שאלה כזראובן נפלה לו חרושה מקרובו ונתן חצי הירושה לשמעון וכתב לו שמר מחצה כדת והלכה אגב ארבע אמות קרקע גלוים ומפורסמת וזה נוסח השטר הנני נותן לך בחצי מכל מה שאקבל מכל העזבון שהניח אברהם דודי שנפטר במקום פלוני ואחר זמן כשהוציא שמעון שטר המתנה לקבל המתנה נמצא שהיה כתוב בה הנני נותן לך החצי מכל מה מכל שיש לאברהם דודי נמצא זיוף זה מבואר לכל ושאל וב"ד לשמעון מקבל המתנה מה זה הזיוף והשיב ונשבע שאינו יודע מי זייפו אלא שנתן השטר לאדם אחד ונתעכב אצלו זמן רב ואחר כך הוציאו מידו ככה השתא מיבעיא לן אם זה השטר פסול הוא ואין שמעון יכול לגבות בו כלל או אם השטר כשר וגובה בו החצי מכל מה שקבל ראובן מנכסי אברהם דודו טוד מיבעיא לן כי בשטר היה כתוב אברהם דודי ולא כן היה אלא שהיה בן דודו אם נאמר שרצה להטעותו ואינו מתנה או לא על הכל יורנו המורה ומהתמ"ש:
תשובה ראה ראינו את דברי השאלה ומה שנסתפק בה ה"ה וכיון שאדניה הוטבעו בדיני השטרות גמרנו לילך אלים התלמוד  ואל ספרי הפוסקים אשר ידם בכל כדי שנוכל מהם  להשיב לשואלינו דבר ולבאר כל הספקות ונשאל מיודע תעלומות יצילינו מכל שגיאות אמן כן יהי רצון וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
גרסינן בפרק גט פשוט דף קס"א ע"ב אמר רבי יצחק בר יוסף אמר רבי יוחנן כל המחקים כלן צריך שיכתוב ודין קייומיהן וצריך שיחזור מעניינו של שטר בשיטה אחרונה מאי טעמא אמר רב עמרם לפי שאין למדין משיטה אחרונה וכו':
ופירש רשב"ם הכי גרסינן בפירוש ר"ח כל המחקים כלן צריך שיכתוב קייומיהון ולא גרסינן ודין ופירושו כל המחקים שאינן מקום שריר וקיים דאמרינן לעיל דכשרים צריך לקיימן בסוף השטר לפני שריר וקיים שאם אינן מקויימים איכא למימר שמחק וזייף והגיה כרצונו לאחר שנכתב השטר ולאחר שחתמו העדים ע"כ:
הרי לנו מהאי סוגיא בפירוש דאם היה בשטר איזה מחקים צריך לקיימן בסוף השטר לפני שריר וקיים אבל אם לא קיימו אם יהיה כל השטר פסול או אם לא יהיה פסול אלא מה שבמקום המחק לבד זהו מחלוקת בין הפוסקים:
הראשון שבקדושה הלא הוא הרמב"ם בהלכות מלוה ולוה פרק כ"ז הלכה א' וז"ל כל המחקין כלן צריך שיכתוב קייומיהון בסוף השטר ויאמר אות פלוני או מלה פלונית או שיטה פלונית על מחק או תלויה והכל קיים ואם היה המחק במקום שריר וקיים ובשעור שריר וקיים אעפ"י שחזר וקיימו פסול שמא מחקו וכתב דבר שזייף וחזר וקיימו בריוח שבין הכתב והעדים ע"כ:
והרב המגיד כתב כל המחקין כלן צריך שיכתוב קייומיהון וכו' מימרא שם כל המחקין כלן וכו' וכתב הרשב"א ז"ל כתבו מקצת מרבותי דמשום הכו לא אמרינן כל המחקין וכל התלויות לפי שהתלויה שאינה מקויימת אינה פוסלת כל השטר אלא שאין למדין ממנה אבל המחק שאינו מקויים פוסל כל השטר שאני אומר תנאי היה בו ומחקו וכאן הכי צריך שיכתוב קייומיהון דאי לא כל השטר פסול ואינו נראה בעיני שאין המחקין פוסלין השטר אלא שאין למדין מהם דבהדיא שנינו בתוספתא דמכילתין פרק בתרא שטר שיש בו מחק או תלוי מגופו פסול שלא מגופו כשר והא דלא קאמר הכא כל התלויות חדא מינייהו נקט והוא הדין לאינך ע"כ ועוד האריך וכדבריו נראה מלשון רבינו ז"ל שאמר כל המחקין וכל התלויות נראה שהדין אחד להם ע"כ:
הא למדת מכאן בהדיא דמקצת רבוותא סוברים דמדלא נקט הגמרא אלא כל המחקין דיש חילוק בין מחק לתלויה שהמחק שאינו מקויים פוסל כל השטר אבל התלויה שאינה מקויימת אינה פוסלת את השטר אלא שאין למדין ממנה אבל הרשב"א סובר דאין המחקין פוסלין השטר אלא שאין למדין ממנה כמו שאמרו בתלויות כיון שבתוספתא דמכילתין שנינו בהדיא הכי והא דלא קאמר הכא כל התלויות חדא מינייהו נקט והוא הדין לאינך וכן הוא דעת הרמב"ם כיון שאמר כל המחקין וכל התלויות וכו' דנראה שדין אחד להם:
והטור כתב בחשן משפט סי' מ"ד וז"ל ואם יש מחקין או תלויות בשטר צריך לקיימה שיכתוב למטה אות או תיבה פלונית שעל המחק או תלויה וזו קייומא והכל שריר וקיים ואם לא קיים התלוי אין כל השטר נפסל בכך אלא התלוי בלבד פסול שאין למדין ממנו והרי הוא כמאן דליתא אבל אה לא קיים המחק נפסל כל השטר דשמא היה בו שום חובה לבעל השטר ומחקו אלא אם כן יהא מוכח ממה שלפניו ולאחריו מה שהוא המחק כההיא כתף זוזי דאינון ונמחק אז לא נפסל כל השטר וכו':
ומר"ן כתב ואם לא קיים התלוי וכו' בנ"י בריש פ' גט פשוט כתוב בשם המפרשים כסברא זו שכתב רבינו וכתב הרב המגיד בסוף הלכות מלוה ולוה כתב הרשב"א כתבו מקצת רבותי דמשום הכי לא אמרינן כל המחקין וכל התלויות לפי שהתלויה שאינה מקויימת אינה פוסלת השטר אלא שאין למדין ממנה אבל המחק שאינו מקויים פוסל כל השטר שאני אומר תנאי היה כתוב בו ומחקו וכאן צריך שיכתוב קיומיהון דאי לא כל השטר פסול ואינו נראה בעיני שאין המחקין פוסלין אלא שאין למדין מהן והא דלא קאמר כל התלויות חדא מינייהו נקט והוא תדין לאינך ועוד האריך וכדבריו נראה מלשון רבינו שאמר כל המחקין וכל החנויות עמהם נראה שדין אחר להם ע"כ:
הרי לך מכאן המחלוקת שיש בין הפוסקים מערכה מול מערכה זה אומר בכה וזה אומר בכה אמנם מר"ן פסק בשלחנו הטהור בסי' הנז' ס' ה' כאותן שסוברים דאין חילוק בין מחקין לתלויות וז"ל אם יש בשטר מחקין או חלויות או תיבות שעבר עליהן הקולמוס צריך לקיימם קודם והכל שריר וקיים ואם לא קיים אינם פוסלין השטר אלא שאין למדין מהם ואם היו בגופו של שטר דהיינו שם הלוה והמלוה והמעות נפסל השטר אם לא קיימם ואם היו בזמן ולא קיימם הוי כשטר שאין בו זמן עכ"ל:
והשתא דהוכחנו מכל האי דכתיבנא דלדברי סכל אין למדין ממה שכתו' על המחק אם לא קיימו בסוף השטר אם כן בנדון דידן דנראה דהזיוף היה שבמקום שהיה כתוב מכל מה שאקבל מכל העזבון שהניח אברהם דודי היה כתוב במקום המחק מכל מה שיש לאברהם דודי כדי לזכות בו מעכשיו ושלא יוכל הנותן לזלזל בנכסים בעודם בידו נראה דאליבא דכ"ע השטר פסיל יען שתורף השטר נכתב במקום המחק שאין למדין ממנו לדברי הכל דהניחא אם היה כתוב שום תנאי מתנאי המתנה על המחק היינו אומרים שלא נלמוד מאותו תנאי ושאר השטר יהיה כשר לדברי הרשב"א ז"ל וסיעתיה אמנם הכא מה שכתוב על המחק הוא גוף המתנה שכתב מה שנתן לו וכיון שאין למדין ממקום המחק לדברי הכל הוי כאילו אינו כתוב שום מתנה ושטרא חספא בעלמא הוא:
ואכתי אנו צריכין לדקדק באיזה אופן נמצא זה הזיוף מבואר לכל כי בשאלה כתוב סתם ולא נתבאר בה באיזה אופן נתבאר הזיוף אלא שכתוב שבמקום מכל מה שאקבל מכל העזבון שהניח היה כתוב מה שיש שאם נאמר שידעו העדים שהיה כתוב כשחתמו השטר מכל מה שאקבל וכו' ולא מכל שיש הרי שטר זה חספא בעלמא הוי כיון שאין למדין ממקום המחק כמו שאמרנו ומה שאמרו העדים אינו כתוב עתה בשטר ואין כאן שטר ואיתו דאפסיד אנפשיה שמחק תורף המתנה ואין בידו השוא שטר לגבות בו:
ואם תאמר שיגבה בעדותם על פה אינו יכול כיון שכבר כתבו השטר וחתמוה ונתנוהו לידו חיישינן דלמא קבל כבר מה שכתבו שיתן לו כיון שנותן המתנה אינו בחיים כחו שנראה בשאלה שלא מצינו שראובן נותן המתנה דבר לשמעון כלום אלא הבית דין והראיה דחיישינן דלמא כבר קבל המתנה שכתבו שיתן לו:
מה שכת' הרמב"ם בפכ"ג מהל' מלו' ולוה ה' י"א וז"ל בשטרי החובות אינו כן אע"פי שעדין קיימים וקנו מידו וחזר בשעתו ואמר שטר שכתבתם לי עתה אבד או נשרף אין כותבין לו שטר שני שמא פרעו או מחלו ואפילו היה החוב לזמן ואינו גובה בעדים אלו כלום אלא אם הלוה אומר לא היו דברים מעולם שזה הוחזק כפרן בעדותן כמו שיתבאר ע"כ:
והרב המגיד כתב בשטרי החובות אינו כן וכו' ברייתא שם ומה שכתב רבינו ואפילו היה החוב כזמן כך הוא עיקר וברייתא להכי איצטריכא וכן כתב הרשב"א ז"ל זה לשונו פירוש ואפילו הוא תוך זמן ומפני שני דברים חדא דשמא פרעו דכל שאין שטר בידו חוששין שמא פרעו ואפילו תוך זמנו ועוד דשמא יגבה ויחזור ויגבה ע"כ:
והרב יוסף קארו בשלחנו הטהור פסק כן בסי' מ"א ס' ב' וז"ל מי שהיה לו חוב על חבירו בשטר ואבד השטר והרי העדים קיימים אף על פי שקנו מידו אם טען שפרע הרי זה נשבע היסת ואפיל היה החוב לזמן ועדין לא הגיע הזמן להפרע הואיל וכתבו לו שטר ואינו בידו אם טען הלוה פרעתיו נאמן ונשבע שפרעו שאנו חוששין שמא פרעו וכו':
למדנו בהדיא מהאי דינא דאף על פי שהעדים קיימים ואמר המלוה שהשטר שכתבו לו אבד או נשרף אין כותבין לו שטר שני שמא פרטו או מחלו והוא הדין דאינו גובה בעדים אלו כלום מזה הטעם עצמו ואם כן בנ"ד שכן שלא יגבה המתנה בעדותן על פה דהשתא ומה אם בהאי דינא דיכול להיות שיהיה אמת מה שהוא אומר שאבד אז נשרף דלא איתרע חזקתיה דאפילו הכי חיישינן שמא פרעו ולזה אינו גובה בעדותן כל שכן בנדון דידן דחיישינן ולא יגבה בעדותן דריע טפי כיון דמוכח מתוך משטר שמחק מה שהיה כתוב בה וכתב דבר אחר דנראה מזה שראובן כבר קבל המתנה משמעון ולזה מחק מה שמחק וכתב מה שכתב לחזור לגבות מנכסי אברהם דודו:
ואם נפשך לומר דמאי שנא נ"ד מהני עובדי דמייתי הגמרא בפ' גט פשוט דף קס"ז וז"ל ההוא דהוה כתיב ביה תלתא בפרדיסא אזל מחקיה לגגיה דבית וכרעיה ושויה ופרדיסא אתא לקמיה ראביי אחר ליה מאי טעמא רויח ליה עלמא להאי ואו כפתיה ואודי ההוא דהוה כתיב בים מנת ראובן ושמעון אחי הוה להו אחא דשמיה אחי אזל כתב ביה ואו ושויה ואחי אתא לקמיה דאביי אמר ליה מאי טעמא דחיק ליה עלמא להאי ואו כולי האי כפתיה ואודי:
ופירש רשב"ם ההוא דהוה כתיב ביה תלתא בפרדסא. כך היה כתוב בשטר זבינית לפלוני בגינתא דאית לי תילתא בפרדסא אזל הלוקח מחקיה לגגיה דבית מכאן ומכאן ושויה ופרדסא ואמר ליה מכרת' לי תילתא דגינתא וכל הפרדס יהא שטרא: ההוא שטרא דהוה כתוב ביה מנת ראובן ושמעון אחי. דאית להו באתרא פלונית מנת חלק קרקע שיש לשני האחין והוו להו אחא אחרינא ששמו אחי והוה ליה מנתא בהדיהו ואזל הלוקח ושדא ביה ואו ושויה ואחי וטען למנתא דתלתא זבינית עכ"ל: דנראה מכאן מהני תרי עובדי דכיון שנתברר לו לאביי מה שהיה כתוב בשטרות האלו אכשרינהו ולמה בנדון דידן כח יגבה בהאי שטרא כלום הואיל שהעדים אומרים מה היה בשטר מקודם לזה נוכל להשיב ולומר דלא דמי כלל ועיקר האי להאי דבהני עובדי נא היה כתוב על המחק אלא שמחקו גג הבית ומושבה ונשארת ואו עשויה בלי מחק והאחר לא מחקו כלל אלא שהוסיף ואו לפיכך הכשיר אביי את השטר אבל בנהן דידן דמחק מה. שהיה כתוב בשטר וכתב מה שהוא רוצה על המחק ודאי שיודה שהשטר פסול ולא יגבה בו כלום:
אמנם אם נאמר שבירור מציאות הזיוף היה שנשאר איזה רושם מן התיבות שבכתב קודם שהם מכל מה שאקבל מכל העזבון שהניח וכשראו שתיבת שיש היתה מרווחת נתנו לב לידע איך היה הענין וכהנהו עובדי דאמרינן לעיל והכירו שנשאר רושם במה שמחקו וידעו להבחין ולקרות שהיה כתוב שם שאקבל מכל העזבון שהניח כמו שיקרה לפעמים שהדיו טובה והרושם קיים אפילו לאחר המחק בזה נוכל לומר ולדון שהשטר כשר כיון שרושם התיבות ניכר לדיינים:
והראיה לזה מה שפסק מר"ן בשלחנו הטהור ס'י מ"א ס"א וז"ל מי שבלה שטר חובו והרי הוא הולך להמחק מעמיד עליו עדים ובא לב"ד ד והם עושים לו קיום וזהו לשון הרמב"ם מלה במלה פ' כ"ג מה' מלוה ולוה דמשמע מהכא דכל שרשומו ניכר ולא נמחק לגמרי דנין עליו ומגבין בו כוון שהב"ד יכולין לעשות לו קיום:
ואף על גב דהכא הורע כוחו משום דנמצא בו זיוף שכתב על מה שמחק אפילו הכי נראה דכיון שניכר רשומו בבירור הוי השטר כשר דהא בהני עובדי דמייתינן לעיל זייף בעל השטר כמה שמחק גגיה וכרעיה דבית ושויה ואו ובעובדא בתרא זייף וכתב ואו במקום שלא היתה דהוה כתב בההוא שטרא דזבן מנת ראובן ושמעון אחי שרוצה לומר החלק שהיה לראובן ושמעון האחין בקרקע וזייף בעל השטר יכתב ואו אצל אחי והיה נראה שקנה חלק ראובן ושמעון ואחי שאחי ראובן ושמעון היה שמו אחי ומשום דחזא אביי דהאי ואו הוה דחיק לוה עלמא כפתיה ואודי משמע דבמה שהיה כחוב בשטר קודם נשאר השטר כשר דאין סברא שיפסיד שליש הפרדס שקנה או חלק ראובן ושמעון הכתובי' בפירוש והכא בנדון דידן נמי הואיל שרושם מה שאקבל מכל העזבון שהניח כיכר ונראה נראה לנו שהשטר יהיה כשר ויגבה בו כמו שהיה כתוב קודם ואף על פי שהיה מחזר אחר זיוף כמו שמצינו בהנהו עובדי שהיו מחזרי אחר זיוף ואפילו הכי לא פסלן פסלן אביי אחר שידע מה היה הזיוף:
ואם עדין תיקשי לן ולומר דבהנהו עובדי דהוה זיוף זוטרא מחילוף אות אחת אך מתוספת אות אחת אמרינן דלא הורע כוחו במה שהיה כתוב קודם אבל בנדון דידן דהוה זיופא רבה ב' או ג' תיבות אמרינן דפסול מכל וכל אפילו למה שנתברר שהיה כתוב קודם לזה נוכל להשיב ולומר דכיון שיש זיוף הכא והכא מה לי זיוף רבה מה לי זיוף זוטרא ועוד דבתר מאי דבעי למרווח בההוא זיופא אזלינן ואפשר דרווח יותר בזיוף אות אחת ממאי דרווח בזיוף ב' או ג' תיבות כפי מה שהוא הענין דהא בעובדא דפרדסא הוה מוסיף בזבינא כלה פרדסא ובעובדא דחלק ראובן ושמעון בשדה הוה מוסיף חלק אחיהם שהוא שליש יותר ממה שנמכר לו אלא ודאי דלא מחליקינן בין זיופא רבה לזיופא זוטרא ובכל גוונא מאי דנתברר בשטרא דהוה כתוב קודם מגבינן ביה:
ואמנם במה שהשיב ונשבע שאינו יודע מי זייפו אלא שנתעכב השטר ביד אדם אחד זמן הרבה ואחר כך הוציאו מידו ככת ודאי דא להאמינו בזה דקיימא לן בכל מקום דאין אדם חוטא ולא לו:
ומעתה שתרצנו הספק הראשון שנסתפק ה"ה נבא להשיב על הספק השני שנסתפק שהיה כתוב בשטר אברהם דודי ולא היה אלא בן דודו אם נאמר שרצה להטעותו ואינו מתנה לזה נשיב ונאמר שאין לחוש לזה והשטר כשר כיון שכתוב בו אברהם דודי שנפטר במקום פלוני והוא ידוע שלא נפטר באותו מקום קרוב אלא זה אברהם בן דודו והעדים ידעו שעל זה אברהם בן דודו הוא שכתוב שטר המתנה אלא שחשבו שהיה דודו ולא היה אלא בן דודו:
והא לך מה שאמרו בגמרא פרק האומר ההיא דמקרו לה נפאתה אזול סהדי כתבי תפאתה אמר רב יצחק בר שמואל בר מרתא משמיה דרב עשו עדים שליחותן מתקיף לה רבה מי קאמר להו כתובו חספא והבו לה אלא אמר רבה ודאי אי כתבי סהדי גיטא מעליא ואבד עשו שליחותן מתקיף לה רב נחמן מי קאמר להו כתבו ואנחוה בכיסייכו אלא אמר רב נחמן כותבין ונותנין אפילו מאה פעמים:
ופירש"י נפאתה כך שמה: אזול סהדי שאמר להם הבעל כתבו גט ותנו לאשתי: וכתבו תפאתה טעו בשמה: עשו עדים שליחותן לגט אחד עשאם שלוחים ועדים והרי כתבו גט אחד ואינם שלוחים עוד לחזור ולכתוב גט כשר: ואבד קודם שנתנוהו לה: עשו שליחותן ואינם רשאין לכתוב גט שני וליתן לה שהרי כתבו כבר גט כשר ע"כ:
הרי למדנו מכאן בהדיא דמסיק הגמרא שאם העדים טעו בשם וכתבו שם אחר לא אמרינן שהעדים כבר עשו שליחותן אלא כותבין ונותנין אפילו מאה פעמים ואף על גב שהגמרא מיירי לענין הגט ודאי שהוא הדין לשאר השטרות:
וכן פסק הטור בסי' ח"ט וז"ל וכתב א"א הרא"ש ז"ל בתשובה מי שהוחזק שם כינויו בעיר וכתבו עליו שטר באותו כינוי ואחר כך נודע שהיה לו כינוי אחר יכולין העדים לעשות שטר אחר בשם כינוי השני ולא אמרינן עשו עדים שליחות' וכן אם טעו בשם הלוה או המלוה וכתבו ראובן במקום שמעון או שטעו בסכום המעות יכתבו אחר ואפילו לא כתבו אחר אם יתברר הדבר שיש בו טעות סופר השטר כשר ע"כ:
והרב יוסף קארו בשלחנו הטהור סי' הנז' פסק כן וז"ל מי שהוחזק שם כינויו בעיר וכתבו עליו שטר ואחר כך נודע שהיה לו כינוי אחר או שטעו בשם הלוה או המלוה וכתבו ראובן במקום שמעון וכו' יכתבו שטר אחר ולא אמרינן כבר עשו שליחותן ויש מי שאומר שאפילו לא כתבו שטר אחר אם יתברר הדבר שהוא טעות סופר השטר כשר ע"כ:
והשתא שנתברר לנו מהאי דינא שכתבנו דאם טעו העדים בשם הלוה או המלוה וכתבו ראובן במקום שמעון רשאים לחזור ולכתוב השטר אפילו מאה פעמים ואפילו אם לא כתבו שטר אחר אם נתברר שהוא טעות סופר השטר כשר אם כן בנ"ד נמי שכתוב בשטר אברהם דודי במקום בן דודי יכולין לחזור ולכתוב שטר אחר בשם אברהם בן דודי ואפילו לא כתבו לו שטר אחר כיון שנתברר לנו שהעדים טעו בחשבם שהיה אברהם דודו ולא הים אלא בן דודו כמו שאמרנו השטר כשר ואין לחוש כלל בזה הטעות:
ואם תאמר שהנותן אמר בפירוש אברהם דודי יש לחוש דנתכוון להטעותו כמו שנסתפק ה"ה נשיב ונאמר דכיון שאמר הנפטר במקום פלוני ולא נפטר באותו מקום אלא אברהם בן דודו ודאי שעליו אמר וקראו דודו לקרב הקורבה כאלו בני אדם שרגילין לקרא שני למי שהוא שלישי עמו וכן מנינו נמי הכי בקרא דבמקום אחד כתיב חנמאל בן דודי ובכתוב אחר כתיב לעיני חנמאל דודי ופירש רד"ק ז"ל רוצה לומר בן דודי כי בן דודו היה כמו שאמר למעלה וכן במקום אחר כתיב וגם את את לוט אחיו ורכושו השיב וכו' שרוצה לומר בן אחיו כי כן היה:
ואף על פי דמצינן למימר דשני התם דכבר גלי לן קרא שהיה בן דודו לפיכך לא הקפיד אחר כך לקוראו דודו וכן גבי לוט אמנם הכא שלא היה ידוע קודם מי היה נמצא שלא על בן דודו אמר אלא שרצה להטעותו ולא נתן כלום אינו כן דכל מאי דאפשר לפרושי לשון השטר שלא לבטל שטרא נן הכי ומכשירינן ליה לפי דעת הפוסקים ואת כן בנ"ד שאמר שנפטר במקום פלוני גלה לנו בזה שעל אברהם בן דודו אמר כיון שלא נפטר באותו מקום קרוב אחר אלא זה והגם שקראו דודו אין לחוש כיון שהזכיר מקום מושבו והשטר כשר:
העולה לנו מכל האמור דאם נתברר הזיוף לפי שידעו העדים שהיה כתוב בשטר שחתמו מכל מה שאקבל וכו' ולא מכל מה שיש הרי שטר זה חספא בעלמא יען הטעמים וההוכחות שאמרנו מכל הני רבוותא ולא יגבה בו כלל ובעדותם על פה לא יגבה דחיישינן שמא קבל כבר מה שכתבו שנתן לו יען הראיות שכתבנו אמנם אם מציאות הזיוף היה שנשאר רושם התיבות שנכתבו קודם המחיקה וידעו להבחין ולקרות שהיה כתוב שם שאקבל מכל העזבון שהניח אז יהיה הדין בהפך והשטר יהיה כשר ויגבה בו מפני הראיות שכתבנו מהני רבוותא והגם שהיה כתוב בשטר אברהם דודי ולא היה אלא בן דודי גם בזה הוכחנו בראיות ברורות דאין לחוש טל זה והשטר כשר ויגבה בו מה שנתן לו הנראה לע"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים עמי הרב המורה היושב טל כסא ההוראה כסאו יכון עד כי יבא ינון אכי"ר:
בשנת ובסדר וינחהו בגן עדן לעבדה ולשרה לפ"ג:
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט