שאלה ראובן היו בידו כלי כסף וכלי זהב כ"כ חשובים מאותם הכלים שהם עשוים להשאיל ולהשכיר שקבלם מאשה ומעבד ומקטן ומתו דקי"ל קבל מן האשה יחזיר לבעל ומן העבד יחזיר לאדון ומן הקטן יחזיר לאביו וכשבא להודיעם שכלים אלו אצלו טען שבאו לידו בתורת משכון ושנתן עליהם יותר משווים בכסף וזהב מחמת חשיבותם והרוצה לשלוח לאומן שיעשה לו כמותם יצטרך לשלם הרבה מפני טורח עשייתם והם השיבוהו שלא היה לו לקבל מאלו אפילו שאר כלים ובתורת פקדון וכ"ש כלים אלו ובתורת משכון כזה ומתוך שרבתה המריבה ביניהם נתפשרו לבא לבית מדרשו של שם לדעת כדת מה לעשות ומבעיא לן השתא מי מהימן ראובן בתביעתו במיגו דאי בעי הוה שתיק ולא יחזיר כלים אלו עד שיתנו לו מה שהוציא עליהם א"ד הורע כוחו של מיגו זה מאחר שהוא תובע יותר מכדי דמיהם וקבלם ממי שלא היה ראוי לו לקבלם והבעלים יהיו נאמנים בהבאת עדים שאלו היו כליהם יוציא משפטם לאור ומהת"מש:
תשובה גרסינן בבתרא פרק חזקת הבתים (עלה נא) ת"ר אין מקבלים פקדונות לא מן הנשים ולא מן העבדים ולא מן התינוקות קבל מן האשה יחזיר לאשה ואם מתה יחזיר לבעלה קבל מן העבד יחזיר לעבד ואם מת יחזיר לרבו קבל מן הקטן יעשה לו סגולה ואם מת יחזיר ליורשיו וכולם שאמרו בשעת מיתתן של פלוני הן יעשה כפירושו ואם לאו יעשה פירוש בפירושן דביתהו דרב' בר בר חנא כי קא שכבה אמרה הני כיפי דמרתא ובני ברתא אתא לקמיה דרב אחר ליה אי מהימנא לך עשה כפירושה ואי לא עשה פי' לפירושה ואיכא דאמרי הכי אמר ליה אי אמידא לך עשה כפירושה ואי לא עשה פירוש לפירושה מן הקטן יעשה לו סגולה מאי סגולה רב חסדא אמר ספר תורה רבא בר הונא אמר דיקלא דאכל מיניה תמרי ופירש רשב"ם לא מן הנשים כו' דאיכא למימר גנבום לבעליהם ולאדוניהם ותינוקות נמי שמא גנבו מבית ב"ה שהם דרים שם ואסור לסייע ידי עוברי עבירה וכשלא יקבלו מהם יחזירו למקום שגנבו שם: יחזיר לאשה ולא לבעל דאין לנו להחזיקם בגנבת': יחזיר לבעלה שאפילו אם נותן לה ממון זה על מנת שאין לבעלה רשות בה מכיון שמתה יורשה בעלה שהבעל יורש את אשתו והילכך יחזיר לבעל דממה נפשך עכשו הרי הוא של בעלה: יחזיר לרבו דמסתמא כל מה שקנה עבד קנה רבו ונראה בעיני דהוא הדין אם נשתחרר העבד ואחר כך מת יחזיר לרבו שהרי עבד היה כשהפקיד לזה וסתם עבדים גזלנין הם אבל אם נתגרשה האשה ואח"כ מתה יחזיר ליורשין ולא לבעלה דמשנתגרשה אין הבעל יורשה: קבל מן הקטן לא יחזיר לו שהרי אין יודע לשמור וכמשליך לאיבוד דמי מי שהחזיר לו אלא יעשה לו סגולה אוצר עד שיגדל ויחזיר לו ולקמן מפרש מאי סגולה ואם מת קטן יחזיר ליורשים: וכולם שאמרו אפילו קטן: בשעת מיתתם אורחא דמילתא נקט דכשהם בריאים אם רוצים להחזיר לבעלי' יטלו שלהם מיד הנפקד ויחזירו לבעליהן דמה להם לגלות הדבר: יעשה כפירושם יחזיר הנפקד לאותו פלוני שפירשו אלו: ה"ג ואם לאו יעשה פירוש לפירושם כלומר ואם לא מהימן לההוא נפקד שהפקדון של אותו פלוני הוא אלא של בעלים שלהם הוא ומתוך בושה אינם רוצים לומר שהוא של בעלים דלא ליתחזקו כגזלנים וגנבים יעשה הנפקד פירוש אחר לפירושו שיחזיר לבעליהן של אלו ולא לאותו פלוני וכי האי גוונא אמרינן בסמוך בההוא עובדא דביתהו דרבה בר בר חנא ויש מפרשים ואם לאו יעשה פירוש לפירושם כלומר אם לא פירשו בשעת מיתה יעשה פירוש למה שהם היו צריכים לפרש שיחזיר לבעליהן ולא נהירא דאם כן היינו רישא ואם מתו יחזור לבעליהם ואם מת יחזיר לרבו דמיירי בשמת ולא פירש למי יחזיר וקאמר דיחזיר לבעלים ותרי זימני למה לי ואית ספרים דכתב בהו ואיכא דאמרי יעשה פירוש לפירושו כלומר לא יעשה כמה שפירשו הם אלא יחזיר לבעלים ולא נהירא דאם כן רב דאמר אי מהימן לך כו' דאמר כמאן לא כרישא ולא כסיפא: כיפי עגילים כדאמרינן בעלמא כיפי תלא ליה עגילים תלה באזניהם: דמרתא שם חכם אחי של רב חייא כדאמרינן ביבמות מרתא ואייבו וחנא ור' חייא כו': ובני ברתא של מרתא ושל בני בתו: אי מהימנא לך שלא גנבה ממך כלום: עשה פירוש לפירושה עכב לעצמך: אי אמידא לך אותה שהיא אומרת שהם שלה אם עשירים הם וראויים להפקיד כיפי ושאר חפצים עשה כפירושם והחזירם להם אי נמי אי אמידא לך אשתך שיש לה אוהבים שנתנו לה ממון על מנת שלא יהא לך חלק בו ומתנה זו שנותנת לקרוביה משלה עשה כפירושה: ספר תורה ללמוד בו הרי פירות והקרן קיים: דאכיל מיניה הקטן תמרי והקרן קיום אבל בעיסקא לא שמא יארע בה דבר תקלה ותאבד עכ"ל וכפירוש הרש"בם הסכים הרמ"בם בפרק שביעי מהלכות שאלה ופקדון וז"ל שם אין מקבלים פקדונות לא מן הנשים ולא מן העבדים ולא מן התינוקות קבל מן האשה יחזיר לאשה מתה יחזיר לבעלה קבל מן העבד יחזיר לעבד מת יחזיר לרבו קבל מן הקטן יקנה לו בו ס"ת או דקל שיאכל בהן פירותיו וכולן שאמרו בשעת מיתתן של פלוני הם אם נאמנים לו יעשה כפירושו ואם לאו יחזיר ליורשיה' עכ"ל:
והנה אין ספק אצלנו שטעם אמרם אין מקבלים פקדונות לא מן הנשים וכו' הוא על צד המוסר והנהגת המדיני שלא להחזיק ידי עוברי עבירה כמו שכתב הרשב"ם ולא על צד האיסור שאם היה כן היו מחייבים למקבל הפקדונות להחזירם לבעלים ולא עוד אלא שהתוספות והרא"ש כתבו שאם אמרה האשה תן לפלוני שהם שלו דנאמנת במיגו דאי בעי שקלה איהי מיניה ויהבה ליה ואפילו אומר הבעל שהממון שלו אין לו כח להוציא מידה מדקאמר יחזיר לאשה דהוה ליה למימר יודיע לבעל אם היה כח ביד הבעל להוציא מידה כשאומר שהוא שלו גם הרשב"א כתב שאם החזיר לקטן אינו חייב לשלם למדנו מכל זה שמניעת קבלת הפקדונות הוא לכתחלה לבד משום חשש גניבה ולא שתהיה אחריות עליהם לשלם הפסד מה שיבא מזה ולכן בנושא שלנו אין כח במה שטוענים הבעלים נגד ראובן באומרם שלא היה לו לקבל מאלו לחייבו להפסיד המעות שנתן על אותם הכלים:
ואולם מצד אחר נראה שאינו נאמן ראובן במה שאמר שאותם הכלים היו מושכנים בידו וזה שכתב הרמ"בם בפרק שמיני מהלכות טוען ונטען כל המטלטלין בחזקת זה שהם תחת ידו אף על פי שהביא התובע עדים שהמטלטלין הללו ידועים לו כיצד בגד זה או כלי זה שבידך או שבתוך ביתך שלי הוא או הפקדתיהו אצלך או השאלתיהו לך והרי העדים שהם יודעים אותו מקודם ברשותי והנתבע אומר לא כי אלא אתה מכרתו לי או נתתו לי במתנה הרי זה הנתבע נשבע הסת ונפטר טען שהוא משכון בידו יכול לטעון עד כדי דמיו ונשבע בנקיטת חפץ ונוטל כמו שבארנו במה דברים אמורים בדברים שאינם עשויים להשאיל ולהשכיר כגון בגדים ופירות וכלי תשמיש הבית ודברים של סחורה וכיוצא בהן אבל דברים העשויים להשאיל ולהשכיר אף על פי שהן תחת ידו של זה ואף על פי שלא השאילו כלי זה ולא שכרו לו בעדים הרי הן בחזקת בעליהן כיצד ראובן שהיה לו כלי העשוי להשאיל ולהשכיר ויש לו עדים שהוא ידוע לו והרי אותו הכלי תחת יד שמעון וראובן טוען שהוא שאול או שכור ושמעון טוען אתה מכרתו לי אתה נתתו לי במתנה אתה משכנתו בידי אינו נאמן אלא ראובן נוטל כליו ונשבע היסת על טענת שמעון ואפילו מת שמעון הרי ראובן נוטל כליו והורו הגאונים שישבע הסת שטוענים ליורש עכ"ד הנה דבריו ברורים שאין להאמין לנתבע שאמר שמושכנים הכלים העשויים להשאיל בידו כי אם לתובע שאמר שהם מושאלים ולזה בנושא שלנו נראה מצד זה שהבעלים יהיו נאמנים בטוענם שהאשה העבד והקטן השאילו אותם הכלים ולא יצדקו דברי ראובן האומר שמושכנים בידו ואמנם אם נחקור הדבר במעט עיון נראה שאין הנדון דומה לראיה כי דברי הרמ"בם הם בשהתובע עצמו בטענת ודאי אומר שהשאילם או השכיר' לנתבע ואמנם בנושא שלנו לא יוכלו הבעלים לטעון כן כי לא ידעו מאומה ממה שאירע בין ראובן ובין האשה עבד וקטן וטענתם היא טענת שמא ודומה למה שכתב הרב בפרק אשר קדם זכרו מהלכות טוען ונטען הלכה ה' אין כל הדברים האלו אמורים אלא שהיה בעל הכלי טוען אני הפקדתיו אצלך או השאלתיהו אצלך אבל אם טען שכלי זה היה שלי ונגנב או אבד או נגזל והביא עדים שהוא ידוע לו וזה שתחת ידו אומר איני יודע אבל אחרים מכרוהו לי או נתנוהו לי במתנה אף על פי שהוא מדברים שעשויין להשאיל ולהשכיר מעמידין אותו ביד זה שהוא בידו ואינו נשבע כלל שהרי אין לו טוען וביאר הרב כסף משנה מפני שאין לו טוען כלומר שאין הלה טוען הפקדתיו אצלך או השאלתיו לך והוה ליה כטוען שמא שאין זה נשבע כמו שנתבא' בפ"א עכ"ל והו' מה שכתב הרמ"בם שם אין משביעין שבועת היסת אלא על טענת ודאי אבל על טענת ספק פטור כיצד כמדומה לי שיש לי אצלך מנה או שאמר מנה הלויתיך וכמדומה לי שלא פרעתני אמר לי אבא שיש לי אצלך מנה או צוה לי בפני עדים שיש לי אצלך מנה דבר פלוני נגנב מביתי ולא היה שם אלא אתה קרוב בעיני שאתה גנבתו חשבתי מעות ומצאתו חסר שמא אתה הטעיתני בחשבון והנתבע אומר אין לך בידי כלום ה"ו פטור אף משבועת היסת וכן כיוצא בזה עכ"ד והנה מזה נראה בתכלית הביאור שבנושא שלנו נאמן ראובן בזולת שבועה לומר שהכלים ההם היו מושכנים כי הבעלים לא יוכלו להכחיש זה כי אם בטענת שמא לומר שקרוב הוא בעיניהם שהם שכורים בסבת שהם דברי' עשויי' להשאיל ולהשכי' ואמנם עכ"ז אין טענתו מועלת כי אם לקבל המעות מיד הבעלים עד כדי שווי המשכון ואולם במה שנתן יותר על המשכון הוא שהפסיד את עצמו שהרי במקום שהטוען אינו נאמן בזולת שבועה אינו יכול לטעון כי אם עד כדי דמיו כמו שכתב הרמ"בם בפרק הנזכר אף כי בנושא שלנו שהוא פטור משבועה בעבור שהו' טענת ספק שלא יהיה נאמן כי אם עד כדי דמי המשכון ולא יותר ולזה אין אנו צריכים לחקור במה שצדד החכם השואל אם הורע כוחו של מיגו או לא כי הנאמנות שאנו נותנים לראובן אינו אלא בסבת הכלל שהשריש לנו הרמב"ם שכל המטלטלין בחזקת זה שהם תחת ידו ואף בדברים העשויים להשאיל ולהשכיר אם התובע אינו טוען כי אם טענת ספק מאמינים אנו לנתבע אף בלא שבועה:
בסדר ובשנת ונתתי אותה להם מורשה אני ה':
אלה דברי דוד הרופא בלא"א כמהר"רי די מיזה מ"כ: