שאלה יב בני העיר שסתרו ב"ה ישן ובנו במקומו ב"ה חדש אי שרי לבנות בית דירה להדיוט מעצים ואבנים שסתרו מב"ה הישנה או למכור אותן למי שירצו ואם יש חלוק בזה בין ב"ה של כפרים לב"ה של כרכים ובתי כנסיות שבזמננו בארצות הללו אם יש להם דין ב"ה שלכפרים או ב"ה של כרכים על הכל יבא דברו הטוב ומהתמ"ש:
תשובה ידוע הוא מדינא דגמרא שכל שעושין ז' טובי העיר במעמד אנשי העיר דיכולין למוכרו ולהפקיען קדושתו ולא מבעיא עצים ואבנים שסתרו אלא אפילו ב"ה גמור בבנינו רשאין למוכרו והלוקח ישתמש בב"ה בכל מאי דבעי ואפילו תשמיש של גנאי ובזיון. גם הדמים מותר להורידן מקדושתן לעשות בהם מה שירצו. וכדאמרינן בפ' בני העיר אמר רבא לא שנו אלא שלא מכרו ז' טובי העיר במעמד אנשי העיר אבל מכרו ז' טובי העיר במ"אה אפילו למשתי ביה שיכרא שפיר דמי:
ופירש"י למשתי ביה שיכרא לקנות בדמים ולעשות שכר ולפירוש זה הסכימו רוב המחברים והכי נקטינן להלכה ודבר פשוט הוא דלפירש"י לאו דוקא לקנות בדמים ולעשות שכר אלא דגם ב"ה ביד הלוקח פקעה קדושתו וישתמש בה תשמיש של חול ואפילו תשמיש של גנאי ולא כדעת קצת שפירשו הא דא' רבא אפילו למשתי ביה שיכרא לא קאי אלא אבית הכנסת ביד הלוקח אבל הדמים בקדושתן הן עומדים להעלות בדמיהן לקדושה חמורה וכהאי ששנינו בני העיר שמכרו רחוב' של עיר לוקחין בדמיו ב"ה. ב"ה לוקחין תיבה וכו' גם לא כדעת הרמב"ם ורבנו ירוחם דסברי מה שהדמים יוצאים לחולין היינו דוקא לאחר שקנה ממקצת הדמי' קדושה חמורה והמותר יוצא לחולין. אלא כל הדמים יוצאין לחולין ואין עליהם קדושה כלל כפירש"י ורובם מהפוסקים גם לא כדברי הראב"ד ז"ל שכתב דלא שרינן תשמיש של גנאי אלא בחורבנה ועל פי ז' טובי העיר ובמע"אה וכההיא תילא דבי כנשתא דרבינא אבל בבנינו לא ואפי' ז' טובי' העיר במעמד א"ה לא מהני דאנן לא ק"ל כוותיה משום דיחידאה הוא וכל הפוסקים ס"ל דעל פי זט"ה בא"ה רשאי הלוקח להשתמש אפילו תשמיש של גנאי ואפי' כשהבית הכנסת בבנינו:
ודע שהרב כ"י בסי' קנ"ג הביא דברי המרדכי וראבי"ה דהאי במעמד א"ה לא בעינן שכל אנשי העיר יתרצו בפירוש אלא כל שמכרן זט"ה בפרהסי' ואנשי העיר לא מחו בידם מסתמ' נתרצו כלם אבל אם מכרו זט"ה בא"ה בצנע' או שמחו אנשי העיר אע"פי שמכירתן מכירה אפ"ה הדמי' נתפסין בקדושתן וצריך להעלותן לקדושה חמורה וכדתנן בני העיר שמכרו ב"ה לוקחין מהם תיבה:
גם הלוקח ב"ה בלא דעת אנשי העיר אע"ג דמותר להשתמש בה תשמיש של חול מ"מ תשמיש של גנאי ובזיון אסור כגון הני ד' דברים השנויין במשנה שהם בית המרחיץ ובורסקי ובית הטביל' ובית הכסא הרי לך שאפי' ב"ה גמור בבניינו יש לה מכר ופקעה קדושת ב"ה ביד הלוקח לתשמיש של חול רק יש חלוק לענין תשמיש של גנאי ובזיון בין מכח זט"ה בא"ה למכור אות' שלא מדע' אנשי העיר וכ"ש בעצים ואבנים שסתרו שיש להם מכר:
ועל ענין השאלה אי שרי לבנו' בית דירה להדיוט לצורך החזן מאותן עצים ואבנים לכאורה נראה דלעניין זה אין התר כלל ול"מ כשעושין זט"ה דעת אנשי העיר דאסו' שהרי אין כח בידם להפקיע קדושת ב"ה רק ע"י הדמים שנתפסין במקומם להעלותן לקדושה חמורה והכא ליכא למימר הכי שאין כאן לא דמים ולא שום דבר לחול קדושת עצים ואבנים עליו ובמאי תפקע קדושתה אלא אפילו כשמכרן זט"ה בא"ה דיש כח בידם להפקיע קדושת ב"ה בכדי וכדרבה דא' אפילו למשתי ביה שכרא וכפירוש הנכון שהסכימו עליו הפוסקים דהאי למשתי ביה שכרא בין לענין ב"ה עצמו ובין לענין הדמי' דזה וזה יוצא לחולין בחנם ולא בעי שום דבר שתחול עליו הקדושה אפ"ה בנ"ד אין להתיר. ולא דמי כלל לההיא דרבא דשאני לגבי מכיר' כמו שכתב הר"ן ז"ל שמה שאמר רבא אפי' למשתי ביה שכרא לא מטעם שיש כח ביד זט"ה בא"ה להפקיע קדושת ב"ה בכדי אלא מטעם כשמכר ב"ה פקעה הקדושה מב"ה והדמים נתפסין במקומן ואע"פי שגם הדמי' יוצאין לחולין אין בכך כלום מאחר שהדמים אינם קדושה עצמה אלא קדושה שנייה וקלושה ולפיכך יש כח ביד זט"ה בא"ה לפקוע קדושת הדמים בכדי. אבל קדושת ב"ה עצמה א"א להפקיע קדושתה בכדי הלכך בנ"ד שאין כאן מכיר' אלא שרוצין לעשות בית דירתו לתשמיש של חול מעצים ואבני' שסתרו מב"ה אין כח ביד זט"ה להפקיע קדושת ב"ה בכדי:
אמנם כדדייקינן שפיר אשכחן בנ"ד נמי כיון דבנו ב"ה חדש פקע קדושתיה בהכי ולא גרע ממתנה דפליגי בה פ' בני העיר רב אחא ורבינא וק"ל כדברי המקל דמתנה בז"טה בא"ה הוי כזבינא ושרי דאי לאו דה"ל הנאה מיניה לא יהיב ליה מתנה והשתא האי הנאה הנאה כל דהו היא ואינה בעולם וכבר אכלוהו ואפ"ה אמרינן דחל קדושה הראשונה אההוא הנאה כל דהו ופקע קדושתיה בהכי כ"ש בנדון דידן שהעמידו ב"ה חדש במקום הישן אם הוא ע"פ זט"ה בא"ה פקעה הקדושה מעצים ואבנים הראשונים וחלה על ב"ה החדשה והעצים ואבנים יוצאין לחולין לעשות בהם מה שירצו ואפילו תשמיש של גנאי:
ומיהו לפי זה אם סתרו ב"ה ישן בלא דעת א"ה אע"פי שהעמידו במקומה ב"ה חדש עדיין העצים והאבנים בקדושתן הם קיימין משום דאין כח ביד זט"ה בלא דעת א"ה להפקיע מקדושתו רק ע"י עלוי לקדושה חמורה.
ועוד נראה דעצי' ואבני' שסתרו מב"ה שבח"ל בטלה קדושתייהו מיד להשתמש בהן תשמיש של חול ואפילו בלא דעת אנשי העיר ובלא דעת זט"ה משום דהריסתן של עצים ואבנים היינו חורבנן וק"ל כרב אסי בפ' בני העיר דאמר בתי כנסיו' שבבבל על תנאי הם עשויים ומות' להשתמש בהם תשמיש של חול ונהי דלא מהני התנאי כל זמן שהוא בבניינו כמו שכתבו התוספות והרא"ש ושאר מחברים מ"מ מהני התנאי להשתמש בהן תשמיש של חול בחרבנו:
וכדאמרינן גבי ההוא תילא דבי כנישתא דרבינא דבעי למזרעא וא"ל רב אשי זיל זבניה מזט"ה בא"ה וזריעה וכתבו המחברים דמשום דזריעה תשמיש גנאי הוא ודמי להנך דברי' השנויים במשנתנו דלא מהני בהו תנאי שבבבל אפי' בחרבנו ולהכי אמר ליה רב אשי זיל זבניה מזט"ה בא"ה אבל שאר תשמיש של חול לא בעי זט"ה בא"ה דהא על תנאי הן עשויין:
וא"ת הא דאמר רבא האי בי כנשתא חלופי וזבוני שרי וכו' ליבני נמי חלופנהו וזבוניהו שרי אוזופינהו אסור ה"מ בעתיקתא וכו' והא רבא מבבל הוה ואע"פכ אמר אוזופינהו אסור ואע"פ דליבני עתיקי היינו חורבנייהו י"ל דרבא וכל הני אמוראי דפ' בני העיר אע"ג דמבבל הוה אינהו לפירושי מתניתין קאתו ובתר מתניתין גדידי ומתניתין ודאי לא קאי אבתי כנסיות שבבבל אלא אבתי כנסיות שבא"י שאין עשויין על תנאי ובחורבנייהו נמי בקדושתייהו קיימי ולהכי אמר רבא אוזפינהו אסיר אבל בתי כנסיות שבבבל אוזופינהו נמי שרי הלכך העצים ואבנים שסתרו מב"ה שבח"ל שרי למיעבד בהו מאי דבעי ואפי' בלא זט"ה בא"ה חוץ מד' דברים הנזכרים במשנה וע"פ זט"ה במא"ה שרי לעשות מהן אפי' הני ד' דברים:
ועכשיו שזכינו לזה על אשר בא בשאלה אם יש חלוק בזה בין ב"ה של כפרים לב"ה שלכרכים בכלל שאלה זו יש שני ספיקות הא' סתירת ב"ה אי שרי דכרכים כדי לבנות ב"ה אחר או לאו מטעם כיון דעל דעת רבים קדשוה אסור לסתור ולשנותה מקדושתה אם לא מדעת כלם הב' העצים והאבנים שסתרו מב"ה של כרכים אם דינן שוה לדין עצים ואבני' שסתרו מב"ה של כפרי':
בתחילה נדבר מספק הראשון ונראה לי דאין לחלק בזה בין כפרי' לכרכי' דהא אמר רב חסדא בפ"ק דב"ב ובפ' בני העיר לא ליסתור אניש בי כנישתא עד דבני בי כנישתא אחריתי וסתמ' אמר רב חסדא ל"ש כפרי' ל"ש כרכי' כשבונין תחילה ב"ה אחר מותר לסתור הראשון והא דאמר ר' שמואל בר נחמני א"ר יונתן לא שנו אלא ב"ה של כפרים אבל ב"ה של כרכים כיון דמעלמ' אתי ליה לא מצו מזבניה ליה התם היינו טעמא דמיירי שאינן רוצין לבנות ב"ה אחר במקומן אלא למוכרן ולהעלות הדמים לקדושה אחרת ולפיכך בכרכי' לא מצו מזבני ליה דשמא יש אחד בכל העולם שאינו חפץ בקדושה אחרת ואפי' בקדושה חמורה מאחר דרגילי אינשי מעלמא דקאתו להתם ומתפללין שם ניחא ליה שיהא לו ב"ה מזומן תמיד כשיבא שם להתפלל בתוכו אבל כשסותרין ב"ה מפני תיוהא או מפני קוטנה ובונין ב"ה חדש טוב מהראשון במקומו ודאי כ"ע ניחא להו דהא דהא זכות הוא לו וזכין לאדם שלא בפניו:
עוד יש ראיה מבנין הורדוס בפ"ק דב"ב שהרי בית המקדש אדעתא דכל ישראל נתקדש ועדיף קדושתו טפי מב"ה של כרכי' ובהדיא אמרינן בברייתא שמביא תלמודא פ' בני העיר אחוזתכם מטמא בנגעים ואין ירושלי' מטמא בנגעים אמר רב יהודה אני לא שמעתי אלא מקום מקדש בלבד ודייק תנא תלמודא מקום מקדש אין הא בתי כנסיות ובתי מדרשות שברושלי' מטמאין ואע"ג דשל כרך הם כמו שפיר"שי שם אלמא דבית המקדש עדיף טפי מב"ה של כרכים וא"כ בבא בן בוטא היכי אסבי ליה עצה להורדוס והלא יש לחוש שמא יש אחד בכל העולם דלא ניחא ליה בסתירת בנין הראשון אלא ודאי כיון דבנין הורודוס היה טוב ויפה יותר מבנין הראשון מסתמא כ"ע ניחא להו דזכות הוא לו וזכין לאדם שלא בפניו:
ואין לומר דשאני התם בבנין הורדוס דמשום תיוהא אסבי ליה עצה למסתרה ובכה"ג אפי' בשל כרכים שרי הא ליתא דהא מסיק בתירוץ הב' דבלא תיוהא נמי אסבי ליה עצה להורודוס גם אין לומר דמלך שאני דכ"ע כפופין ליה ובתר דעתא דידיה גרירי ומה שמלך עושה מסתמא כלם בטלין דעתם ומוחלין לו וכדאמר רב אשי האי בי כנישתא דמת' מחסיא אע"ג מעלמ' אתו להו כיון דאדעת' דידי קאתו אי בעינא מזבנינא להו דשאני בית המקדש דעל פי הדיבור וע"י הנביאים בנאוהו ולא תלו בדעת בשר ודם אלא בדעת קודשא בריך הוא ועוד דאפי' את"ל דה"נ תולה בדעת בשר ודם מ"מ לא דמי כלל רב אשי דשאני רב אשי דצדיק גמור היה ויחיד בדורו שהרי מימות רבי ועד רב אשי לא מצינו תורה וגדולה במקום אחד ומסתמא כל חכמי הדור וכל הדור ההוא בטלי דעתייהו גבי דעתיה מש"כ בהורודוס דרשע היה גם לא היה עליו דין מלך דעבדא הוה וכתיב שום תשים עליך מלך מקרב אחיך ולא הי' נחשב אפי' באחד מפחותי ישראל שהרי העבד אין חייב במצות ולא היה לו שום חלק במקדש ואיך נאמר דכולי עלמא בטלי דעתייהו לגבי דעתא דעבדא:
ואע"ג דבבא בן בוטא אסבי עצה ובבא בן בוטא חסיד היה ודילמא לגביה בטלי דעתייהו כמו לגביה רב אשי הא ליתא דשאני רב אשי דכל ישראל היו סרים למשמעתו דממות משה עד רבי ומימו' רבי עד רב רב אשי לא היה תורה וגדולה במקו' אחד מש"כ בבבא בן בוטא:
ועוד דמלשון הטור משמע בסימן קנ"ג וקצת מהפוסקים דהא רב אשי מיירי דבפירוש תלו הבנין בדעת רב אשי אבל מסתמא לא אמרינן ובהורודוס ליכא למימר הכי דהבנין לא היה בימיו ואפילו לדברי הרב ב"י שמפרש ל' העון בענין אחר מ"מ גם לפי דבריו לא אמרינן מסתמא אדעתא דיחיד בנאוהו אלא דווקא לגבי דרב אשי דמימו' משה עד רבי ומימות רבי עד רב אשי לא מצינו תור' וגדולה במקום אחד אבל אדעתא דאדם אחר לא אמרינן אא"כ תלו בדעתו בפירוש ולפיכך א"א לישב האי בנין דהורודוס ובבא בן בוטא דאסיב עצה אם לא מטעם שכתבנו לעיל משום דהאי סתירה בנין הוא מאחר שסתרו ע"מ לבנותו במקומו בנין טוב ויפה מהראשון:
ותידע דאם לא כן היאך היו רשאין לסתור למקדש והא תניא בספרי מנין לנותץ אבן מן ההיכל וכו' שהוא בלא תעשה ת"ל ונתצתם את מזבחות' וגו' לא תעשון כן לה' אלידכם. הרי לך שאפי' אבן אחד אסור לנתוץ מן המקדש וק"ו המקדש כלו אלא ודאי היינו טעמא משום דסתירא זו בנין היא וכן כתב נמי המרדכי פרק בני העיר ודי בראיה זו להתיר סתירת ב"ה של כרכים ע"מ לבנות ב"ה חדש טוב ויפה מהראשון:
ולענין הספק השני דהיינו לענין עצים ואבני' שסתרו מב"ה של כרכים אם דינן שוה לדין עצים ואבנים שסתרו מב"ה של כפרים נראה דגם בזה אין לחלק בין כפרים לכרכים דזיל בתר טעמא הוא דמידי טעמא הוא אלא משום דכיון דמעלמא אתו חיישינן שמא יש א' בסוף העולם דלא ניחא ליה וטעם זה לא שייך בעצים ואבנים שם שסתרו דמאי איכפת להו להנך דאתו מעלמ' בעצים ואבני' שסתרו כיון דיש להם ב"ה בנוי לבא שם להתפלל ומאיזה טעם נחמיר בעצים ואבני' של כרכים יותר מבשל כפרים אלא ודאי דא ודא אחת היא וכי היכי דשרינן בעצי' ואבני' של כפרי' ה"ה נמי בשל כרכי':
ובענין הבא בשאלה בתי כנסיות שבארצות אלו בזמן הזה אם הם נידונים ככרכים או ככפרים נראה דאין כל המקומות שוין והכל לפי שהוא מקום גם לא לכל מילי שם כרך שוה דלענין מקרא מגילה קרוי כרך המוקף חומה מימות יהושע בן נון ולר' יהושע בן קרחא המוקף חומה מימות אחשורוש ופ"ק דסנהדרין לענין עיר הנדחת תניא ואם יש בה יותר ממאה אין נקראת עיר אלא כרך ד"ר יאשיה ר' יונתן אמר ממאה עד רובו של שבט וכן מתא מחסיא פרק בני העיר קרי ליה רב אשי בשם כרך ובפ"ק דכתובות גבי מעבירין את המת מלפני הכלה אמר רב אשי כגון מתא מחסיא דמפקי מכרך ומפקי מכפר וש"מ דלאו לכל מילי בשוה קרוי כרך אלא כל דבר לפי עניינו הלכך בנ"ד אינו דומה לכל הני:
אך נראה דכל מקום כשבונין ב"ה אם אין בונה אותה אלא בשביל אנשי העיר לבדן כגון באתרא דלא שכיחי רבים דאתו מעלמא זהו נקרא כפר ואע"ג דשכיחי רבים עוברים ושבים לפרקים כיון דלא קביעי בעיר אלא דרך עראי באים עוברים ושבים לאו כרך הוא אלא כפר ואפילו שבני העיר לא בנו אותה מכיסן להך אלא גם אחרים שבחוץ לעיר סייעו להם לבנין ב"ה אין בכך כלום מאחר שאותן אחרים שסייעו לא שכיחי התם רק לפרקים ודאי אדעתא דבני העיר נתנו להם לעשות בב"ה מה שירצו בני העיר ולהכי לאו כרך הוא אלא כפר וכה"ג כתב הרב ב"י בסימן קנ"ג בשם המרדכי וראבי"ה וז"ל דבכפרים אפילו אחרים נתנו להם כיון שאין רגילות לבא שם רוב עם אדעתא דידהו יהבי דמאי דבעי עבדי ביה ע"כ:
וזה לשון הטור א"ח בסי' קנ"ג והא דב"ה נמכרת ה"מ של כפרים שאין באין אנשים ממקומות אחרים ולא נעשית אלא לבני הכפר לבדם אבל של כרכים שבאים שם אנשים ממקומות אחרים אפילו בנו אותה משלהם אינה נמכרת ע"כ:
ומשמע בהדיא דכל שבאין אנשים לשם ממקומות אחרים זהו נקרא כרך ואי לאו נקרא כפר ועוד דאמרינן בפ' בני העיר מעשה בב"ה של טרסיים שהיה בירושלים ומכרוה ואע"ג דירושלים כרך הוא אפ"ה כיון שלא בינו אלא לצורך טרסיים לבד נידון ככפר אמנם כל מקום דשכיחי רבים מעלמא שבאין להתפלל שם כגון מקום שהסוחרים מתקבצין שם תדיר לסחורה מסתמא מתחילה כשבנו הב"ה אדעתא דידהו גם כן בנאוהו והקדישוהו ויש לו דין כרך וז"ל המרדכי שהביא הרב ב"י אבל גבי כרכים מקום סחורה ורגילות לבא שם רבים מסתמא כ"ע נתנו בבניינו שהרי נתקן לצורך רבים ע"כ:
ואע"ג דאנן לא קיימא א כוותיה במאי שתולה הקדושה של רבים בנתינת המעות לסייע הבנין דהא אנן ק"ל אע"ג שלא נתנו כלום לסיוע ובני העיר בנו מכיסן לבדן כיון דאדעתא דאתו מעלמא קא בנו הוה כאילו הקדישו אדעתא דכל העולם וכמו שכתבו התוספות והרא"ש ורמב"ן והר"ן והרבה מהפוסקים מ"מ נלמוד ממנו דכל היכא דאיכא מקום סחורה ורבים מתקבצים שם לסחורה מסתמא אדעתה דידהו בנו הב"ה והקדישוה ויש לה דין ב"ה כל כרכים. וה"ה נמי מקום שיש חכם גדול ואב"ד שמתקבצין רבים שצריכין לו ולתורתו כגון רב אשי במתא מחסיא שהיה אצלו קבוץ גדול מהחכמים ותלמידים כדי ללמוד ממנו וכן שאר עדת ישראל היו שכיחין אצלו לדין ומשפט בין איש לרעהו כל כזה וכיוצא בזה יש לנו לדון בדין כרכים דמסתמא ודאי כשבנו אדעתא דכל העולם בנו אבל אי בריר לן דלא בנו אלא מדעת בני העיר לבדן אע"ג דשכיחי רבים דאתו מעלמא מאחר שלא סייעו בבנין גם לא בנו אדעתא דאחרים שמחוץ לעיר אין לה דין כרכים אלא כפרים ואע"פ שמלשון הרא"ש ורבנו ירוחם משמע דכל שרבים באו להתפלל שם מסתמא בני העיר הקדישו לדעתם ולא בעינן שיהא דעת בני העיר בשעת בנין אדעתא דרבים מ"מ לשון התוספות והרמ"בן והר"ן משמע בהדיא דבשעת בנין תליא מלתא ואפשר דגם הרא"ש ורבינו ירוחם סבירא להו הכי אלא שקצרו לשונם:
ועוד נראה דדוקא בימי חכמי התלמוד לא היה כח ביד זט"ה בא"ה למכור ב"ה של כרכים לפי שאותן זט"ה לא היה בידם שום כח ויכולת על אנשי הקהלה דהא אפילו בכפרים אם אנשי העיר מוחין בידם אין כח בידם להוריד הדמים מקדושתן ולפיכך כשאנשי העיר מתרצין בעינן דגם כל העולם יהיו מתרצין אבל בזמן הזה בארצות הללו שמנהג הקהלות להעמיד עליהם מנהיגים ופרנסים ונותנין בידם מקל ורצועה על כל אנשי הקהלה לעשות כרצונם בכל עסקי הקהילה מעכשיו אין חלוק בין כפרים לכרכים ובכל ענין יש כח ויכולת ביד אותם מנהיגים למכור ב"ה ואפילו למשתי ביה שכרא וגם הדמים יוצאין לחולין אפילו כשאנשי העיר מוחין בידם אין בכך כלום דהא מתחלה כשבנו ב"ה אדעתא דמנהיגי הקהילה תלו וגם אותם דאתו מעלמא לא עדיפי מאנשי העיר והמנהיגים הם ממש דמו לרב אשי דאמר אי בעינא מזבנא להו:
וכן כתב האגודה בפ"ק דב"ב ופרק בני העיר גם הרב ב"י בסימן קנ"ג כתב כן בשם מרדכי ישן ולפי זה הראיה שהבאתי מבנין הורודוס למעלה אין ראיה כלל דאיכא למימר דבנין הורודוס היה בעצת בבא בן בוטא וסנהדרי גדולה שהכח והיכולת ומקל ורצועה ביד סנהדרי גדולה על כל עדת ישראל ולא גריעי סנהדרי גדולה מראשי הקהילות שבכל עיר ועיר ומ"מ הראיה שהבאתי מבנין הורודוס שהסתירה על מנת לבנות לאו סתירה היא אלא בנין היא אמת מטעם אחר שכתבתי למעלה דאל"כ היאך סתרו המקדש הא אסור לנתוץ אפילו אבן אחת מהמקדש והנותץ עובר בלאו אלא ודאי האי סתירה שסתר הורודוס ע"מ לבנות מקדש לאו סתירה הוא אלא בנין:
וכלל הדברים שכל הנך שריותי שכתבתי לעיל יש לסמוך עליהם ובפרט בחוצה לארץ שכל בתי כנסיות על תנאי הם עשוייין וקדושתן קלושה כיון שעתידין ליבטל קדושתן לעת בא הגואל כמו שכתבו התוספות בפ' בני העיר ואפילו של כרכים נמי אין להחמיר כ"כ מטעמא דעל תנאי הן עשויין דבדידהו נמי תפקע קדשותן לעת בא הגואל שיהיה במהרה בימינו אכי"ר:
הנראה לע"ד כתבתי להלכה ולא למעשה עד יסכים עמי הרב היושב על כסא ההוראה:
נשלם ונגמר ז' לחדש אייר כ"ב למט"מונים בשנת וכפר את מקדש הקדש לפ"ק
נאם הצעיר יוסף פיזא יצ"ו
בבית ובדפוס יתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויו פון די נייאי גאס