שאלה סו רעיוני כמהין לדעת ולהבין אמרי בינה אשר מקוצר השגתי נעתמו והם דברי מהר"י קארו בט"אח סי' שכ"ה וז"ל פת שאפה גוי לעצמו בשבת יש אוסרים ויש מתירים ובשעת הדחק או לצורך מנוה וכו' יש לסמוך על המתירים אשר בדבריו אלו יחולו ג' ספקות הא' מה היא שעת הדחק אשר בעת כזאת הסכימה דעתו ז"ל להכריע בהיתר הב' מאמרו ז"ל פת שאפה עכ"ום לעצמו אשר זה הגוי הנא' כאן איני יודע אם נגזור אומר לומר דדווקא גוי בעל הבית שעושה בשביל עצמו ובני ביתו ולא בשביל זולתם וכה"ג הוא דמתיר כיון דוודאי לא נעשה בשביל ישראל או דילמא בסתם גוי קאמר יהיה מי שיהיה דאמרינן כיון שהגוי יודע בטיב מנהגן של ישראל שאינם מסתפקים ממה שהוא עושה בשבת ודאי אדעתא דגוי קעביד ולא בשביל ישראל ומותר והג' את"ל בכ"הג מותר פתו של פלטר מה יהא הדין בפתו של פלטר הנעשית ביום שבת קדש לעת ערב ובין השמשות מי אמרינן כיון שנעשה בזמן כזה דעתו הוא להיות לו פת מוכנת למ"ש והוי נעשה גם בשביל ישראל ואסור או דילמא לא שנא:
תשובה אחלי לאל יכונו דרכי להשיב כהלכה משמע מדברי ה"ה דפת בע"ה קיל טפי להתירו ביום שבת קדש מפת פלטר ולהכי נסתפק אם זה הגוי הנזכר בדברי רבינו הוא בע"ה דווק' או סתם גוי ואפי פלטר בכלל כבספק הג' אבל אין דעתי נוטה לזה כלל הילכך לצאת ידי חובתי וחובת ביאור אגיד מה שהשיג קוצר ידיעתי באר היטב בדרך קצרה כפי יכולתי איברא דלכאורה נראה דמילתא בטעמא הוא מה שאמרת ונגזור אומר שרבינו לא דבר בכאן כי אם בפת בע"ה חדא דכן נראה ממשמעות לשונו שכן כתב פת שאפה גוי לעצמו ועוד דפת פלטר הוי דומיא מה שכתב רבינו בסימן שכ"ה ס"ו אם ליקט וצד בשביל ישראל או בשביל ישראל וגוי צריך להמתין לערב בכדי שיעשו והפלטר דעתו על הרגילים לקנות ממנו דבר יום ביומו וישראל בכלל אמנם אחר העיון וההשקפה נראה לפ"עד דאיפכא מסתברא שהקל הוא החמור והחמור הוא הקל דפת בע"ה איסורו חמור מפת פלטר ואם מחמת שעת הדחק או צורך מצוה התירו רבינו בשבת של פלטר דווקא וזהו גוי האמור כאן וביאור דבריו כך הוא, פת שאפה גוי אל עצמו כלומר לצורך עצמו למכור ולהשתכר ולאפוקי שלא עשאו בשביל ישראל ביום השבת שאם עשאו על דעת ישראל אין בו שום היתר אליבא דכ"ע וליכא למימר שהפלטר לצורך עצמו ובני ביתו עשאו דגם זה פת בע"ה מיקרי לעניינינו ואחרי גלות דעתי החלושה אביא ראיה לדברי ואח"כ יובן מאי שעת הדחק שהכריע מהר"י קארו בהיתר:
גרסינן בפרק אין מעמידין והפת אמר רב כהנא אמר רבי יוחנן פת לא הותרה בב"ד מכלל דאיכא מאן דשרי אין דכי אתא רב  דימי אמר פעם אחת יצא רבי לשדה והביא גוי פת פורני מאפה סאה אמר רבי כמה נאה פת זו מה ראו חכמים לאוסרה מה ראו חכמים משום חתנות אלא מה ראו חכמי' לאוסרה בשדה כסבורין העם התיר רבי את הפת ולא היא רבי לא התיר את הפת רב יוסף ואיתימא רב שמואל בר יהודה אמר לא כך הוה מעשה אלא אמרו פעם אחד הלך רבי למקום אחד וראה פת דחוק לתלמידים אמר רבי אין כאן פלטר כסבורין העם לומר פלטר גוי והוא לא אמר אלא פלטר ישראל אמר רבי חלבו אפילו למ"ד פלטר גוי לא אמרן אלא דליכא פלטר ישראל אבל במקום דאיכא פלטר ישראל לא ורבי יוחנן אמר אפילו למ"ד פלטר גוי הני מילי בשדה אבל בעיר לא משום חתנות וכתב הר"ן בפ' הנז' דאיכא מ"ד דרבי יוחנן אדרבי חלבו סמוך ותרתי בעינן ולחומרא שדה וליכא פלטר ישראל ואיכא מאן דאמר דרבי יוחנן לא סמיך אדרבי חלבו כלל אלא כולא מילתא תליא בין שדה לעיר דבשדה שרי לעולם ובעיר אסור לעולם ויש להקל עוד ולומר דרבי יוחנן לא פליג אדרבי חלבו ונקיטינן כתרווייהו לקולא דבשדה לעולם מותר ובעיר מותר כשאין פלטר ישראל וכיון שהפת מדבריהם הוא ועוד שלא פשט איסורו ברוב ישראל ראוי להקל בכך וכו' ע"ש והרשב"א ז"ל בת"ה ש"ז אזיל בשיטתיה לקולא כפירושה בתרא וז"ל דרבי חלבו אמר דכל היכא דליכא פלטר ישר אפי' בעיר מותר ליקח מפלטר גוי ואתא רבי יוחנן למימר דבשדה אף על גב דאיכא בעיר הסמוכה לו פלטר ישראל לא מטריחינן ליה עכ"ד:
וגם רבינו פסק כוותיה בש"ע י"ד סימן קי"ב ס"ב וכתב עוד הרשב"א ב"ש הנז' ומיהו דווקא מן הפלטר דבגמרא דידן פלטר נכרי הזכירו ואתמר נמי בירושל' פלטר ודווקא במקו' שאין פלטר ישראל וכדרבי חלבו אבל מבע"ה אפילו אין לו מה יאכל אסור אלא אם כן משום סכנת נפש וכתב עוד בתשובותיו הרמתה סימן רמ"א דפת בע"ה במקו' שאין חשש חתנות כגון שאין לו בנים דאפילו הכי אסור וז"ל בסוף דבריו תדע שאותן שבמשנת אין מעמידין גזרות קבועות היו יינן ושלקות וכו' אף על פי שבטל הטעם גזרה לא בטלה וכו' ע"ש וכ"כ הרמב"ם פי"ז דמ"א סי"ב הרי לך ברור כשמש ההפרש שיש בין פת בע"ה לפת פלטר שזה מפני שעת הדחק התירו במקום שאין פלטר ישראל וזה באיסורו הראשון עומד א"כ על כרחך צ"ל שפת הנז' בדברי רבינו הוא פת פלטר דאי בפת בע"ה בחול מי התירו ועוד אי לא תימא הכי דברי רבינו סתרן אהדדי שהרי כתב בש"ע י"ד סימן קי"ב ס"ז פת בע"ה אסורה לעולם אפילו קנאה פלטר ממנו ואפילו שלחה לישראל לביתו וכן אפילו שלחה אותו ישראל לאחר אסורה לעולם ושל פלטר מותרת לעולם וכו' אלא ודאי כדפרישית ואם עלה בדעת רבינו להתירו בשבת ע"י קורות הזמן מן הטעמים שהזכיר דווקא פת גוי שכבר התירוהו והוא פת פלטר דאין איסורו חמור כל כך מפני שבאומנותו הוא עוסק ואין בלקיחתו קירוב דעת כדכתב הרשב"א ואע"פ שאף בפת פלטר יש בו פת איסור בשבת אליבא דיש אוסרים כאשר אבאר לקמן בס"ד כיון דיש מתירים הכריע רבינו דבשעת הדחק או לצורך מצוה יש לסמוך על המתירים ושעת הדחק לפי מה שפירשתי הוי שזה הישראל במקו' גוי' ואין שם ישראל הוא אז כיון שאין פת בסלו כדי שלא יבטל מעונג שבת יש לסמוך על המתירים וכן כתב הב"ח וז"ל כתב הב'יג"ר להתיר בשעת הדחק ונראה דהאי שעת הדחק היינו כשאין לו פת וגם אי אפשר להשאיל מחבירו כגון יחיד הדר בכפר אבל כשאפשר להשאיל מחבירו אין זה שעת הדחק וכ"כ הרשב"א בתשובה סימן תש"ט וז"ל ועוד איזהו מצוה יש באכילת פת חמה בשבת אי משום סעודת שבת ישאל מחבירו וכו' ע"ש:
עוד יש לי ראיה מכרחת שאי אפשר לפרש דברי רבינו כי אם בפת פלטר כתב הטור בסימן שכ"ה פת שלגוי שנאפה בשבת ר"ת אסר אותו דשמא נטחן היום ונמצא שהוא מוקצה דבין השמשות לא היה ראוי וכו' וא"א ז"ל כתב ולי נראה להתיר דאפילו היא קמח או עיסה בין השמשות לא הוי מוקצה כיון דגמרו בידי אדם והטחינה והאפייה אינה אוסרת כיון דבשביל גוים היא ואחר שרבינו בב"י שקיל וטרי על דברי הטור בסברת ר"ת ליישב דבריו כתב בסימן הנז' וז"ל והשתא יש לפרש דברי רבינו דהכי קאמר ר"ת אסר אותו משום מוקצה ואף על גב דקי"ל כרבי שמעון דלית ליה מוקצה שאני הכא דאיכא למיחש שמא נטחן היום והוי כמוקצה דגרוגרות ונמוקים וזהו שכתב ונמצא שהוא מוקצה כלומר אפילו לרבי שמעון שבין השמשות לא היה ראוי כלומר לא היה ראוי ליעשות מחמת עצמו וכיון שלא עשאו מבעוד יום הוי כאילו דחאו בידים וכו' עוד שם והא דנקט הרא"ש אפילו היה קמח או עיסה בין השמשות לא נחת לחילוקי מוקצה אלא משום דחטים חזו לכוס טפי מקמח קאמר דאפילו  היה קמח דלא חזי לכוס כלל לא הוי מוקצה משום דהוי גמרו בידי אדם ולא אידכר מוקצה דבין השמשות אלא היכא דמיתרן ממילא אבל לא היכא דמיתרן בידי אדם כי הכא וכתב עוד ואפשר לפרש דברי רבינו בענין אחר דהכי קאמר ר"ת אסר אותו משום דאפילו את"ל דשמא נטחן היום ונמצא שבין השמשות היו חטים וחזו לכוס מ"מ הוי מוקצה מפני שבין השמשות לא היה ראוי לאכול באותו ענין שנעשה לבסוף לאחר שנעשה בו איסור דאורייתא שנעשה פת ואינו דומה לחזי לכוס של מבשל בשר עד כאן לשונו:
ודברי רבינו תמוהים בעיני וקשיא לשני הפירושים בין אליבא דר"ת בין אליבא דהרא"ש ודברי הטור צ"ע דלפי פירוש מהר"י קארו משמע דטעם איסור זה הפת אליבא דר"ת מפני שדומה למוקצה דגרוגרו' וצמוקים או מפני שבין השמשות לא היה ראוי לאכול באותו ענין שנעשה ולבסוף לאחר שנעשה בו איסור דאוריית' ובהעדר הטעמים הללו יהיה מותר אפילו לר"ת אם ידענו בודאי שנאפה קודם השבת בעוד היום גדול וזה אי אפשר דמי ליכא איסור חתנות וגם לדברי הרא"ש קשיא מה טעם התיר זה הפת בשבת אי משום דיש לחלק בין מוקצה דגרוגרות וצמוקים לא אבל מ מגזרת חתנות במקומה עומדת ואסור ותו קשה לדברי הרא"ש דהיכי תיסק אדעתין לחלק בין מוקצה דגרוגרות וצמוקים לנ"ד דהתם דחינהו בידים והכא כיון דגמרו בידי אדם אין אדם מקנה דעתו בין השמשות אפילו מקמח דאינו חזי לכוס כלל ומותר הוא הטעם שמביא האיסור להיות דומה בדומה לגרוגרות וצמוקים אם זה הקמח בין השמשות ביד בע"ה אפילו בא נחתום בשבת ולקחו ממנו ועשאו פת למכור אסור דכיון דבין השמשות אינו חזי לכוס כלל וגם גמרו בידי אדם שאסור לאכול מפתו מגזרת ב"ד שאסרוהו בכל מקום כל אדם מקצה דעתו מזה הקמח בין השמשות ואם בשבת יבא נחתום ויקח מיד בע"ה לעשות פת למכור דבר שאינו מנוי הוא ולא סליק אדעתם והוי כמוקצה דגרוגרות וצמוקים אלא ודאי לא פליגי אלא בפת הפלטר דאמוראי התירוהו מטעם דדבר שאין רוב הציבור יכולים לעמוד בו כנז' בירושלמי והשתא לדברי ר"ת פת הפלטר הנאפה בשבת אסור ולדברי הרא"ש מותר מטעמי שהזכרתי ולא קשה מידי ועל דבריהם קאי רבינו וזהו שכתב כאן פת שאפה גוי לעצמו בשבת יש אוסרים ויש מתירים ובשעת הדחק וכו' כדפירש לעיל וזהו שהוסיף בעל המפה בשם רבינו ירוחם א"ח אבל אסור ליתן מעות מע"ש ושיתן לו הפת בשבת דאז אדעתא דישראל קעביד וכל זה בפת פלטר מיירי מדתלי טעמא דאיסורא משום דאדעתא דישראל קעביד הא לאו הכי מותר ואם ישאל השואל תינח שרבינו לא דבר בכאן כי אם בפת פלטר כדהוכחתי מיהו לענין דינא למי שהשעה דוחקת לו בשבת ואי אפשר לו בענין אחר כי אם בפת בע"ה מהו אליבא דרבינו בנדון כזה נלפע"ד דאין חילוק בין פת פלטר לפת בע"ה דהא בט"יד סימן קי"ב ס"ה כתב יש מי שאומר דבמקום שאין פלטר מנוי כלל מותר אפילו של בע"ה ואין צריך להמתין על פת כשר וכן נוהגין ואם בחול כך כ"ש בשבת שאסור להתענו' בו וכן דעת בעל ע"ת בשם הרשב"ץ מב"י וז"ל בתשובות הרשב"ץ כתב להתיר  כשהגוי אופה בשביל עצמו ולא בשביל ישראל ולא יאמר לו ישראל אפילו מע"ש ואפילו הפת הזה מבע"ה שאסור בחול מותר בשבת כדי שלא יתענה וכן כתב הר"ן בפ"ב דע"ז בשם הגאונים וכל זה צ"ל דווקא במקום שאין פלטר כלל אפילו גוי דאי איכא פלטר גוי הסברא נותנת שיקח מפת פלטר לא מבע"ה דומיא למה שכתב רבינו בטור י"ד סי' הנ"ל סעיף ד' מקום שאין פלטר ישראל מצוי לדעת המתירין לקח פת מפלטר גוי אם הגיע שם פלטר ישראל הרי פת פלטר גוי אסורה עד שימכור פלטר ישראל פתו וכו' הכא נמי כל זמן שיש פלטר גוי פת בע"ה באיסורו עומד ולפי זה היה אפשר לפרש דברי רבינו בענין אחר פת שאפה גוי בשבת לעצמו דהיינו פת בע"ה בשעת הדחק כגון אם הוא במקום שאין פלטר כלל ועיקר וגם אין שם ישראל שישאילנו שרי אפילו בשבת אבל זה דוחק ופירוש ראשון עיקר ותו דאליבא דיש אוסרים ויש מתירים אשר על דבריהם קאי רבינו אי אפשר לפרש כן כנ"ל אלא דזה הדין נלמוד ממקום אחר וא"ת כיון דבפלטר עסיקינן אמאי מתיר רבינו אפילו בשעת הדחק כיון שהוא עצמו כתב בט"יד כנ"ל דדבר הנעשה בשביל ישראל וגוי צריך להמתין לערב בכדי שיעשו ופת פלטר נעשה למכור לכל וישראל בכלל י"ל כיון דדבר זה אינו מצוי ואם במשך הזמן בדרך מקרה יארע זה לאחד מעיר ושנים ממשפחה אין דעתו של פלטר עליהם אלא לגוים נעשה ומותר ואליבא דיש מתירים נ"ל דמיירי במקום דרובא גוים שאז מותר אפילו בשבת כאשר אבאר בס"ד אלא דאזלינא לחומרא על פי רבינו אלא אם כן הוא שעת הדחק או צורך מצוה אבל פת בע"ה במקום שיש פלטר גוי אין בו שום היתר וטעמא דהיתרה בפת בע"ה מפני שלא נעשה למכור וודאי לא נעשה בשביל ישראל אין ראוי לסמוך עליה כי היא משענת קנה הרצוץ ובהשענם עליה תשבר כי האי טעמא לאיסורא נאמרה ואדרבא אם בע"ה באקראי עשאו למכור מקרי פלטר ומותר לאכול ממנו והפלטר שעשאו לעצמו ולבני ביתו מיקרי בע"ה ואסור כ"כ בעל המפה בשם הב"י בטור י"ד בסימן הנ"ל:
כלל העולה מכל מה דכתיבנא דפת גוי הנז' כאן בדברי רבינו הוא פת הפלטר דווקא ושעת הדחק הוי במקום שאין לו פת לאכול וגם מחבירו אי אפשר להשאיל זהו הנראה לפע"ד אחר העיון ואחרי כותבי כל זאת חפשתי ובדקתי עד מקום שידי מגעת ויגעתי ומצאתי עוד עזר לי והוא בעל מגן דוד כשמו כן הוא לי כאשר יראה המעיין וז"ל ואני בער ולא אדע בהיתר לחם זה דאי מיירי שעשאו גוי לעצמו אפילו בחול אסור דה"ל פת של בע"ה ואסור כמ"ש בי"ד סימן קי"ב אלא ודאי שעושהו למכור ה"ל פלטר א"כ קשה דכיון שאתה מתירו הוא עושה למוכרו לישראל גם כן ודומה למ"ש כאן בסעיף ו' או בשביל ישראל וגוי צריך להמתין וכו' ועל הפוסקים שלא הזכירו טעם זה לאיסור י"ל דמיירי שעשאו לעצמו ומיירי בשעת הדחק שאין פת של פלטר מצוי כלל בענין שפת בע"ה מותר אלא דכאן בש"ע משמע להתיר לגמרי מדהכריע דבשעת הדחק יש לסמוך על המתירים משמע דלהמתירים שרי אפילו שלא בשעת הדחק ותו דודאי לא מהני ברכת המוציא להתיר פת של בע"ה כדמשמע בי"ד שם באיסור פת של גוים ונ"ל דמיירי כאן שעשאו למכור ורוב הלוקחים באותה עיר הם עכו"ם עכ"ל. והאמת יורה דרכו ואין צריך להאריך עוד:
ולענין ספיקא בתרא צריך לעיין ולמידק בדבריך שאפשר לפרשם בא' משני פנים שכך אמרת והג' את"ל בכ"הג פתו של פלטר מותר מה יהא דין בפתו של פלטר הנעשית ביום שבת קדש לעת ערב ובין השמשות וכו' דאפשר לפרשו לעת ערב שהוא בין השמשות או לעת ערב סמוך לבין השמשות ואיכא בינייהו פת הנעשה ביום שבת קדש בעצמו של יום או הנעשה בין השמשות שהוא ספק לכאורה נראה דבין הכי ובין הכי צריך להמתין לערב בכדי שיעשו ואף שבין השמשות הותרו השבותין דווקא בשעת דוחקא או לצורך מצוה אבל בענין אחר אזלינא לחומרא וכ"כ הרמב"ם פ"ה מה"ש ס"ד משתשקע החמה עד שיראו ג' כוכבים בינוניים הוא הזמן הנקרא בין השמשות בכל מקום והוא ספק מן היום ספק מן הלילה ודנין בו להחמיר בכל מקום וכו' ולכן אין סברא לחלק ביניהם ודינו שוה בנ"ד תנן בפרק שואל גוי שהביא חלילין בשבת לא יספוד בהן ישראל אלא אם כן באו ממקום קרוב ובעי בגמרא מאי ממקום קרוב רב אמר ממקום קרוב ממש ושמואל אמר חיישינן שמא חוץ לחומה לנו ופירש"י רב אמר ממקום קרוב ממש כלומר שידוע לנו וברור הדבר דממקום קרוב באו שראינו שהיו בביתו דאז יספוד בהן ישראל מיד אבל אם יש ספק בדבר לא ושמואל אמר חיישינן שמא חוץ לחומה לנו אפי' הביא מחוץ לעיר אנו תולין להתיר ואומר שמא בתוך התחום לנו ע"ש וסופדין בהן למ"ש מיד הרי קמן דבנ"ד צריך להמתין דהא אפילו הדבר בספק רב אמר צריך להמתין וידוע דרב ושמואל הלכה כרב באיסורי ותו דהתם הביא תלמודא סיעתא לרב מהא דתנן במסכת מכשירין עיר שישראל וגוים דרים בה מרחץ המרחצת בשבת אם רוב גוים לערב רוחץ בה מיד אם רוב ישראל ימתין עד שיחמו חמין מחצה על מחנה אסור וימתין עד כדי שיחמו חמין וכו':
אמנם אחרי העיון נלע"ד דבנ"ד בין הכי ובין הכי לערב מותר מיד ואף על גב דמפ' השואל משמע איפכא לפי האמת אינו כן דאף על פי דבכל מקום הלכה כרב באיסורי צ"ל בר מהא דלפי הגרסא הנכונה כמו שהביא רש"י בלא' וכתב שנראה לו עיקר והיא גירסת רבי' חננאל והסיעתא לשמואל דתלינן לקולא מדרבי יהודה דאמר אם ישבה רשות רוחץ בה מיד ע"ש וכן הכריח סה"ת וגם הרא"ש הסכים לפירוש רש"י ואחר שהביא דברי רב אלפס דפסק כרב כתב והלכתא כשמואל דדייק מתניתין כוותיה דתנן במסכת מכשירין וכו' וכיון דהלכה כשמואל בנ"ד מותר לערב מיד מכמה טעמי חדא דכל זמן דרוב גוים כיון שהפת נעשה בזמן כזה שהוא בין השמשות או סמוך לו איכא לספוקי ולומר שהוא גם בשביל ישראל נעשה וצריך להמתין הא אמרינן הלכה כשמואל דאמר בספק אזלינא לקולא ולערב מיד מותר ואף כי מצאתי שעמודי ההוראה אשר נשען עליהם כל בית יהודה הלא המה הרי"ף הרמב"ם ובשיטתם אזיל רבינו בש"ע א"ח לחומרא בההיא דחלילין כרב אפשר לחלק ולומר דטעמא דהחמירו התם אפילו בספק משום דתחומין דרבנן ועשו חיזוק לדבריהם למען לא ישלחו בעולתה ידיהם ביום שבת קדש אבל בנ"ד וכיוצא בו דליכא חששה שיבואו לזלזל כ"ע מודו דבספיקא אזלינא לקולא כשמואל וכ"כ הב"ח על דברי הטור בסימן שכ"ה שפסק בספר המצות ספק אם ליקט בשביל ישראל אם לא דמותרין מיד אחר השבת יע"ש:
ותו כדנחיתנא לעומקא דדינא מצינא טעמא דאית לה עיקר להתיר בנ"ד לערב מיד ולפעד"נ דסמוך עליה אמרו בפ' א"צ אמר רב פפא הלכתא נכרי שהביא דורון לישראל בי"ט אם יש מאותו המין במחובר אסור ולערב נמי אסורין בכדי שיעשו ופירש"י הטעם דאם נתיר לו לערב מיד שמא יאמר לנכרי לך ולקט וגם הרמב"ם במסכת מכשירין אהא דתנן התם מצא  בה ירק נמכר אם רוב נכרים לוקח מיד וכו' כתב וז"ל וטעם הדין הזה הנשרש אצלינו שימתין בכדי שיעשו הוא מה שאספר לך וזה כשר אינו או ידענו כי הדבר הזה אשר עשה הנכרי בשבת עושה אותו בשביל ישראל אסרנוהו שלא יהנה בו עד אחר מוצאי שבת ושימתין בכדי שיעשו אחר השבת שיעור מה שנעשה בשבת לפי שאנו חוששין שמא הישראל רמז לנכרי ועוררו לעשות הדבר הזה בשבת כדי שימצאהו מזומן למ"ש וכאשר נאמר שצריך להמתין לא ירמוז שיעשה בשבילו בשבת לפי שאין לו תועלת בזה וכיון שכן ימתין הוא עד מוצאי שבת וירחיק המעשה ההוא מתחילתו וכו' נפקא לן מהכא דכל זמן שהישראל נהנה מהמלאכו' שעשה הנכרי מיד אחר השבת הנכרי יעשה אותה בשבת בשביל ישראל כדי שימצאהו מזומן מצריכינן להמתין כדי שלא יבא הישראל לעורר לנכרי ונמצא שנעשה בשבילו ביום השבת כההיא דמרחץ אבל במקום דאפילו הישראל לא יהנה מיד אחר השבת מ"מ יעשה המלאכה באותו זמן להנאתו להרויח זמנו אמרינן גוי בדידיה קא טרח ואין כאן חשש איסור ולכן בנ"ד מותר לערב מיד משום דאף שישראל לא יבואו מיד אחר השבת ליקח מלחמו לא ימנע מלעשותו באותו זמן דאינו מפסיד בכך אלא מרויח זמן אמנם במרחץ אם לא יבואו ישראל מיד אחר השבת וימתינו בכדי שיחמו חמין ימנעו הבלנין מלהחם להם מים בשבת דאפשר שיצטננו המים ונמצא כל יגיעם להבל וריק:
נמצינו למדין מכל מה דכתיבנא דפת הפלטר הנעשית ביום שבת קדש אפילו סמוך לבין השמשות לערב מותר מיד וא"ת לפירוש רש"י שכתב דטעם ההמתנה כדי שלא יהנה ממלאכת י"ט מ"מ צריך להמתין תדע דהיינו דווקא כשנעשה אותה מלאכה בשבת בשביל ישראל כההיא דנכרי שהביא דורון לישראל דכיון שהביא אותם פירות לו מסתמא לקטן בשבילו אמנם כשהגוי עיקר המלאכה להנאתו אף על פי דמטי הנאה לישראל אפילו בשבת מותר כההיא מעשה דפ' כל כתבי שרבן גמליאל וזקנים היו באים בספינה ועשה גוי כבש לירד בו וירדו בו רבן גמליאל וזקנים עוד שם מעשה דשמואל שאיקלע לבי אבי תורן אתא ההוא גוי אדליק שרגא אהדרינהו שמואל לאפיה כיון דחזא דאייתי שטר וקא קרי אמר אדעתא דנפשיה הוא דאדליק אהדרינהו איהו לאפיה גבי שרגא ומזה הטעם הרבה מן המחברים רצו להתיר פת פלטר אפילו בשבת אבל כיון שהיא קולא דאתי לידי חומרא ראוי לאסרו אלא אם כן הוא שעת הדחק או לצורך מצוה כדכתב רבינו אמנם בנ"ד מותר למוצאי שבת לאלתר ואין בו שום חשש איסור דאי משום דדומה למוקצה דגרוגרות וצמוקים שאסור אפילו אליבא דרבי שמעון דלית ליה מוקצה בשבת כשיצא היום כבר עבר איסור מוקצה ואי משום שמא יאמר לגוי לעשותו בשבת כדי שימצאהו מזומן הא נמי ליתא דהא הפלטר עושהו מעצמו להרויח זמן ואם הישראל לא יבא שמה עד זמן שיוכל להעשות  הפת אין לו הפסד בכך ואדרבא איבוד זמן הוא לו אם ימתין לעשותו עד אחר השבת:
זהו הנראה אם יסכים הרב המורה שיחיה כי"ר:
תם ונשלם ראש חדש אב בשנת התקס"ג ליצירה
הצעיר שלמה ישורון ס"ט