ואם שואל זה הענין משה בן לא"א דוד רודריגיש לופיש להר"ר יהודה פיזא להשיב כהלכה ומהתמ"ש:
שאלה מי שיש לו טלית מצוייצת כהלכתא ורוצה להתיר ציצייותיו כדי לעשות אחרים יפים מהם מה דינו דאיכא לספוקי ולצדודי מי אמרינן כיון דטלית מצוייצת כהלכתא הוא משום בזיון הראשונים אסור או דילמא כיון שמתיר ציצייותיו כדי לעשות אחרים יפים מהם ליכא משום בזיון הראשונים ומותר זאת היא שאלתי ועתה חכם ונבון סיני ועוקר הרים כמהר"ר יהודה פיזא אחד מגדולי בית המדרש הגדול והמפורסם של עץ חיים מבקש אני ממך שתאיר עיני בתשובתך הרמתה לידע את הדרך הישר אשר נלך ואת הטוב אשר נעשה:
תשובה ראיתי שאלתך נכון וחכם משה דודריגיש לופיש אהובי וידידי והיא כפי חכמתך מהודרת ומקוטרת מר ולבונה מכל אבקת רוכל מעלפת ספירים אמרים מיושרים ודברים דבורים על אפניהם בדעת ובהשכל ואהי בפי כדבש למתוק בראותי שבתורת ה' חפצך והולך את חכמים וקולך ערב במה שאמרת שרצונך לידע האמת ולכן שמח לבי ואתנה פני להשיב על שאלתך כאשר תשיב יד שכלי וזה החלי בעזרת צור גואלי:
גרסינן במסכת שבת פרק כמה מדליקין (דף כ"ב) איתמר רב אמר אין מדליקין מנר לנר ושמואל אמר מדליקין רב אמר אין מתירין ציצית מבגד לבגד ושמואל אחר מתירין מבגד לבגד רב אמר אין הלכה כרבי שמעון בגרירה ושמואל אמר הלכה כרבי שמעון בגרירה אמר אביי כל מילי דמר עביד כרב לבר מהני תלת דעביד כשמואל מדליקין מנר לנר ומתירין מבגד לבגד והלכה כרבי שמעון בגרירה דתניא וכו' ופרש"י מתירין להטיל ציצית מטלית ישן לטלית חדש ובמנחות מפרש טעמא דמאן דאסר עכ"ל:
שני המאורות הרי"ף בשמעתין והרמב"ם בפ"א מה' ציצית וגם הטור בא"ח סימן ט"ו נלוה עמם לכתוב סתם כפי לישנא דשמואל דמתיר להתיר ציצית מבגד וה ולתלות' אחר ומדבריה' אין אנו מחייבים אומר לנ"ד דאפשר דבדווקא נקטו זה הלשון לומר דדוקא מבגד לבגד מתירין אבל שלא לבגד אחר לא או דילמא דלאו דוקא דה"ה אף שלא להניחם בבגד אחר אם אין בזיון בדבר שמשים אחרים ייתרנ דאדרבא יכנס בסוג זה אלי ואנוהו התנאה לפניו במכות אבל לפי עניות דעתי כוונתם לאסור כשאינו לשום בבגד אחר דאל"כ עדיפא מיניה הוו להו לאשמועינן דאף כשאינו להניח בבגד אחר מותר כאופן שיש הדור מצוה וכ"ש כשהוא מכבד לבגד ואם נרצה לדקדק בדברי הרמב"ם נמצאהו רמוז בדבריו לאסור באומרו מבגד זה ותלותה בבגד אחר דדיבוד ולתלותה מיותרת דהיה די כאומרו מבגד לבגד שהן הן דברי שמואל אלא מתוך זאת היתור נראה דכוונתו ז"ל היה לאסור כשאינו לשום בבגד אחר אבל אינו כ"כ מוכרח דיכול להיות כמפרש דברי שמואל והרא"ש בהגהותיו כתב בהדיא אכל להתיר מבגד שלא לצורך בגד אחר לא:
והתוספות כתבו כדבר פשוט (בדיבור המתחיל רב אמר אין מתירין מבגד לבגד) דלכ"ע אסור וז"ל אע"ג דלכ"ע אין מתירין שלא להניח בבגד אחר אין קשה מה שנהגו להתיר ציצית מטליתות של מתים דדוקא בטלית שהוא בר חייובא אין מתירין והרב ב"י נמשך אחריו מדפסק בשולחנו הערוך (בסימן ט"ו) וז"ל מותר להתיר ציציות מטלית זה וליתנם באחר אבל שלא להניחם בבגד אחר לא וכן הוא כהגהות אשירי י"ש:
ובשאלתות רב אחאי גאון פרשה שלח לך נראה ג"כ דאוסר מדכתב וז"ל שאילתא דאסיר להון לדבית ישראל למעבד צרכהון במדעם דעביד לאפוקי ביה ידי חובתיה למצוה כגון חוטי ציצית למיסר בהון מדעם א"נ הושענא להורוחי ביה ואמרת דמצוה למיכליה אי נמי איסתפוקי מעצים דסוכה עד דשלים מצותייהו משום דקא מבזי מצוה דילפינן לן דאסר לבזויי מצוה מכסוי הדם דתניא ושפך וכסה במה ששפך בו יכסה שלא יכסנו ברגל שלא יהו מצות בזויות עליו ודאי איתעביד להו מצותייהו וחוטי איפסיקו להו שרי למעבד בהו צרכיה ודאי תשמישי קדושה אע"ג דאיכלו אסיר למעבד בהון צרכיה מאי טעמא מקדש קדישי כדתניא תשמישי מצוה נזרקין תשמישי קדושה נגנזין ואלו הן תשמישי מצוה סוכה לולב שופר וציצית ואלו הן תשמישי קדושה דלוסקומי ספרים ומזוזות ותיק של ספר תורה ונרתיק של תפילין ורצועותיהן ואלו מאן דאית ליה גלימא ורמיא ליה תכילתא וקא בעי לזבונה לישראל אחר אסור למשקליה לתכלתיה והדר זבוניה משום דקא מבטל למצוה אי נמי הוה דר בבייתא וקבע ליה מזוזתא וקא נפיק ליה אסיר למשקליה מיניה משים דקא מבטיל לה למצוה דתנו רבנן המשכיר בית לחבירו על השוכר לעשות לו מזוזה וכשהוא יוצא לא יטלנה בידו ויצא ובגוי נוטלה בידו ויוצא מעשה באדם אחד שנטלה בידו ויצא וקבר אשתו ושני בניו מעשה לסתור אמר רב ששת ארישא:
ברם צריך למימר הני מילי אי אסיר למשקל היכא דלא קבע לה למזוזה בשעתיה תכלתא נמי דלא רמי ליה לגלימא אחרינא בשעתיה היכא דקא בעי למשקל מן האי פתחא ומקבעיה בפתחא אחרינא ומן הדין גלימא לגלימא אחרינא בשעתיה אי שרי אי לא מי אמרינן כיון דהאי דקא שקל להו אדעתא דלמעבדיה מצוה הוא ליכא בזיון ושפיר דמי או דילמא כיון דאתעביד בהון מבטלין למצותייהו אית בזיון ואסיר ת"ש דאתמר רב אמר אין מתירין מבגד לבגד ושמואל אמר מתירין רב אמר אין מדליקין מנר לנר ושמואל מדליקין רב אמר אין הלכה כרבי שמעון בגרירא ושמואל אמר הלכה ברבי שמעון בגרירא אמר אביי כל מילי דמר עביד כרב לכר מן אלין תלת דעביד כשמואל מתירין מבגד לבגד ומדליקין מנר לנר והלכה כרבי שמעון בגרירא למימרא דהלכתא כשמואל דשרי עכ"ל ונראה דבנ"ד לדידיה אסור דפשיטא ליה כשאינו להניחו בבגד אחר לא ואין טעם לאומר שיאמר דשאני הכא בנ"ד דהציציות שמניח הם יותר יפים ונאים ואיכא הדור מצוה ומשום הכי שרי דהא כל טעמיה דרב אחאי גאון הוא משום דקא מבטל למצוה אסור שכן כתב דאסור למשקליה לתכלתיה והדר זבוני לישראל אחר דר"ל דקא מבטל לאותן ציציות ממצותן ואף דמסתמא ישראל האחר דזבין ליה יניח בו ציציות אחרות למצותו ואע"פ כן אסר ולא חילק באם הם יותר יפים ונאים או לא דבכל ענין אסר לבטולינהו ממצותייהו: ונראה דסמ"ג ג"כ אוסר מדכתב סתם וזל ומסיק בפרק במה מדליקין שמותר להתיר ציצית מבגד זו ולתלותה לבגד אחר בין לכן בין תכלת כדשמואל וכן היה נוהג רבה עכ"ל הרי לך דכל הני רבוואתא סתמייהו כפירושייהו דיהיו אוסרים בנ"ד משום בזוי וביטול מצוה דאינו משימם בבגד אחר דמה איכפת לן אם הוא רוצה לשום ציציות יותר יפים סוף סוף הראשונים הם מבוטלים ממצותן שכשרים היו:
איברא דראיתי בדברי הרב כנסת הגדולה בשיירותיו על א"ח סימן ט"ו שדעתו להתיר וז"ל לאו דוקא ליתנם לאחר אלא אפילו אם רוצה להשליך ציציות אלו ולעשות לטלית זה ציציות אחרות יפות מן הראשונים מותר דהוי נוי מצוה וכתוב זה אלי ואנוהו: (ספר הלבוש) וכתב עוד ראיתי פה איזמיר יע"א נוהגים דאם נמצא הציצית מקוטע והוא כשר כפי הדין אע"פי שרוצה להטיל בו ציציות טובים חדשים וארוכים ושלא יהיה שום אחד מהם מקוטע אין עושין כן אם לא שהציציות היו פסולים לגמרי ואין להם על מה שיסמוכו עכ"ל: והרב מגן דוד ג"כ סבירא ליה הכי וז"ל נ"ל דאין בכלל זה מי שמחיר ציציותיו כדי לעשות אחרים באים מהם דלא חיישינן בזה לבזיון הראשונים עכ"ל ובעל עולת שבת נראה דגריר אבתרייהו שכתב וז"ל אבל שלא להניחם וכו בשאלתות ר"פ שלח לך דאין להתיר ציצית מטלית כדי למכרה לישראל משום דקא מבטל לה למצוה אבל מטלית לטלית שרי עכ"ל ומשמע מדבריו מדנקט למכרה לישראל קמ"ל אף על גב דישראל אחר ג"כ יעשה בו ציצית אפילו הכי אסור או י"ל איפכא מדנקט דקמבטל מצוה דוקא היכא דיבטל המצוה אבל אם גם הישראל אחר יעשה בו ציצית מותר להתיר את הציצית אע"ג דאין לו טלית אחר שיתן בו הציצית והכי מסתברא נראה דה"ה דיכול להתיר הציצית כשהם מקוטעים אע"פי שהם כשרים ע"פ הדין וכן אם מצא ציצית יפים ונאים מן הראשונים משום זה אלי ואנוהו וכ"כ בכה"ג מה"ב וכ"כ בלבוש אמנם יתיר הקשרים והכריכות כדי שלא יכלה את הציציות שיהיו ראוין לבגד אחר עכ"ל:
ואעפ"י כן אחר מחילה מכבודם דבמקומה מונחת לא אחשוך מלחוות דעתי החלושה דתורה היא וללמוד אני צריך ואין לדיין אלא מה שעיניו רואות דמהיכא תיתי דיהא מותר כיון דסתמא דתלמודא היא סתמית דהלכה כשמואל דמתיר דווקא מבגד לבגד ורוב הקדמונים הקדמונים פירשוה אבל שלא להניחם לבגד אחר לא בלתי חילוק נר מצוה או לא ורב אחאי גאון אסר משום ביטול מצוה דאותן ציציות ומשום הכי אפילו היכא דמזבן הטלית לישראל אחר שודאי הוא יטיל ציצית אחר עליו אסר (שזהו הפירוש האמיתי בדבריו והוא כפי הפירוש הראשון שפירש הוא בעצמו בדברי רב אחאי גאון אף שהוא נגרר בתר פירושו השנית לא כל הדעות שוות דהפי' הראשון נראה לי עיקר (כמו שפרשתי למעלה וכיון שכן אם לא יהיה אלא הדבר שקול בדברי הקדמונים אין לנו לבקש צד ההיתר בלי שום ראיה והאחרונים ז"ל לא הביאו שום ראיה לדבריהם להתיר והרוצה להקל צריך להביא ראיה לדבריו ולכן דעתי לאסור כפי סתמיות דברי הגמרא והראשונים ז"ל:
וראוי לדקדק בדברי רש"י ז"ל ממה שפי' בשמעתין בפ' כמה מדליקין וז"ל מתירין להטיל ציצית מטלית ישן לטלית חדש דמשמע מדבריו דשמואל אינו מתיר אלא בכי האי גוונא אבל מחדש לחדש לא וזה אינו דשמואל דמתיר מבגד לבגד בכל גוונא משמע אף מבגד חדש לבגד חדש וכן פסקו כל הפוסקים סתם מתוך דברי שמואל ועוד יש נפקותא אחרת בדבריו בלתי אמיתית לרב שלדעתו רב אוסר אפילו מבגד ישן לבגד חדש וזה אינו דבמנחות פרק התכלת פריך תלמודא לרב מההיא דושוין שמביא תכלת ממקום אחר ותולה בה ובלבד שלא תהא מופסקת שמעת מינה דמתירין מבגד לבגד ותירץ דילמא דאבלאי ואם כן כפי שנוייא דסתמא דתלמודא אליביה דרב בדאבלאי שרי וכפי פירושו כאן אסור ועוד דהוא עצמו ז"ל פירש שם במנחות דכיון דאבלאי ליכא בזיון מצוה ושרי: ואפשר דאבלאי ר"ל דלא שוי לכלום ומשום הכי מתיר בה רב אבל ישן דקאמר אינו כ"כ בלתי ראוי שאינו יכול להשתמש בו להניח ציצית אחרת ובהא הוא דאיכא מחלוקת בין רב לשמואל וה"ה מחדש לחדש דהיינו הך אם הם ראויים ועוד יש לומר דרש"י אורחא דמילתא נקט דאין דרך להטיל ציצית מבגד אלא כשהוא ישן ולא תידוק מינה דמחדש לחדש אוסר שמואל וגם שרב אוסר אפילו מישן לחרש וכפי פי' זה אינו צריך לדחוק ולפרש דאיבלאי לאו היינו ישן אבל מאי דקשה לי שראיתי בפ' רש"י על הלכות קטנות דהרי"ף בה' ציצית לרב דאמר אין מתירין פירש ביצית מבגד לבגד וההיא ברייתא דלעיל ושוין מוקי לה כדיעבד ואשתמיטיה הך סוגיא דפרק התכלת דמתרץ דאבלאי ומה שפירש שם וצ"ע אבל לפי דעתי לשון רש"י שבתלמוד עיקר ואפשר שהועתק שם בה"ק בטעות כנ"ל:
ואיכא למידק כיון דמוסכם מכל הפוסקים דהלכתא ציצית חובת גברא הוא ולאו חובת מנא כמו שכתב הרמב"ם בפ"ב מה' ציצית וז"ל היאך חיוב מצות הציצית כל אדם שחייב לעשות מצוה זו אם יתכסה בכסות הראוי לציציות יטיל לה ציצית ואחר כך יתכסה בה ואם נתכסה כה בלא ציצית הרי ביטל מצות עשה אבל בגדים הראויים לציצית כל ומן שלא יתכסה כהן אדם אלא מקופלים ומונחים פטורים מן הציצית שאינה חובת הטלית אלא חובת האיש שיש לו טלית עכ"ל וכתב ה"ה וז"ל היאך חיוב מצות הציצית וכו' אבל בגדים הראויים לציצית כל זמן שלא יתכסה בהם אדם וכו' בפרק התכלת רב נחמן אשכחיה לרב אדא בר אהבה רמי חוטי וקא מברך לעשות ציצית אמר ליה מאי ציבי דשמענא הכי אמר רב ציצית אין בריך ברכה ופרש"י ציצי לגלג אין צריך ברכה בשעת עשיה ואמרינן בתר הכי דרב חסדא רמי דרב אדרב ומי אמר רב ציצית אין צריך ברכה והא אמר רב וכו' ואסיקנא דבהא קמיפלגי רב נחמן ורב חסדא אליבא דרב רב חסדא סבר ציצית חובת טלית היא הלכך עשייתה היא גמר מצותה ורב נחמן סבר חובת גברא הוא ועטיפתא זו היא מצותה וכתבו הרי"ף והרא"ש והלכה כרב נחמן דאמר חובת גברא הוא דהא אנן לא מברכינן לעשות ציצית הילכך הא דאמר שמואל כלי קופסא חייבים בציצית ליתא והכי כתב בעל הלכות ואיכא מאן דאמר הלכה כשמואל דאמר חובת טלית הוא ואנן כתבינן מאי דסבירא לן עכ"ל. והנה ככי הנראה לכאורה מדברי הרמב"ם והרב המגיד שהעלו מדברי הגמרא שהכל תלוי באם יתכסה בכסות הראוי לציצית הוא דחייב בציצית אבל אם אינו מתכסה בה אין בו קדושה כלל והטור בפי' כ"א פסק בהדיא כן וז"ל ציצית אין בה משום קדושה דתשמישי מצוה היא ויכול לזורקן ליכנס בהן לבית הכסא ויראה דאפילו בעודן במצותן מותר להשתמש בהן וא"כ בנ"ד דאינו בזמן שהוא מכוסה בהן אין בו קדושה ויכול להתירן ומכ"ש לסברת הטור דאפילו בעודו מכוסה בהן שהוא בעודן במצותן יכול להשתמש בהן דיהיה מותר להתירן ולהניח אחרים יותר יפים במקומם משום דחובת גברא הוא וכל זמן שאינו עליו אין בו קדושה כלל:
אבל האמת אינו כן דהרמב"ם וכ"ע סבירא להו דתשמישי מצוה אסור להשתמש מהן עד שעברה ומן מצותן או שאינם ראויים לכך כגון שנפסקו החוטין וכדומה מלבד הטור שבפירוש אמר בהפכו ומתרץ דברי רב אחאי גאון דאוסר באומרו דשאני כסוי הדם דכשמכסה ברגל עושה המצוה דרך בזיון אבל הרב ב"י בסי' כ"א כתב עליו דברים נכוחים וז"ל ציצית אין בה משום קדושה דתשמישי מצוה היא ויכול לזורקו בפ' ב' העיר (דף כ"ו) ת"ר תשמישי מצוה נזרקין וכו' תשמישי קדושה נגנזין ואלו הן תשמישי מצוה סוכה לולב שופר וציצית ומשמע לרבינו דאפילו בעודן במצותן תניא דנזרקין אבל בשאלתות דרב אחאי כתב פ' שלח אסור לבני ישראל למעבד צרכיהון וכו' כלומר ולפי דבריו הא דתנו רבנן דנזרקין כשעברה מצותן דוקא היא כגון חוטי ציצית אחר שנפסקו וסוכה ולולב ושופר אחר שעבר זמן מצותן אבל כל שלא עבר זמן מצותן אסור להשתמש מהן כדי שלא יהיו מצות בזויות עליו וילפינן מדם דהא מרבה קרא ושפך וכסה במה ששפך דהיינו ביד בה יכסה אבל לא יכסה ברגל שלא יהיו מצות בזויות עליו כדאיתא כפ' כסוי הדם וכתב רבינו דאפשר לחלק בין כסוי הדם לנהנה מן המצוה דדוקא בכסוי הדם שעשיית המצוה הוא הכסוי אם יעשנה ברגל שייך לומר שהמצוה בזויה עליו אבל אם עושה המצוה דרך כבוד אם נהנה ממנה אח"כ אין כאן משום בזוי מצוה והעלה שטוב להחמיר כלומר מדרך חומרא בעלמא ולא מדינא ותמהני עליו היאך סתר דברי השאלתות בדחיה בעלמא דאיכא למימר כשנהנה מן המצוה היא בזויה בעיניו כיון דחזינן דקפיד רחמנא גבי דם שלא יהיו מצות בזויות עליו ילפינן מיניה לכל בזוי מצוה ואפילו בזוי כל דהו ועוד דלפי דבריו מאי זה טעם אסיר לאורוחי בהושענא ולמיכל אתרוג דמצוה ולהסתפק מנוי הסוכה כל שבעה ולהשתמש מנר חנוכה ושרי להשתמושי בחוטי ציצית דאי טעמא דהנך משום דאיתקצו למצותייהו חוטי ציצית נמי איתקצו למצותייהו וא"כ ע"כ צ"ל דהא דתנו רבנן נזרקין בשעבר מצותן דוקא היא וכן פירש שם הר"ן וכן כתב רבינו הגדול מהרי"א בשם העיטור וכך הן דברי הרמב"ם שכתב נפסקו לו חוטי לבן או תכלת זורקן לאשפה מפני שהיא מצוה שאין בגופה קדושה משמע דוקא כשנפסקו אבל אם לא נפסקו לא ובהדיא אמרינן בפרק במה מדליקין דטעמא דאסור להרצות מעות לנר חנוכה היינו כדי שלא יהיו מצות בזויות עליו כמו גבי דם ואיבעיא לן מהו להסתפק מנוי סוכה כל שבעה ואמר דכי יוסף אבוהון דכולהו דם הרי מפורש שההנאה מדבר מצוה עד שלא עברה מצותו חשיב בזוי מצוה וילפינן ליה שפיר מדם כדברי השאלתות דרב אחאי הלכך הכי ק"ל מדינא בלא פקפוק עכ"ל וא"כ מוכח בהדיא דיש קדושה בציציות כל זמן שלא נפסקו ואין מקום לומר מכיון דחובת בברא נינהו ואין חיוב הציצית עד שלובשו ומתכסה בה ואין בו קדושה בזמן שאין מתכסה בהן דודאי דיש קדושה עליהן עד שנפסלו:
אכתי פש גבן לידע למה מתירין מבגד לבגד אליבא דשמואל כיון שהוא סובר דחובת מנא הוא כמו שמביא הגמרא שם במנחות אמר שמואל כלי קופסא חייבים בציצית כבר הרגישו בזה בעלי התוספות שם בד"ה רב אמר אין מתירין וכתבו אפילו למאן דאמר חובת גברא סבר רב דאין לבטל מצות הטלית כדאשכחן כמזוזה בסוף השואל שנענש אותו שנטל המזוזה ואע"ג דחובת הדר היא ושמואל דאמר מתירין אע"ג דקסבר חובת טלית היא דהא שמואל מחייב לעיל כלי קופסא כיון דאין לו אלא כדי טלית אחת טוב שיתן כאותו שהוא חפץ להתעטף כה ולא דמי למזוזה עכ"ל: וכן כתב המרדכי כסימן רע"ב וז"ל מתירין מבגד לבגד ואע"ג דקסבר שמואל גופיה במנחות ציצית חובת טלית היא אפילו הכי מתירין כיון שלצורך בגד אחר הוא עושה אבל שלא להניח על בגד אחר אין לו להסיר אפילו לשמואל עכ"ל:
נמצינו למדים מדברי הגמרא ומכל הני רבוואתא הקדמונים שאסרו סתם להתיר ציצית אם לא שיהיה מבגד לבגד שבנ"ד יהיה ג"כ אסור דאין לנו ראיה להתיר לא מצד עצמו ולא מצד הדומה לו אלא בסברה חלושה בעלמא משום נוי מצוה בלא ניחוש לבזוי מצוה דאיכא במאי דמבטל להו ממצותייהו דזהו מפורש דאסור דילפינן מכסוי הדם כל זה הוא כשאין בדעתו לשום אותן ציציות בטלית אחרת כלל אלא להניחן מבוטלין ממצותן לגמרי כמו שנראה מדברי התוספות והפוסקים שבפירוש אמרו אבל שלא להניחם בבגד אחר לא דר"ל שלא להניחם כלל אבל אם רוצה להתירם להניח אחרים יפים ונאים מהם ולהצניעם לטלית אחרת ודאי דיהיה חותר דהיינו מבגד לבגד דאינו מחייב לומר שיהיה תקף ומיד מטלית זו לטלית זו אלא שלא יהיו מבוטלים מדעתו להניחם בטלית אחר כלל זהו הנראה לע"ד לפסוק להלכה כפי מה שחנני ה' והוא יצילני משגיאות אכי"ר:
עמד בסדר ובשנת יורו משפטיך ליעקב ותורתך לישראל לפ"ק:
כ"ד הצעיר יהודה פיזא ס"ט: