שאלה ספר תורה שכתוב בו שם אלדינו או אלדיכם מלא וא"ו או חסר יו"ד מה דינו מי אמרינן מותר למוחקו או לגררו מידי דהוי כה"א של שם הו"יה שכרעה נוגעת בגגה דאם נוגע ממש עד שנראית כח"ית מותר למחוק או לגרר הרגל ולתקנה כיון שאין אותיות השם כהווייתן הכא נמי לא שנא או דילמא דיינינן ליה כנטפל לשם לאחריו ואסור עתה הודיעני נא להיכן צד הדין נוטה ומה' תמ"ש אכ"יר:
תשובה הספק הראשון שנסתפק בו החכם השואל בשם של אלדינו שנכתב מלא וא"ו אם מותר למוחקו ולגררו או לאו לא מצאתי בשום פוסק שנסתפק בזה ואולי מרוב פשיטותו לא דברו בו שהרי דבר ברור שיש שם אלוה מלא וא"ו במקרא (ויטוש אלוה עשהו) והוא מן השמות שאינן נמחקים כמו שכתב הרמב"ם פרק ששי מהלכות יסודי התורה וז"ל ושבעה שמות הם השם הנכתב יו"ד ה"א וא"ו ה' והוא השם המפורש או הנכתב אדני ואל. אלוה. ואלדים. ואלדי. ושדי וצבאות. כל המוחק אפילו אות אחד משבעה שמות אלו לוקה עכ"ל דון מינה בנ"ד שאע"פי שכשקדש השם כוונתו היה לכתוב אלדינו ושם אלדינו לא מצינו במקרא מלא וא"ו כיון דכשכתב אלוה קודם שיגמור ינ"ו היה אלוה מלא וא"ו שם בפני עצמו דודאי אמרינן כבר נתקדש ואינו יכול למוחקו והמוחקו חייב מלקות דלא גרע ממי שנתכוון לכתוב אלדים וכתב אל או לכתוב שם ד' אותיות וכתב י"ה שאינו נמחק אע"פי שהוא מקבת השם שנתכוון לכתוב כיון שהוא שם בפני עצמו כמו שכתב הרמב"ם באותו פ הנ"ל וז"ל כתב אל"ף למ"ד מאלדים יו"ד ה"א מיד"וה אינו נמחק עכ"ל דמשמע בהדיא שהטעם הוא מפני שהם שמות בפני עצמם ואמרינן כבר נתקדש השם ואינו יכול למוחקו א"כ הוא הדין והוא הטעם כשכתב שם אצוה מלא וא"ו שזה הוא ג"כ שם בפני עצמו ואמרינן כבר נתקדש השם אע"פי שכוונתו היה לכתוב אלדינו:
ולא דמיא כלל לה"א של שם הויה שכרעה נוגעת בגגו של ה"א דאם נוגע ממש עד שנראית כחי"ת דמותר למחוק או לגרר הרגל ולתקנה דשאני התם דכשכרעה נוגעת ממש בגגו לא מוכחת עליו שהוא שה ולא מצינא למימר כבר נתקדש השם דמהאי טעמא כשרגל הה"א של שם שנדבק בגגו בנגיעה דקה כחוט השערה ראוי להחמיר כיון שכל צורת האותיות השם מוכחות עליו שהוא שם וכ"כ הרב ב"י ז"ל בטור ס"י רע"ו שלא לתקן אות ה"א של שם הדבוק בהאי גוונא אבל בנ"ד דכשכתב אלודינו מלא וא"ו דמיד כשכתב אלוה צורת האותיות מוכחות עליו שהוא שם בפני עצמו דודאי אמרינן כבר נתקדש השם ואסור למוחקו והמוחקו לוקה ולא צריכנא לידייניה ליה כנטפל לשם לאחריו לאסור המחיקה דאז לא היה המחיקה אלא איסור דרבנן ואינו לוקה כמ"ש הרמב"ם שם וז"ל כל הנטפל לשם מלפניו מותר למוחקו כגון למ"ד מל"יי וב' מבאלדים וכיוצא בהן אינם כקדושת השם וכל הנטפל לשם לאחריו כגון ך' של אלדיך וכ"ס של אלדיכם וכיוצא בהן אינם נמחקים והרי הם כשאר אותיות של שם מפני שהשם מקדשם ואע"פי שנתקדשו ואסור למוחקם המוחק אלו האותיות הנטפלות אינו לוקה אבל מכין אותו מכת מרדות אלא דעדיפא מינה דהאי ו"ה של אלודינו הוו מעצם השם והמוחקם לוקה כיון ששם אלוה הוא מן השמות שאינן נמחקים דומיא דמי שכתב אל"ף למ"ד מאלדים דהאי א"ל אינו נמחק כיון שהוא שם בפני עצמו כנ"ל:
גם מדברי מוהר"מע נוכל ללמוד דלא מצינו תרופה שנוכל לגרור להאי וא"ו של אלדינו שנכתב מלא שהרי כתב וז"ל ומלתא אגב אורחין אית לן למינדע במאי דאמור רבנן שאם היה לו לכתוב שם וכתב יהודה עושה מהד"לת ה"א ומוחק ה"א אחרונה דלא שני לן בין עשה מהדל"ת ה"א תחילה או מחק הה"א תחילה דלא מקרי נטפל לשם אלא מה שצריך לו כגון נ"ו מאלדינו אבל אם כתב אלדי וסמך לו קו"ף או פ"א שאין לו ענין ודאי אינו נטפל ונמחק וכן אזכרה שנכפלה בה ה"א אחרונה מוחק את התוספת ואינו חושש וכן אם הוסיף יו"ד בתחילת השם מוחק את הראשונ' אבל תוספת באמצע כגון שנכפלה ה"א ראשונה או נכפלה הו"או ראוי להחמיר בזה כי אנחנו לא נדע איזו מהן נכתבה שלא בכוונה לפיכך יגוד ויגנוז עכ"ל דוק מינה דדוקא כשאין לו ענין לא מקרי נטפל ונמחק גם דדוקא כשהתוספת הוא או בתחילה או בסוף אבל באמצע לא א"כ בנ"ד שכתב אלודינו מלא וא"ו דהאי וא"ו מיותר שכתב לא מבעיא שיש לו ענין שהרי במוצא הקריאה אתה מוצא וא"ו בסתר כמשפט החולם אלא דאפילו האי וא"ו לא הוי מהנטפלות לשם אלא מעצם השם שהרי יש שם אלוה מלא וא"ו כנ"ל גם דהאי וא"ו מיותר הוא באמצע התיבה וא"כ לא מצינא למוחקו בשום ענין דדווקא בתחילה או בסוף כנדון שהביא הרב הנז' ז"ל הוא דנוכל למחוק אבל באמצע כנדון שהביא הרב הנז' ז"ל לא אע"פי שאין לו ענין וא"כ כל שכן וק"ו בנדון שלפנינו שיש לו ענין והאי ו"ה הוו מעצם השם ככתוב ויטוש אלוה עשהו דודאי לא מצינא לממחקיה וק"ל:
גם מדברי הרב בעל טורי זהב נראה דמסכים לזה שהרי כתב וז"ל ואין להקשות ממ"ש בסעיף י"ב היה לו לכתוב השם וכתב יהודה וכו דמוחק ה"א אחרונה ואין אומרין שכבר קדשו השם של י"ה שהוא שם בפני עצמו ונימא שגם הדל"ית שכתב וה"א שאחריו כולם קדושים משום נטפל לשם הראשון הא לאו קושיא היא כלל דאין שייכות לו' קדושה משום נטפל לשם אלא ביש לו שייכות דהיינו ושיש לו שום משמעות כגון אלדיכם דיש משמעות לכ"ם הנטפל שהוא מפרש אלוה שלכם ודבר זה הוא כתוב פעמים רבות בתורה על כן אם אירע טעות בשום מקום בזה אמרינן שקדשו השם משא"כ בהך ד' וה' שטפל בה כמ"ש יהודה אין שום פי' ושייכות לו' שזה נטפל לשם של י"ה דהא אין לו שים משמעות והכל רואים שטעות הוא ולא בחנם הוצרכו לומר בברייתא כגון כ"ם של אלדיכם ולא אמרו סתם כל הנטפל לשם יהיה מה שיהיה אלא כמו שכתבתי דווקא בענין זה ולא בטעות שאין לו משמעות תיבה בתורה וכו' כנלע"ד נכון ומתקבל עכ"ל הרי לך בהדיא דדווקא כשאין לו שום שייכות ולא שום משמעות תיבה בתורה והכל רואים שהוא טעות בהאי דווקא הוא דנמחק אבל בנ"ד כשכתב אלדינו מלא וא"ו דיש לו שייכות ומשמעות תיבה בתורה ואין הכל רואים שהוא טעות שהרי מצינו שם אלוה בתורה מלא וא"ו ובקריאת שם אלדינו אתה מוצא וא"ו נסתר כמשפט החולם בהא ודאי כל אפייא שוין לאסור איסר המחיקה והגרירה:
הכלל העולה מכל הנ"ל דהאי אלודינו שנכתב מלא וא"ו אין לו תקנה למוחקו והמוחקו לא מבעיא דעבר על אסור דרבנן אלא דלדעתי עובר על לאו דאורייתא ולוקה מן הטעם הנ"ל שמצינו שם אלוה מלא וא"ו בתורה והאי ו"ה של אלוה הוו מעצם השם ולא מהנטפלות לשם וק"ל אלא דהתיקון הוא לקדר את השם כאשר אבאר בסיעתא א דשמיא בספק השני אשר מעתה אתחיל לדון לדון עליו:
הספק השני שנסתפק בו החכם השואל בשם של אלדינו ששכח הסופר היו"ד וכתב אלדנו את זה ראיתי שנסתפקו בו המפרשים זה אומר בכה וזה אומר בכה כאשר הובא בס' משאת בנימין סי' נ"ו ואציג לפניכם בקצרה חלוקי דיעות שרבו בו ואני אחוה דעתי הקלושה להסיר המכשול שלא לעבור על לאו לא תעשון כן לה' אלדיכם ואבחר איזו היא הדרך הישרה והתיקון הנכון והנה להרב בנימין הנז' נשאל לו בענין זה של שם אלדינו ששכח הסופר היו"ד וכתב אלדנו אם צריך לסלק היריעה או לתקן בלתלות הי"וד ביני שיטי או לגרר הנון וא"ו וליגמור את השם כהלכתו או שיקדור את השם ויכתוב שם שם אחר במקומו כראוי:
לזה אומר דודאי כל כמה דמצינא למעבד תיקון שלא לסלק היריעה ולהביאן לידי גניזה עבדינן משום דאסור לזלזל בקדושת ס"ת ובשמותיו הקדושים הרבים הכתובים בכל יריעה ויריעה להורידן מקדושתן דאפילו בתשמישי קדושה קיימא לן בכל מקום מעלים בקודש ואין מורידין וק"ו בקדושה עצמה א"כ ראוי הוא שיתקן באחד מהג' הדרכים הנזכרים ועתה נחזי אנן איזה דרך ישכון אור:
התיקון הראשון שהזכרתי דהיינו לתלות הי"וד בין השיטין לא נהירא לי דהרב בעל משאת בנימין הסכים דהדרך הטוב והמחוור שבכולם הוא לתקנו בענין זה דהיינו לתלות הי"וד כאשר הוא מבואר בדבריו להנחה אמיתית שהי"וד בשם אלדינו אינה מעיקר השם משום שעיקר השם הוא אלוה שהרי כתב וז"ל ואע"ג דאיפסקא הלכתא בפרק הקומץ כר' שמעון שזורי דאמר כל השם תולין מקצתו אין תולין נראה דהיינו דווקא באותיות עצם השם הוא דאין תולין אבל באותיות הנטפלות לשם אפשר דמודי ר"ש שזורי והאי אות יו"ד שבשם אלדינו שבנ"ד פשוט הוא שאינו מאותיות השרשיות שבשם כי עצם השם הוא אלוה והי"וד היא נטפלת בדבקות התיבה והוא על משקל אבותינו יוצרינו מלכינו וכ"ו עכ"ל זהו תורף עיקר דבריו ובודאי כד מעיינת שפיר בכל הפוסקים תראה דהי"וד של אלדינו היא מעיקר השם:
הראשון שבקדושה ראש המדברים בכל מקום הלא הוא הרמב"ם פ"ו מה' יסודי התורה הנ"ל שכתב וז"ל ושבעה שמות הם השם הנכתב יו"ד ה"א וא"ו ה"א והוא השם המפורש או הנכתב אד"ני ואל אלוה ואלדים ואלדי וכו' הרי בפירוש לע"ד דשם אלדי כולו הוי מעצם השם אפי הי"וד דאלת"ה באלוה לחוד סגיא ולשתוק אלדי ועוד דקתני אלדי דומיא דאלדים מה יו"ד דאלדים הוי מעצם השם אף יו"ד דאלדי כן ופשוט הוא דהוא הדין בשם אלדינו הוי נמי הי"וד מעצם השם דחד טעמא הוא וכן כתב בעל כסף משנה וז"ל בריתא היא סוף פרק שבועת העדות אלו הן שמות שאין נמחקים אל אלדיך אלדים וכו' ונראה שגירסת רבינו אל אלוה אלדי אלדים וגירסא נכונה היא דאשמועינן דו"או ה"א דאלוה והי"ם דאלדים וה"י דאלדי הוו מעצם השם ולא דמי לכ"ם דאלדיכם דאינו מעצם השם אלא דהשם מקדשו ואע"ג דאשמועינן דה"ים מאלדים הוי מעצם השם מ"מ אצטריך לאשמועינן בה"י דאלדי דאיכא למימר כיון דאלדי הוא סמוך לעולם הוי ה"י דידיה ככם דאלדיכם וטעמא דלא דמי לכ"ם דאלדיכם היינו משום דכיון דאשכחן הי"וד שהוא מעצם השם באלדים כל היכי דאשכחן אלדי הוו קדוש מעצמו מה שאין כן בכ"ם דאלדיכם וכ"ו עכ"ל הרי מבואר בהדיא בדבריו דבכל השמות אלדי אלדים אלדיך הוי הי"וד מעצם השם וה"ה בשם אלדינו דהוי נמי הי"וד מעצם השם דחד טעמא הוא כנ"ל:
גם מוה"רם מלובלין סבירא ליה הכי כמו שהובא בספרו סי' קי"ב וז"ל איתא התם בפ' שבועת העדות תנו רבנן כל הטפל לשם בין מלפניו בין מלאחריו הרי זה נמחק לפניו כיצד לה' ל' נמחק וכ"ו לאחריו כיצד אלדיהם ה"ם נמחק אלדיכם כ"ם נמחק אחרים אומרים לאחריו אינו נמחק שכבר קדשו השם הרי מדקתני במלתיה דת"ק לאחריו כיצד וכ"ו אלדיהם ה"ם נמחק אלדיכם כם נמחק ולא קתני יה"ם נמחק יכ"ם נמחק מכלל דהי"וד הוא מעיק השם אע"ג דקי"ל כאחרים ולא כת"ק מ"מ מסתמא האחרים לא פליגי את"ק בזה דהא אחרים מחמירין טפי וכן כל הפוסקים כתבו כלשון הזה שכ"ם הוא נטפל להשם לאחריו מכלל שהי"וד היא מעצם השם ופשוט הוא דהוא הדין בשם אלדינו הוי נמי היו"ד מעיקר השם דחד מילתא היא וכן משמע בהדיא במסכת סופרים פרק ד' הלכה ג' וז"ל כל האותיות המשמשות לשם בין מלפניו בין מלאחריו הרי אלו נמחקים בה' מה' וכ"ו וכיוצא בהן ומלאחריו אלדינו אלדיכם אלדיהם נ"ו כ"ם ה"ם הרי אלו נמחקים וכ"ו ויש אומרים כ"ם מאלדיכם אינו נמחק עכ"ל ובלתי ספק שהדעת הראשונה היא מילתיה דת"ק דפ' שבועת העדות והיש אומרים הם האחרים ואע"ג דקתני כ"ם מאלדיכם ה"ה ה"ם מאלדיהם ונ"ו מאלדינו הרי לך דקתני במילתיה דת ק ומלאחריו אלדינו וכ"ו נ"ו כ"ם ה"ם נמחקים ולא קתני ינ"ו נמחקים ש"מ דס"ל דהי"וד אינה מאותיות המשמשות ונטפלות לשם כי אם מעיקר השם ואינה נמחקת אפי' לת"ק עכ"ל מוה"רם ז"ל:
גם הרב בעל ט"ז בסי' רע"ו הכי ס"ל ודחה דברי הרב בעל משאת בנימין ולא אעתיק כל לשונו שלא להטריח המעיינים הרוצה לעמוד על דבריו יעיין שם בספרו אחר שהעתיק דברי הרב מוה"רר בנימין כתב וז"ל ולפי דברי מוהר"ר בנימין הוי גם היוד של אלדי נטפל ולא נראה כלל לע"ד דמ"ש דהי"וד היא לסמיכות זהו אינו כלל דמה שזכר קדושנו ודאי גם שם באה הי"וד להסמיך מילת קדוש לנ"ו שהרי מצינו כן בלא יו"ד בפסוק כספנו במשקלו מי שם כספנו וכ"ו בלא יו"ד וכן קדושנו בהרבה מקומות בלא יו"ד וכן במ"ש אלדי השמים שהי"וד מורה על הסמיכות זה אינו וכי בלא יו"ד לא היה סמיכות אם היה אומר אלוה השמים כמו שמצינו אלוה כל הנפשות וכן בפסוק אדוני יוסף וכי לא היה יכול לומר אדון יוסף אלא ברור שהי"וד אינו עושה דביקות אלא מורה על רבים דהיינו במילת אדוני יוסף לשון הרבה שררות וכן הוא במילת אלדי שמורה על הרבה אלדיות ושררו' שיש בו יתברך אע"פי שהוא יחיד ומיוחד וכמו שפי' רש"י על פסוק ויהי כי התעו אותי אלדים שהוא לשון מרות ושררה ושם מביא רש"י גם לשון אדוני יוסף וא"כ ודאי פשוט שהי"וד של אלדי היא שרשית ובאה להורות על רבוי השררה שלו ית' כמו אלדים וכ' וכ"ו ומסיק ע"כ ברור לי כביעתא בכותחא דת"ק דפליג על אחרים בגמ' וס"ל דכ"ם של אלדיכם ונ"ו של אלדינו נמחק דוקא נ"ו קאמר ולא היו"ד דהיא מעיק השם דאל"כ היה לו לומר רבותא יו"ד של אלדי נמחק והרב מהר"ר בנימין כתב שם דהי"וד פשיטא שנמחקת לת"ק כיון שאינה נקראת והיא נחה וחס ליה להרב לומר כן דבקדושת השם לא בקריאה תליא מילתא אלא כמו שהוא נכתב כמו ה"א אחרונה של אדיד וי"וד של אלדיכם גם כן נחות והם מעיקר השם ועל כן היה לו לת"ק להשמיענו רבותא גדולה שגם הי"וד שאין מרומז בו שום דבר שהוא נטפל לשם אפ"ה מותר למוחקו וכ"ש כ ם או נ"ו שמפורש בו שהוא נפסל אלא ודאי שלא עלה על דעת ת"ק מעולם לחלוק הי"וד של אלדי מן השם העצם ח"ו וכ"ו על כן כלל ועיקר לא יתכן לפע"ד לתלות הי"וד של אלדינו אם שכח מלכותבה עכ"ל וכיון שכן הוא א"כ חזר הדין להא דרכי שמעון שזורי דאפסקא הלכתא כוותיה דאמר כל השם תולין מקצתו אין תולין וכיון שהי"וד היא מקבת השם אסור לתלותה בין השיטין א"כ התיקון הראשון שהזכרתי דהיינו לתלות היו"ד בין השיטין לא יתכן:
גם התיקון השני דהיינו לגרור הנו"ן וא"ו ולכתוב ינ"ו לא יתקן אע"ג דלכאורה היה נראה דשפיר דמי וכמו שהביא הרב בעל משאת בנימין שכתב וז"ל והנה לתקן בתיקון שיגרור נ"ו ולכתוב את השם כהלכתו הציע ודן לפני בני האלוף הר"ר אברהם נר"ו שיגרור נ"ו ויכתוב השם כהלכתו והאריך למעניתו וכ"ו בראיות בחידושיו ולכאורה נראה דשפיר דמי ואע"ג דקי"ל הלכה כאחרים דפ' שבועת העדות דס"ל לפניו נמחק לאחריו אינו נמחק ה"מ היכא שהשם עצמו נכתב כתיקונו בלי שום חסרון דאז אינו נמחק מפני שכבר קדשו השם אבל הכא כיון שחיסר אות א' דהיינו היו"ד מהשם א"כ לא נכתב כהלכתו ולא שייך לו' שכבר קדשו השם:
ועוד מטעמא אחרינא דכיון שבמחיקות נ"ו מתקן השם אפילו אחרים מודו דכ"הג שפיר דמי דהא מחיקה תיקון הוא וכיוצא בזה כתב בעל ש"ג פ' שבועת העדות דאפי' בשם עצמו יכול למחוק כדי לתקנו ע"כ גם מוה"רם מלובלין הסכים לזה שכתב וז"ל ואע"ג דק"ל כאחרים דפליגי את"ק וסבירא להו דהנטפל לשם דלאחריו אינו נמחק מ"מ מאחר דהוכחנו לעיל דהיו"ד של שם אלדינו היא מעיקר השם וא"כ כשחיסר היו"ד לא מקרו אותיות נ"ו נטפלים להשם ואע"ג שיש בתיב' אלדינו שם א"ל אל"ה שהוא שם בפני עצמו כמו שכתבנו למעלה מ"מ פשוט הוא בעיני כיון שהיו"ד היא מעיקר השם והיא חסרה א"כ אותיות הנ"ו לא שייכים לאותיות אל"ה כמו שפשוט הוא שלא שייך לטופלם לאותיות א"ל שאם כתב א"ל וטפל לו נ"ו פשוט הוא שהנ"ו לא מקרו נטפלים לשם דאין להם שום שייכות כאשר מובן מעצמו ועוד נראה לומר דאפילו מקרו אותיות נ"ו נטפלות לשם אע"ג שחיסר היו"ד של שם אלדינו אעפ"כ נ"ל שאין כאן חשש איסור כל כך אם בא לגרוד אותיות הנ"ו כדי לתקן ולכתוב אח"כ השם אלדינו עצמו כהלכתו וכתיקונו שהרי משמע בש"ג דאפילו בשם עצמו כשמוחק קצת אותיות השם כדי לתקן השם בעצמו שפיר דמי ואין כאן איסור מחיקת השם וכן הוא בטור לענין דבקות אותיות השם והר"אש בתשובה כלל ג' והמרדכי בהלכות קטנות וכ"ו ע"כ:
וכל זה איננו שוה לי להתיר מחיקת הנ"ו ולכתוב השם כהלכתו מהטעמים הנזכרים אלא לדחותן כמו שדחה אותן הרב בעל משאת בנימין שכתב וז"ל אבל מ"מ לא נ"ל להקל ולמחוק נ"ו מאלדינו מסברא דנפשין דמאן לימא לן דבשביל השמטת היו"ד לא שייך לומר שכבר קדשו השם ואע"ג דאיתא במסכת סופרים פ"ה הלכה ב' היה מכוין לכתוב את השם וכ"ו שאני התם דכיון דהטיל בו דל"ת שוב אינה מצטרפת אות הה"א אחרונ' לשאר אותיות השם ואינו נקראת עמהם ולא חל עליה שום קדושה אבל הכא בנ"ד שפיר מצטרף נ"ו להשם אפילו בלא יו"ד דהא בלשון תרגום נכתוב אלהנא בלא יו"ד וכ"ו גם מ"ש לעיל בשם ש"ג דאפילו בשם עצמו יכול למחוק כדי לתקנו לא ידעתי מי התיר לו ומאין למד זה והראיה שהביא מטיפת דיו לא דמי כלל דהתם כבר נמחק צורת האות לגמרי ואין המוחק עושה מעשה כלל דהוי מוחק אחר מוחק וכן משמע מדברי מהר"אי בכתביו סי' ע"ב ובההיא כתב הב"י בסי' רע"ו בשם ר"י אכסנדראי דאפילו למחוק כדי לתקן אוסר וא"כ ליתא להא דש"ג ולא בריר לן כלל למשרי בנ"ד כה"ג ע"כ:
גם לטעם שכתב מוה"רם דכיון שהיו"ד היא מעיקר השם והיא חסרה א"כ הנ"ו לא שייכים לאותיות אל"ה כמו שפשוט דלא שייך לטופלם לאותיות א ל שאם כתב א"ל וטפל לו נ"ו פשוט הוא שהנ"ו לא מקרי נטפלים לשם דאין להם שום שייכות וכ"ו במחיצה מכבודו לא כן דעתי דאפילו תימא כדבריו שאם כתב א"ל וטפל לו נ"ו שהאותיות הנ"ו לא מקרו נטפלים וכ"ו מ"מ אין הנדון דומה לראיה דזיל בתר טעמא דבשלמא כשכתב א"ל וטפל לו נ"ו שייך שפיר למימר לא מקרו נטפלים לשם דאין להם שום שייכות כמ"ש בהדיא והראיה דלא מצינו לא במקרא ולא בתרגום שם אל"נו ולא ניכר לכל קורא שהוא שם אבל כשכתב שם אל"ה וטפל לו נ"ו שייף שפיר למימר דמקרא נטפלים לשם שהרי יש שייכות לאותיות אל"ה שהרי מצינו בלשון תרגום אלדנא בלא יו"ד וגם ניכר לכל קורא ספר שהוא שם וק"ל:
גם הרב בעל טורי זהב הסכים לזה שאין לגרור אותיות הנ"ו ולכתוב השם כהלכתו כששכח הסופר היו"ד מאלדינו שכן כתב וז"ל הדרך השני שזכר לגרור נ"ו ומטעם שכאן אין אומרים שכבר קדשו השם כיון שלא נכתב כהלכתו זה ג"כ לא יתכן לפע"ד דודאי גם כאן קדשו השם של אל"ה הנכתב קודם לנ"ו דהא אל"ה פשיטא ששם בפני עצמו הוא והוא קודש למה לא יקדש ג"כ הנטפל לו ככל השמות ואע"ג שנעשה שם דילוג היו"ד מ"מ קדושת השם שנכתב לא אזלה ובמקומה עומדת ומושך הנטפל עמו דהיינו נ"ו ואין לך צורך ראייה לזה אלא שמעת לה מגופה דברייתא לאחרים שאמרו כ"ם של אלדיכם אינו נמחק ות"ק ס"ל דנמחק וכל מחיקה היא מסתמא שנכתב שלא כדין שם דאל"כ היאך ס"ד שימחק אפילו שאר אות מאותיות התורה אלא ודאי שנכתב שלא כדין ואפ"ה ס"ל לאחרים דאינו נמחק שכבר קדשו השם ש"מ שאפילו נכתב בטעות קדשו השם וה"ה בטעות דילוג היו"ד של השם כיון דבלאו הכי יש שם קדוש לפנינו וק"ו הוא לפע"ד שלא נמחק מה שאין בו טעות משום דילוג היו"ד דודאי בלאו הכי קדשו השם והדבר ברור לע"ד דבכל מקום שנמצא שם קדוש אפילו על ידות הכלים דק"ל יגנז אם היה כתוב בו נטפל כגון אלדינו דאין נ"ו נמחק ג"כ כמו השם עצמו דכיון שהוא צריך גניזה ודאי כל המחובר לטהור טהור וכ"ו עכ"ל הכלל העולה מדברינו אלה ולזה דעתי נוטה שאין להתיר מחיקת אותיות נ"ו כשכתב שם אלדנו חסר יו"ד ולכתוב השם כהלכתו דהיינו שם אלהינו מלא יו"ד כמשפטו והמוחקו עובר על לאו דדבריהם ומכין אותו מכת מרדות וק"ל:
אמנם התיקון השלישי דהיינו לקדור את השם ולכתוב במקומו שם אחר כהלכתו בין בשם אלדינו שנכתב מלא וא"ו דהיינו הספק הראשון בין שנכתב שם אלדינו חסר יו"ד דהיינו הספק השני נלע"ד שהיא הדרך המחוור והטוב והישר אע"פי שראיתי הרבה רבנן קשישי דס"ל דמוטב לסלק את היריעה מלקדור ומכללם הר"אש שכתב בהדיא בכלל ג' כששאלו ממנו אם יכול לחתוך את האזכרות שלמות עם הקלף כדי למחוק ולתקן עוותו וכ"ו השיב הוא ז"ל וח"ו לקדור את האזכרות מן היריעה מוטב שיסלק את היריעה ויכתוב אחרת במקומה ע"כ וגם הרב ר' יהודה בנו וכמו שהביא דבריהם הרב ב"י ז"ל בסי' רע"ו וגם הרבה מן האחרוני' מ"מ דעתי ולבי אומר שאע"פ שהרא"ש ובנו החמירו לקדור את האזכרות דבריהם הם מבלי ראיה ברורה מן התלמוד ואדרבה איתא בהדיא במסכת סופרים בפ' ה' הכותב שני שמות של קודש מקיים את הראשון ומעכב את האחרון וי"ג מחטב ושניהן פירושן קדירה וגם הרב ב"י בסי' הנז' כתב שכן הורה הרמ"בם ז"ל בתשובה על יריעה שנתקלקל בה השם שגונזים אותה א מחטב את השם כדא"ר יהודה בההיא ברייתא דלעיל מחטבו וכותב יהודה אחר עכ"ל ועוד דמנהג סופרים קדמונים גם אחרונים הוא לקדור את האזכרות וכמ"ש בעל משאת בנימין וז"ל אמנם לקדור את ה' אע"ג שכבר נהגו הסופרים לקדרו ומנהג קדמונים הוא וכן ראיתי בספר ישן שנתחבר בשנת קל"ז שקורא תגר על מנהג הצרפתים שנוהגים לקדר את הרי שבימי הקדמוני' נהגו הסופרים לקדור את השם וגם הרבה פוסקים הקילו כדהזכרתי למעלה בדברי מוהר"מע שכתב בסוף דבריו לפיכך יגוד ויגנוז ע"כ וכנראה בתשובה מוהרלנ"ח סי ב ואעתיק רוב לשונו אשר מדבריו תראה על מה אדניהם הטבעו בין מן המחמירין בין מן המקילין ולבסוף מסכים להקל ולהתיר קידור האזכרות וז"ל:
בענין אם מותר לקדור האזכרות או לא כפי הנראה לכאורה משרשי הדינים הוא מותר וזה כי טעם האיסור בכאן אי אפשר להיות כי אם מאחד מג צדדין או מצד פסול שנשאר בס"ת אח"כ או מצד כבוד השם הק' כי נראה בזיון וקרוב למחיקה לקדרו מהיריעה או מצד זלזול ביריעה שנראה שאנו ממעטין בקדושתה כשאנו מסלקים השם הק' ממנה אלו הם צדדי האיסור ואין יותר וכפי הנראה אין בשום אחד מהם כדי לאסור שיהיה האיסור מהצד הראשון פשיטא שאי אפשר כי בודאי הס"ת כשר אא"כ וכ"ו בשעושה בו נקב הוא מבואר שהרי הוא כותב בסדר בלי שיעור חלק פוסל בנתים כי אפילו בלא נקב אם היה שיעור כזה חלק בלא כתב אינו פוסל לדעת כ"ע כיון שאין בו שיעור אשר כ"ש כשהוא מנוקב וכ"ו כללו של דבר ודאי אין איסור בקדירת השם מצד שישאר פסול בס"ת אח"כ גם מהצד השני שכתבתי והוא מצד כבוד השם הקדוש נראה שאין בו שום איסור וזה כי הדין פשוט בערכין פ"ק ברייתא בגמרא שם שהוא כתוב על ידות הכלים יגוד ויגנז וכתבו הרמ"בם ז"ל לפסק וכל הפוסקים הרי כשקוצץ השם שלם שהוא מותר ואף שכתב בה"ג וכתבו בעל ספר מנות גדול וזה לשונו שם שלא במקומו פי' במקום שאין ראוי ליכתב לא קדיש כולי גליון דידיה כדתניא היה כתוב על ידות הכלים וכ"ו שנראה מזה שכשהשם הוא במקומו מחולף בדינו לכשאינו במקומו עם כל זה החילוף הוא לענין קדושת כל היריעה ע"י השם או לא כי כשהוא במקומו מקדש כל היריעה וכשהוא שלא במקומו יגוד ויגנוז אבל לענין קדושת השם בעצמו לא הוזכר שם חליף בין זה לזה וא"כ כמו שכשהשם כתוב על ידות הכלים מותר לגוד ולגנז ואין בדבר איסור מטעם כבוד השם כן הדבר בשוה כשהוא כתוב במקומו הרי שמהצד השני שכתבתי אין שום איסור ג"כ: גם מהצד הב' שכתבתי והוא מצד זלזול ביריעה שנראה שאנו ממעטים בקדושתה וכ"ו אין שום איסור כלל וזה כי בודאי יש ביריעה שמות אחרים מלבד אותו השם שקודר ואין קדושתה נוספת בשלושה שמות יותר מבב' שמות ואם באנו לחוש לזה אדרבה אומר כי כשהוא קודר את השם ואינו מסלק כל היריעה הרי היריעה נשארת בקדושה יותר שלמה והיא קדושת כל הפ"ת אמנם אם מסלק אותה מהס"ת הרי קדושתה אינה כ"כ אע"פי שנשאר בה לגונזה הרי שגם מהצד הג' אין ראוי לאסור בקדירת השם הק' כל זה היה נראה לכאורה אמנם מצאתי שהרא"ש ז"ל אסר בתשובותיו וכ"ו וז"ל וח"ו לקדור את האזכרות מן היריעה מוטב שיסלק היריעה ויכתוב אחרת במקומה ע"כ הרי שאסר הרב בפי' ובלשון ח ושנראה שבשום פנים אין ראוי לעשותו וראוי לנו להבין מאיזה צד מהצדדים הנ"ל אסר הרא"ש ז"ל וכו' ולדעת שמשום כבוד השם הק' אסר הרא"ש ז"ל ובזה נבין לשונו ז"ל שכתב וח"ו וכ"ו ומוטב וכ"ו וצ"ל לדעתו כי מ"ש בערכים שכתבתי למעלה היה כתוב על ידות הכלי' יגוד ויגנז דוקא כשהוא על ידות הכלים שהשם הוא כתוב שלא במקומו אבל כשהשם הוא במקומו הרי יש לו קדושה יותר ואין להסירו ממקומו כלל לא בעשות נקב ביריעה וכ"ו כלל הדבר שכפי דעת הרא"ש אין שום תיקון כשיש טעות בשם כי אם בסלק היריעה כאשר כתב בתחילת דבריו וח"ו לקדור וכ"ו וסוף דבריו שכתב ומוטב שנראה שהוא הצד היותר טוב כבר תקננו (ומסיים) ולעניות דעתי נראה תיקון נכון ע"כ דבריו ז"ל הרי לך בהדיא שאע"פי שראה שהרא"ש ז"ל אסר הרב הנז' התיר:
וגם הרב בעל טורי זהב אע"פי שתחילה כתב שהדרך המובחר יותר הוא לסלק היריעה לגמרי ולא לקדר האזכרות וכ"ו עכ"ז כתב וז"ל מ"מ כיון שכבר נהגו הסופרים לקדר השם שנכתב בטעות ויש סמך ממסכת סופרים פ' ה הכותב ב' שמות של קודש מקיים הראשון ומעכב את האחרון וכ"ו וכן הביא ב"י בשם ר"י אכסנדרני בשם הרמ"בם בתשוב' וכו ע"כ אם אינו אפשר בקלות לסלק היריעה ולכתוב אחרת גם בזה יעשה כן כנ"ל ע ד וכתב עוד שם בנדון שנמצא בס"ת בפסוק ויטוש אלוה עשהו שם אלוה חסר וא"ו וכ"ו ויש ג"כ לקדר השם הזה ולכתוב אחר כנ"ל:
הרי לך בהדיא מכל אילין רברוותא דכולהו ס"ל דמותר לקדור את האזכרות וכן שמעתי וראיתי בזמנינו זה הרבה סופרים שנהגו לקדור את האזכרות (ואחרים שיש להם אימון ידים וזריזות לקלף את ה' כמו דוכסוסטוס דזה נ"ל דלא יפה עושים כמ"ש התשב"ץ כשנשאל לו נדון זה והשיב ז"ל נראה דלכתחילה אסור שמא לא תהיה הקליפה שלמה ויבוא לידי מחיקה ואע"פי שהוא אומן זריז אין חכמה ואין עצה וכ"ו) ושמעינן בכל דוכתא אם הלכה רופפת בידך פוק חזי מאי עמא דבר אשר על כן נראה לע"ד דבנ"ד של שם אלדינו ששכח הסופר היו"ד דאין לתלות היו"ד ולא לגרור הנ"ו ולכתוב השם כהלכתו וגם לא לסלק היריעה דראוי לחוש לשמות אחרים הנכתבים  בקדושה שלא להורידן מקדושתן ולגונזם אלא יקדור את השם ויכתוב אחר כהלכתו זהו מה שנלע"ד  והרוצה לחוש לדברי הרא"ש והנגררים אבתריה  לסלק את היריעה כיון שתולין באילן גדול גם להם תבוא ברכת טוב זהו מה שהעלה מצודתי היום יום ששי כ"ה לחדש ניסן:
בשנת ובסדר וישא אהרן את ידיו אל העם ויברכם וירד מעשת החטאת והעולה והשלמים לפ"ק:
משה גומיש די מישקיטה ס"ט