוחזקין בנכסיהן ודאי המלוה ספק אם חל שיעבודו עליהם אם לאו ואין ספק מוציא מידי ודאי שאפי' ירשם מאביו שמא לאחר ההלואה נפלו לו ולא חל שיעבודו עליהם וכן בנותן מעכשיו ולאחר מיתה היורש ודאי מוחזק והמקבל מתנה ספק ועוד יד בעל השטר על התחתונה ועליו לברר שהיו נכסים אלו לנותן בשעת המתנה והכי מסתבר ע"כ והרב בית יוסף הביא שתי הסברות בח"מ סי' קי"ב ולא הכריע בין ב' הסברות ומצאתי להרב אהרן ששון בעל תורת אמת בשאלה קנ"א שהביא תשובת הרשב"א וז"ל אמרו משמן של גאונים כי הנותן סתם מטלטליו מעכשיו ולאחר מיתה ואחר שמת טוענים היורשים הבא ראיה שהמטלטלין אלו היו לו בשעת המתנה דשמא לאחר מכאן לקחם אמרו שעל היורשים להביא ראיה דמסתמא כאן נמצאו כאן היו וכל שטען חדש עליו הראיה עכ"ל ובסוף דבריו כתב באופן שהוא מחלוקת בין הפוסקים אלא שיש לנו לסמוך ודאי יותר על דברי הרשב"א ז"ל וסיעתו ומה גם שגם הרמב"ן ז"ל סובר כן ע"כ תשובת זאת של הרשב"א שהביא הרב הנז' בקשתיה ולא מצאתיה ואם תשובה זאת אמת לענין הלכה כיון שהרמב"ן והרשב"א והגאונים מסכמים לדעת אחת הכי נקיטינן:
ועל השלשית תבענה שפתי תהלה לאל ואומר שמה שנסתפק החכם השואל היכא דראינו לראובן שמכר מן המטלטלין שהיו לו וקנה אחרים במקומן מי אמרינן כשם שמכר אלו וקנה אחרים כך מכר כלם וקנה אחרים ולא היו לו בשעת המתנה גם זה מבואר מדברי הגאונים ז"ל שכתבו שאם לא נודע שקנה נכסים אח"כ שהכל בחזקת וקבל מתנה מינה שכשנודע לנו שקנה אח"כ נכסים שהם בחזקת היורשים ונפקה מינה מה שנודע לנו בבירור שקנה אח"כ הוא בחוקת היורשים ומה שלא נודע לנו בבירור נשאר בחזקת מקבל מחנה שכך הורו הגאונים ז"ל ולזה דעתי נוטה וכל וההוא אם לא כתב בשטר שקנה ושיקנה אבל אם כתב שאקנה לית דין ולית דיין ואין פוצה פיו ומצפצף ודבר פשוט הוא:
אכתי פש גבן לידע אם קנה גם השטרות הנמצאים לראובן גרסינן בפ' מי שמת דף ק"ן אמ' נכסי לפלניא עבדא אקרי נכסי וכו' ארעא אקרי נכסי וכו' גלימא אקרי נכסי זוזי אקרי נכסי וכו' שטרא אקרי נכסי ופי' רשב"ם פיסקי הלכות הן שפוסק הגמרא ש"מ שאמר נכסי לפלוני אי נמי בבריא שהקנה בסודר וכו' והוא ז"ל נמשך אחר הגירסא דגריס בפרק ה דף ע"ז אמר אמימר הילכתא אותיות נקנות במסירה כרבי וכו' ופירש היא ז"ל הכי גרסינן אמר אמימר הילכתא אותיות נקנות במסירה כרבי וכן ריהטא דגמרא ומסקנא בדרב' מקומות דאותיות נקנות במסירה ולא צריך למכתב קני לך וכל שיעבודיה ולא שום שטר ולכך פירש כאן אפ' בריא די בקנין סודר לקנות שטרות אבל  ר"ח והרי"ף ור"ת ור"י גורסים אין אותיות נקנים במסירה ומסיים הרי"ף ז"ל ואע"ג דלא מיקניין במסירה על גב קרקע מיקניין דהא מטבע לא מיקני בחליפיו ועל גב ארעא מיקני וגם צריך למכתב ליה קנה לך הוא וכל שעבודיה כדאמר רב פפא לעיל וכן כתב הרא"ש כלל עה וכן פסק הטור וב"י בסי' מ"ח וא"כ בנ"ד צריך שיכתוב בשטר הוא וכל שעבודיה ודוקא לגבי לשבא מכח מתנת בריא דינינן הכי אבל לגבי אפרים ומנשה שבאים מכת מתנת ש מ אין אנו צריכים לזה דדברי ש"מ ככתובים ומסורים דמי כדמוכח מן הסוגיא דפרק מי שמת כמ"ש למעלה:
בהת סליקנא ובהא נחיתנא וכללא דמלתא מכל הני מילי מעלייתא שלוי זכה בקרקעות מכח מתנת אביו שיעיין במטלטלין אם הין בתוך הקרקע כגון בית ומטלטלין בתוכו אין צריך לכתוב בלשון השטר אגב קרקע ואם היו במקום אחר צריך שיכתוב בלשון השטר מטלטלי אגב מקרקעי כמ"ש הרמב"ם ז"ל אם אנו יודעים בבירור שאלו המטלטלין היו בשעת המתנה ואם סתם בזה אנו סומכים לדעת הגאונים והרשב"א והרמב"ן שכתבו כאן נמצאו כאן היו וכלם בחזקת מקבל מתנה ואם יש עדים שקנה ראובן אח"כ כל מה שקנה הוא בחזקת אפרים ומנשה וכל זה מיירי שלא כתב בשטר שאקנה אבל אם כתב שאקנה הכל בחזקת לוי מכח מתנת אביו ואפרים ומנשה מן השמים ירחמו עליהם והשטרות אם כתב לשמעון קנה וכל שעבודיה קנה הכל לוי מכח מתנת אביו ואם לאו זכו בהם אפרים ומנשה שבאו מכח מתנת ש"מ אבל אם לא היו באיה מכח מתנת ש"מ היו נשארים בחזקת היורשים על זה כתבתי לע"ד עד שיבא לפני אריה רבי עילאי ולפני בעלי תריסין שבבית המדרש עץ חיים יש"צ נחתם ונגמר בחול המועד של פסח בסדר ובשנת ואני אתננה לכם לרשת אותה לפ"ק.
חייא הכהן די לאארה: