שאלה מא ראובן ושמעון נשתתפו לזמן קצוב בקנין ובתוך הזמן רצה אחד מהם לחזור ולחלק השותפות והאחד אינו רוצה עד תשלום הזמן הדין עם מי יורנו המורה ושכרו כפול מן השמים:
תשובה ראה ראינו את השאלה ולא ירדנו לסוף דעת ה"ה שלפי המובן מדברי השאלה לא ידענא מה היא שאלתו. מאחר שהדין הזה מבואר בדברי הרמב"ם ז"ל בפרק רביעי מהלכות שלוחין ושותפין הלכה ד' דשותפות לזמן קבוע אין אחד מהם יכול לכוף את חבירו לחלוק בתוך הזמן שקבעו להם וכל אחד מהם יכול לעכב על חבירו מלחלוק וכן כתב רבינו יעקב בעל הטורי' ז"ל בשמו בטור חשן משפט סימן קע"ו ס' כ"ג וכן פסק הרב בית יוסף ז"ל בשולחנו הטהור בסימן הנזכר ס' ט"ו אם כן מה יש עוד לשאול ואם נאמר ששאלתו היא משום שמצא שיש מי שחולק בזה היה לו לפרש ולא לסתום ואף שיהיה כן עדיין לא נחה דעתינו בזה שאם נניח שכך היתה דעתו (אף שלא פורש) כשם שראה שיש מי שחולק בדבר הזה גם כן היה לו לראות שרוב הגאוני' והפוסקים ז"ל מסכימים לדעת הרמב"ם ז"ל יהיה מה שיהיה מאחר שחייבין כל אחד ממנו מדי חדש בחדשו להשיב על מה שנשאלנו מוכרחי' אנו להשיב לשואלנו דבר. ובחרנו הדרך יותר קצרה וישרה. והוא לעשות רשימה מכל החכמים שכתבו על עניין זה ונערוך מערכה מול מערכה ואל הרוב נטה. כמאמר תורתינו הקדושה אחרי רבים להטות וזה החלינו בעזרת צורינו וגואלנו:
כתב הרמב"ם ז"ל בפרק רביעי מהלכות שלוחין ושותפין הלכה ד' ז"ל השותפין שהתנו ביניהן שיעמדו זמן קצוב כל אחד ואחד מהן מעכב על חבירו ואינו יכול לחלוק עד שיגיע הזמן או עד שיכלה ממון השותפות ואין אחד מהן יכול ליטול חלקו מן הקרן ולא בשכר עד סוף הזמן נשתתפו סתם ולא קבעו להם זמן הרי אלו חולקין כל זמן שירצה אחד מהן וזה נוטל חלקו מן הסחורה וזה נוטל חלקו ואם לא היתה באותה סחורה דין חלוקה או שהיתה בחלוקתה הפסד הרי אלו מוכרין אותה וחולקין את הדמים וכו' ע"כ:
רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל כתב כן בשם הרמב"ם ז"ל בטור חשן משפט סימן קט"ו סי כ"ג וכ"ד כל מה שכתבנו בלי חולק גם הרב בית יוסף ז"ל פסק כן בשולחנו הטהור בסימן הנזכר ס' ט"ו וי"ו אות באות מילה במילה:
דין זה לא מצאנו מפורש בחלמוד: וכתב הרב בטל כסף משנה ז"ל שהוציא הרמב"ם ז"ב דין זה מהא דגרסינן בבבא מציעא פרק המקבל (דף ק"ה) אמר רבא הני בי תרי דעביד עיסקא בהדי הדדי ורווח ואמר ליה חד לחבריה תא ליפלוג אי אמר ליה אידך נרווח טפי דינא הוא דמעכב ואי אמר ליה הב לי פלגי דרווחא אמר ליה רווחא לקרנא משתעבד ואי אמר ליה הב לי פלגו רווחאי ופלגו קרנאי אמר ליה עיסקא להדדי משועבד ואי אמר ליה נפלוג רווחא ונפלוג קרנא ואי מטי לך פסידא דרינא בהדך אמר ליה לא מזלא דבי תרי עדיף:
ופרש רש"י ז"ל בי תרי דעבוד עיסקא בהדי הדדי ורווח שני קבלנים שקבלו עיסקא מבטל הבית בשותפות שימכרוהו ויסחרו במעות עד זמן פלוני ויחלקו ביניה' ובין בעל הבית כמשפט ונשתמשו חצי הזמן ונשתכרו: דמעכב עליה. עד שיגיע הזמן שקבעו לבעל הבית שיחזרו לו את שלו והמותר יחלוקו: אי אמר ליה נפלוג רווחא השתא מפרש ואזיל מאי טעמא אית ליה דמעכב אי אמר ליה האי פלוג רווחא והקרן ניתפוס עדיין להרויח בו עד הזמן מצי אמר ליה אידך רווחא לקרנא משתעבד שמא בסחורה שנעשה עוד נפסיד וצריך שיהיה הריוח קיים להשתכר בו עוד כדי למלאת הקרן: ואי אמר נפלוג תרוייהו מצי אמר ליה עיסקא להדדי משתעבד ואם נחלוק שמא אני אפסיד בסחורה שאקנה שהרי קבלתי אני להתעסק בה עד אותו הזמן ואם אפסיד אני שמא חלק השני ישתכר וימלא חסרון ואנו יחד קיבלנו ונשתעבדו החלקים זה לזה ע"כ: וסובר הרמב"ם ז"ל דהוא הדין כשעשו השותפות לזמן קצוב:
הרי"ף ז"ל אף על פי שפירש האי מימרא דרבא בדרך אחרת נלענ"ד שסובר כדעת הרמב"ם ז"ל ר"ל דשותפות שקבעו זמן אין אחד מהם יכול לכוף את חבירו לחלוק עד שיכלה זמן השותפות שקבעו להם. מאחר שלא גילה דעתו בפירוש מסתמא כן דעתו דמילתא דמסתבר הוא ונוכל ללמוד זה מדברי הרב בעל כסף משנה ז"ל שכתב על דין נשתתפו סתם וכו' שכתב הרמב"ם ז"ל (שכתבנו לעיל) ז"ל נשתתפו סתם וכו' בפרק אי זהו נשך וכתבה הרי"ף בפרק המקבל הנהו תרי כותאי דעבוד עיסקא בהדי הדדי אזל חד מינייהו פליג זוזי בלא דעתא דחבריה ואמר ליה רב פפא מאי נפקא מינה ומעובדא דאיסור ורב ספרא שבפרק אלו מציאות וכתבה הרי"ף גם בהמקבל שחלק רב ספרא שלא מדעת איסור וכתב כדברי רבינו ובפרק שאחר זה משמע דיכול הוא לחלוק ואין חבירו יכול לעכב עליו והיינו בנשתתפו סתם וכו' ע"כ ומאחר שכתב הרב הנ"ל ז"ל דבנשתתפו סתם סובר הרי"ף ז"ל דיכול הוא לחלוק ואין חבירו יכול לעכב עליו. מינה דבשנשתתפו בקביעות זמן אין כל אחד מהם יכול ליטול חלקו עד שירצה חבירו דאי לאו הכי עדיפה מינה היה לו לרב לומר דאפילו בשותפות לזמן קבוע יכול לחלוק בתוך הזמן אף שלא ירצה חבירו וכל שכן כשנשתתפו סתם: ולקמן בג"ה נביא עוד ראיה לדברינו מפוסקים אחרים:
גם הראב"ד ז"ל כך דעתו כמו שכתב בשמו רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל בסימן הנזכר ס' ל"ג ז"ל וכן כתב הראב"ד שאין אחד מהם יכול לחלוק תוך הזמן ע"כ. ואם אמור יאמר אומר הלא מצאנו בלשון הטור ז"ל בהפך שכך כתב וכן כתב הראב"ד שאנן אחד מהם יכול לעכב מלחלוק תוך הזמן ע"כ. אם כן זהו נגד סברת הרמב"ם ז"ל אבל דע לך שטעות הוא שנפל בדפוס ברלין. שהרי בדפוס ויניציאה הלשון כמו שכתבנו וגם בבית חדש הנדפס לבדו על הטור וכן בבית חדש הנדפס עם הפריש' והדרישה הלשון כמו שכתבנו והאמת יורה דרכו כמו שנבאר לקמן בע"ה:
בעלי התוספות גם הם סוברים כדעת הרמב"ם ז"ל כמו שכתוב בהגהות מימוניות בפרק חמישי מהלכות שלוחין ושותפין אות ג' על מה שכתב הרמב"ם ז"ל אחד מן השותפין שבא לחלוק שלא מדעת חבירו חולק בפני שלשה ואפילו הן הדיוטות וכו'. ז"ל כדאיתא פרק אלו מציאות גבי עובדא דרב ספרא ואיסור עד זיל אייתי תלתא דפלגת קמייהו וכתבו התוספות דמיירי כשהגיע זמן המכר וגם עבר זמן השותפות והא דאמר רבא פרק המקבל הנהו בי תרי דעבוד עיסקא ואמר חד לחבריה תא ונפלוג ואמר אידך נרויח טפי דינא דמעכב עליה מיירי שלא הגיע זמן המכר של יין כדינו ושל תבואה כדינה וגם אין יכול לעכב החלוקה קודם מכירה משום מזלא דבי תרי עדיף כדלקמן דהכא מיירי שעבר זמן השותפות וההיא דפרק המקבל מיירי שנתרצו להשתתף יחד עד זמן או עד שתמכר הסחורה לפיכך יכול לעכב עליו תוספות וכן פי' רבינו המחבר כדלעיל פרק רביעי ע"כ. ואף על גב שכתב הרב בית יוסף ז"ל אך בתוספות שלנו ליתיה לדיבור זה. אינו כדאי לסתור דבריו דאין לא ראינו ראייה. דאין אומרין למי שלא ראה את החדש יבוא ויעיד אלא למי שראה את החדש ובעל ההגהות ראה הדיבור וכתבו ובודאי שנאמן בעדותו כבי תרי:
הרא"ש ז"ל גם כן הלך בשיטת הרמב"ם ז"ל דבשותפות לזמן קבוע און אחד מהם יכול לחלוק בתוך זמן השותפות עד שירצה חבירו גם המרדכי ז"ל כתב כן בפרק מי שהיה נשוי כמו שנוכיח לקמן בס"ד מדברי הרב בעל ספר מאירת עינים ובעל בית חדש ומהפרישה והדרישה זכרונם לברכה:
כל החכמים השלימים ז"ל שקדמנו זכרם פסקו כדעת הרמב"ם ז"ל דבשותפות בקביעת זמן אין אחד מהם יכול לכוף את חבירו לחלוק עד שיעבור הזמן שקבעו עד שירצו שניהם. ולא מצאנו מי שחולק עליהם אלא הרב בטל נימוקי יוסף ז"ל והרב רבינו ישעיה ז"ל וז"ל הרב בעל נימוקי יוסף ז"ל אמר המחבר מהכא דמוקמינן בשותפין שקבלו עיסקא מבעל הבית משמע דהא בי תרי דעבדי שותפות' אף על גב דקבעו זמן לא מעכבי אהדדי למפלג ונראה לי דטעמא הכי משום דלא גרע מפועל שיכול לחזור בו כדאמרן ואם הוא אינו משתעבד נכסוהי לא משתעבד טפי דמכחו משתעבדי ע"כ: וסברת רבינו ישעיה ז"ל כתבה ריב"ה ז"ל בסימן הנזכר למעלה ס' ל"ג ז"ל וכתב ה"ר ישעיה דוקא שהשלימו שותפותן אבל אם שמו מעות בשותפות להתעסק בהן לזמן אין אחד מהם יכול לחלוק זוזיו ולומר כל מה שאשתכר בהם יהיה שלי עד שיודיע לחבירו או לשלשה שהן בית דין ע"כ. ומשמע מדבריו שכל אחד יכול לכוף חבירו לחלוק אפי' בתוך זמן השותפות ואין זה כדברי הרמב"ם ז"ל שכתב שכל אחד יכול לעכב מלחלוק תוך הזמן ע"כ:
מכל כל מה שכתבנו נראה שהדבר ברור כשמש בצהרים בנושא שאלתינו והוא והוא שראובן ושמעון נשתתפו לזמן קצוב בקניין ובתוך הזמן רצה אחד מהם לחזור ולחלק והאחר אינו רוצה עד תשלום הזמן ע"כ. שודאי אינו יכול לכוף את חבירו לחלוק כל זמן משך השותפות שקבעו להם עד שירצו שניהם שכן הסכימו רוב הפוסקים ז"ל כמו שהוכחנו בבירור ולא מצאנו מי שחולק עליהם זולתי הרב בעל נמוקי יוסף וה"ר ישעיה ז"ל כמו שכתבנו וכתוב בתורתינו הקדושה אחרי רבים להטות והוא דבר שאין בו ספק:
ומעתה נבוא לברר מה שיעדנו מדברי החכמים השלימים שזכרנו. הראשון הוא הרב בעל ספר מאירת עינים ז"ל בסימן קע"ו ס"ק ל"ד (צ"ל מ"ד) ז"ל ואינו יכול לחלוק עד שיגיע הזמן כן כתב גם כן הטור וסבירא ליה דלא דמי לפועל וגם לא להמקבל עיסקא מחבירו לזמן שיכול לחזור וכו' כמו שכתבו הטור והמחבר ס' כ"ג דשאני התם דשם עבד הוא על המתעסק שמתעסק בו לבד וכתוב כי לי בני ישראל עבדים מה שאין כן בשנים שנשתתפו יחד ומתעסקים בו שניהן דאין שם עבד על שום אחד מהן וכולי עלמא מודו בזה דאין אחד מהן יכול לחזור ולא כבית יוסף שכתב דלהתוספות והרא"ש יכולין לחזור גם אחד מהשותפים מחבירו ועד"ר ע"כ. הרי לנו מדברי הרב הנ"ל ז"ל שהתוספות והרא"ש ז"ל מסכימים לדעת הרמב"ם כמו שכתבנו:
גם בהרב בעל ספר בית חדש ז"ל מצאנו שכתב בסימן הנזכר ס' ל"ג ז"ל וכתב הר' ישעיה וכו' ואין זה כדברי הרמב"ם וכו' גם פה כתב בית יוסף דדעת התוספות והרא"ש דלא כהרמב"ם וסוברים דיכול שותף לחלוק קודם שיגיע הזמן שקבעו וכדעת נימוקי יוסף וליתא אלא דעת התוספות והרא"ש הוא כדעת הרמב"ם כדלעיל והכי נקטינן כרוב הגאונים גם כן דעת הראב"ד וכך כתב האלפסי פרק המקבל והמררכי פרק מי שהיה נשוי ומביאו בית יוסף דלא כנימוקי יוסף והר"ר ישעיה ע"כ. הרי דברי הרב הנ"ל ז"ל ברור מללו דרוב הפוסקים ז"ל דעתם כדעת הרמב"ם ז"ל דאין השותף יכול. לחלוק תוך זמן השותפות ודלא כנימוקי יוסף והר"ר ישעיה ז"ל כמו שביארנו:
בעל הפרישה ז"ל כתב ז"ל כל אחד מעכב על חבירו נראה דגם הרא"ש ותוספו' סבירא להו כן ודלא כבית יוסף ועד"ר ע"כ. ובדרישה בסימן הנזכר ס' כ"ג אחר שהאריך בפירוש הסוגיא כתב ז"ל הרי לך דלפי המסקנא לא צריכה לטעמים הראשונים אלא לעולם כל שבא לחלוק חבירו מעכב עליו ואומר מזלא דבי תרי עדיף וסובר הרמב"ם דמהאי טעמא ודאי הוא הדין לשנים שנשתתפו זמן קצוב שכל עוד שלא כלה הזמן שנשתתפו מתחילה עליו יכול כל אחד לעכב על חבירו מלחלוק (וכמו שסיים רבינו בטעמו בהדיא ז"ל דתרי מרויחים יותר מהאחד) ורבא נקט דעבדי עיסקא וכו' אפשר דמשום דמיניה איירי התם לעיל מיניה אי נמי למידק מיניה דווקא תרי דעבדי עיסקא דינא הכי אבל לא בחד שקיבל עיסקא וכמו שכתבתי בסמוך וכן כתוב בהגהות מימוניות פרק ה' מהשותפין בשם התוספות וזהו תוכן לשונם כתבו התוספות הא דאמרינן בפרק ב' דבבא מציעא וכו' (הכל כמו שכתבנו לשונו למעלה) ואף שבתוספות שלנו ליתא לדיבור זה מכל מקום מהימנא עלינו הגהות מימוניות דכך כתבו בטלי התוספות וגם דעת הרמב"ם הוא מילתא דמסתברא ומסתמא לא פליגו עליה לדינא ואפילו בר פלוגתיה הראב"ד סבירא ליה כוותיה כמו שכתב רבינו ס' ל"ג גם המרדכי פרק מי שהיה נשוי כתב כללו של דבר אין השותף יכול לכוף שותף חבירו קודם הזמן כל זמן שלא שינה התנאי שביניהם ועיין עוד בסמוך ע"כ: הרי לנו מהני אשלי רברבי ראייה ברורה להחזיק דעתינו בכל מה שכתבנו כמו שיעדנו. ודי לנו בזה והאריכות בו אך למותר וכיון דרוב חכמי ישראל מסכימים לדעת הרמב"ם דשותפים שנשתתפו לזמן קצוב אין אחד מהם יכול לכוף את חבירו לחלוק וכל אחד מהם יכול לעכב על חבירו מלחלוק עד שיעבור הזמן שקבעו להם הכי נקיטינן זהו הנראה לענ"ד להלכה ולמעשה אם יסכים עמנו מורינו ורבינו שיחיה ונתפלל אל ה' שיאריך ימים על ממלכתו עד כי יבוא ינון. ויזכה לשרת בשם ה' בבית מקדשנו שיבנה במהרה בימינו אכי"ר:
נשלם ונגמר ביום שנכפל בו כו טוב כ' לחדש כסליו
בשנת ובסדר המלך תמלך עלינו אם משול תמשל בנו ליצירה:
אני הצעיר אברהם בלא"א כמוהר"ר דוד פידאנקי מ"כ
בבית ובדפוס כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
דירתו ברחוב המכונה שוהל שטראט