שאלה סו כלה לבשה לבנים וספרה שבעה נקיים אדעתא דנישואין שהיו מוגבלין ליום הכסה שיבוא החתן שהלך בדרך. וכשהגיע יום הכסה לא בא לביתו שנתעכב בדרך לסיבת איזה אונס. אבל שלא על ידי שליח שבעוד שלשה או ארבעה ימים בוא יבוא ולא יאחר. וכאשר אמר כן היה ונכנסו לחופה ארבעה ימים אחר יום המוגבל בראשונה ועתה לשאול הגיעו אם צריכה לחזור ולספור שבעה נקיים מחדש או דילמא דסגי לה בשבעה נקיים הראשונים. כי הכלה אומרת שלא פסקה לבדוק ערבית ושחרית עד שנכנסה לחופה ואת"ל שצריכה למנות מחדש. עדיין נשאל אם תחל לספוד מיום הכסה שהוא יום המוגבל בתחילה. או נימא מאחר שלא היתה יודעת בבירור באיזה יום יבוא לא סמכה דעתה לבדוק היטב עד שנודע לה בבירור ואז תתחיל לספור על הכל יבוא דברך הטוב ומת"מש:
גרסינן בפרק תנוקת (דף ס"ו) אמר רבא תבעוה לינשא ונתפייסה צריכה שתשב שבעה נקיים. רבינא איעסק ליה לבריה בי רב חביבא אמר ליה סבר ליה מר למכתב כתובת לארבעה יום. אמר ליה אין. כי מטא לארבעה נטר עד ארבע אחרינא. איעכב שבעה יומי בתר ההוא יומא. אמר ליה מאי האי. אמר ליה לא סבר לה מר להא דרבא דאמר רבא תבעוה לינשא ונתפייסה צריכה לישב שבעה נקיים. אחר ליה אימר דאמר רבא בגדולה דקחזיא דמא. אבל בקטנה דלא חזיא דמא מי אמר. אמר ליה בפירוש אמר רבא לא שנא גדולה לא שנא קטנה. גדולה טעמא קאי משום דמחמדא. קטנה נמי מחמדא ע"כ. ופי' רש"י בריכה לישב שבעה נקיים. שמא מחמת תאות חימוד ראתה דם: איעכב. שבעה יומי בתר יומא שנתפייס לינשא עכ"ל:
למדנו מסוגיא זאת שכל בת שתנשא בין גדולה בין קטנה צריכה לישב שבעה נקיים מיום שתבעוה לינשא ונתפייסה. שמא מחמת תאות חימוד ראתה דם וכמו שפי' רש"י ז"ל. וכסוגיא זאת פסקו כל הפוסקים ז"ל: שהרי הרי"ף ז"ל הביאה בפ' שני דשבועות וז"ל אמר רבא תבעוה לינשא ונתפייסה בריכה לישב שבעה נקיים לא שנא גדולה דשכיחי בה דמים ולא שנא קטנה. גדולה מאי טעמא משום דמחמדא קטנה נמי מחמדא ע"כ. וכיון שהביאה בהלכותיו אלמא דס"ל דהלכתא כוותה:
וכן פסק הרמ"בם בפ' י"א מהלכות א"ב (הלכה ט') וז"ל יתר על זה כל בת שתבעוה להנשא ורצתה שוהה שבעת ימים נקיים מאחר שרצתה ואחר כך תהיה מותרת להבעל שמא מחמדה לאיש ראתה דם טיפה אחת ולא הרגישה בה. בין שהיתה האשה גדולה בין שהיתה קטנה צריכה לישב שבעה נקיים מאחר שרצתה ואחר כך תטבול ותבעל עכ"ל:
גם הטור פסק כן בי"ד סי' קצ"ב וז"ל תבעוה לינשא ונתפייסה צריכה לישב שבעה נקיים בין גדולה בין קטנה ואפילו בדקה עצמה בשעת תביעה ומצאה טהורה שמא מחמת חימוד ראתה טיפת דם כחרדל ולא הרגישה בו ומונה שבעה ממחרת יום התביעה ע"כ. וכתב הרב"י שם וז"ל תבעוה לינשא וכו' מימרא דרבא בפ' תנוקת ופי' רש"י טעמא שמא וכו'. ומ"ש בין גדולה בין קטנה שם אמר רבא לא שנא גדולה לא שנא קטנה וכו'. ומ"ש ואפילו בדקה וכו' כן כתב הרש"בא ופשוט הוא דאם לא כן לא היה רבא סותם דבריו לכתוב צריכה לישב שבעה נקיים דמשמע דלית לה תקנה אלא בכך. ומונה שבעה ממחרת יום התביעה כ"כ הרש"בא וגם זה פשוט מדנקט רבא שבעה נקיים דאי יום התביעה מן המנין אין כל השבעה נקיים ע"כ וכן פסקו בשולחנו הטהור בסי' הנ"ל ע"ש:
אמנם ראבי"ה כתב שאם היא אומרת ברי' לי וגם בדקתי עצמי ביום התביעה ולא ראיתי אינה צריכה לישב שבעה נקיים ומותרת להבעל לאלתר. ולא נראו דבריו בעיני הפוסקים ז"ל ולכן אין לסמוך עליו בזה שכן כתב הרב"י שם ודל והגהות מיימון כתבו בשם ראבי"ה נראה דמה שאנו אומרים שמא מחמת חימוד ראתה פי' מחמת חימוד ראתה טיפת דם ולאו אדעתה אבל קודם שתבעוה לינשא לא חיישינן לחימוד ולפי זה אם אומרת בריא לי וגם בדקתי עצמי ביום התביעה ולא ראיתי לא היתה צריכה שבעה נקיים אלא תבעל לאלתר עכ"ל. והנך רואה שסברא זו מחו לה אמוחא והיא דחויה מכל הפוסקים שהרי לא חלקו בכך והרא"ש כתב דחיישינן שמא תראה בכל יום מהשבעה משמע בהדיא דלא סגי בלא שבעה נקיים והרש"בא כתב בהדיא דאפילו בדקה עצמה בשטת התביעה ומצאה טהורה צריכה לישב שבעה נקיים וכתבו רבינו בתחלת הסימן ושם כתבתי דלישנא דמימרא דרבא הכי משמט הלכך אין לסמוך על דברי ראבי"ה בזה ע"כ לשון הרב"י:
אמנם אם צריכה הפסק טהרה ביום התביעה ובדיקה בשבעה נקיים בזה נפל מחלוקת בין הפוסקים ז"ל כמו שכתב הטור שם בסי' הנ"ל וז"ל כתב א"א הרא"ש ז"ל יש מגדולים שכתבו שאינה צריכה לא הפסק טהרה ולא בדיקה כלל בימי הספירה לא בתחלתן ולא בסופן אלא כל שהמתינה שבעה ימים אחר התביעה הרי זו טובלת וטהורה ולא נהירא אלא שצריכה בדיקה כל ימי הספירה אלא שאינה צריכה להפסיק בטהרה שאף על פי שלא בדקה ביום התביעה להפסיק בטהרה מונה מיום המחרת שבעה ימים ובודקת בכל יום וכן כתב הרמ"בן ע"כ. וכתב הרב"י שם על מ"ש הטור בשם אביו הרא"ש יש מגדולים שכתבו וכו' שסברת הרש"בא בת"ה כסברת גדולים אלו. וכתב עוד בשם הרש"בא שדעת הרא"בד והרמ"בן שאינה צריכה הפסק טהרה אבל בדיקה תוך שבעה צריכה ולא ירד לסוף דעתם ע"ש עוד כתב בשם הר"ן שכתב בפ' ב' דשבועות דבהני שבעה נקיים איכא מאן דאמר שצריכה הפסק טהרה ובדיקה בימי ספירה כאשה הרואה דם אבל הרא"בד והרמ"בן כתבו דאינה בריכה הפסק טהרה משום דרואה מחמת חימוד מועטת היא ובודאי שהפסיקה בטהרה ומיהו כיון דנקיים בעינן צריכה בדיקה בתחלתן או בסופן ע"ש:
נמצא לפי זה שארבע מחלוקות בדבר שדעת אלו הגדולים שהביא הרא"ש וגם הרש"בא שאינה צריכה לא הפסק טהרה ולא בדיקה כלל לא בתחלתן ולא בסופן ודעת איכא מאן דאמר שהביא הר"ן שצריכה הפסק טהרה ובדיקה בימי ספירה כאשה הרואה דם. ודעת הרא"ש שאינה בריכה הפסק טהרה אבל בדיקה צריכה כל ימי הספירה. ודעת הרא"בד והרמ"בן שאינה צריכה הפסק טהרה אבל בדיקה צריכה תוך שבעה כלא כל ימי הספירה אלא פעם אחת בימי הספירה או בתחלתן או בסופן כמ"ש הר"ן לפי דעתם בפירוש. וכולהו הני רבוותא סמכו דבריהם מההוא עובדא דרבינא ורב חביבא דפ' תנוקת שכבר קדמנו זכרה כמו שיוכל המעיין לראות כל זה בבית יוסף שם בסי' הנ"ל. ולפי זה נראה שיש חילוק בין הרמ"בן והרא"ש בענין בדיקה דלדעת הרא"ש צריכה בדיקה כל ימי הספירה ולדעת הרמ"בן אינה צריכה אלא פטם אחת תוך שבעת נקיים או בתחלתן או בסופן וא"כ לשון הטור קשה לזה שאחר שהביא דעת אביו כתב וכן כתב הרמ"בן שנראה מזה דאין ביניהם הפרש וכבר הרגיש בזה הרב בית יוסף שם שכתב וז"ל ומ"ש רבינו וכ"כ הרמ"בן ז"ל היינו לומר דמצריך בדיקה בימי הספירה לאפוקי מאותם הגדולים שלא היו מצריכים. ומ"מ נראה דאיכא בין דעתו לדעת הרא"ש דלדעתו אפילו לכתחלה אינו צריך לבדוק תוך שבעה אלא בדיקה אחת ולדעת הרא"ש לכתחלה מיהא צריכה לבדוק בכל יום מהשבעה ומיהו בדיעבד בפעם אחת שבדקה בתוך שבעה סגי דלא עדיפא מרואה ודאית ואע"פי שהוא ז"ל כתב דבהא איכא למיחש שמא בכל יום תראה מחמת חימוד לא מסתבר שיחמיר בה יותר מרואה ודאית עכ"ל. והרב בית חדש כתב שדעת הרא"ש כדעת הרמ"בן ואין ביניהם חילוק כלל שכתב בסי' הנ"ל וז"ל ומ"ש וכן כתב הרמ"בן. כן כתבו הרש"בא בשמו בת"ה הארוך והר"ן בפ' ב' דשבועות והב"י הבין מדבריהם דלהרמ"בן אפילו לכתחלה אין צריך לבדוק אלא בדיקה אחת תוך שבעה דלא כהרא"ש דלכתחלה צריכה לבדוק בכל יום מהשבעה ואם כן לא אתי שפיר מ"ש רבינו בסתם וכ"כ הרמ"בן. אבל נראה נכון דמ"ש הרש"בא והר"ן דלהרמ"בן צריכה בדיקה תוך שבעת בתחלתן או בסופן היינו לומר דאפילו דיעבד אינה יוצאת ידי חובתה אא"כ דבדקה פעם אחת בתחלתן או בסופן אבל לכתחלה ודאי דצריך לבדוק בכל יום מהשבעה וכדעת הרא"ש. וגם הרא"ש מודה דסגי בדיעבד בפעם אחת והשתא אתי שפיר הא דכתב רבינו וכן כתב הרמ"בן עכ"ל:
והנה הוצרכתי להביא סוגיא זו דפ' תנוקת מההוא עובדא דרבינא ומחלוקת הפוסקים ז"ל בענין הבדיקה בימי הספירה. משום שמשם תצא לנו תשובה לנדון שלנו שהרי ממ"ש רשב"ם בההוא עובדא כתב המרדכי בפ' ב' דשבועות וז"ל והר"ם דקדק מרש"בם מלשונו שאם דחו הנישואין כגון שאין יכולין להתפשר יחד אבות חתן וכלה או מחמת נדוני' או מחמת הוצא' הנישואין אע"פי שישבה שבעה נקיים צריכה לחזור ולישב שבעה נקיים כשיתפשרו וישלימו יחד ודעתן לעשות הנישואין דהכי איתא בפ' תנוק' רבינא איעסק ליה לבריה בי רב רב חביבא ונתפייסה בת רב חביבא לינשא לבנו של רבינא אמר להו רבינא לקרובי הכלה ליום פלוני נכתב הכתוב' אמרו לרבינא לינטר מר ארבע אחרים ליום ד' הבא בשבוע אחרת וכי לא סבר נה מר להא דרבא תבעוה לינשא ונתפייסה צריכה שבעה נקיים והא לך לשון רש"בם ובתולה זו תנשא לבנך והיא שכחה ולא שמרה שבעה נקיים אלמא בעינא דיהבא אדעתא אע"פי שבתוך שבעה נקיים הה"נ היכא שדחו הנישואין אע"פי שבתוך שבפה היא צריכה לחזור ולישב שבעה נקיים משום דלא מסקא אדעתא דהנך שבעה נקיים הואיל ודחו הנישואין אז אינה חוששת להנך שבעה נקיים עכ"ל:
ומהר"י קולון נשאל טל ענין כזה שדחו הנישואין יום או יומים אם צריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים אחרים או לא. והשיב וז"ל (בסוף שורש קנ"ט) ואשר שאלת בענין כלה שנדחו נשואיה יום או יומים או יותר האם צריכה לחזור ולספור שבעה נקיים מיום אותה תביעה. זכרני שבימי נערותי בקאנב"רי אירע מעשה זה ועל זה נפלה חלוקה גדולה בין בעלי תריסין אשר היו שם הללו היו אוסרים והללו היו מתירים ולפי דעתי שהמחלוקת היתה שהאוסרים היו אומרים דהיכא שנדחו הנישואין שאין הבדיקה מועלת כלל אפילו תמיד בדקה פעמיים ביום ח"מ כיון שדחו הנישואין אינה נזהרת יפה והיו מביאים ראיה מדברי רבינו מאיר שהביא המרדכי בהלכות נדה. והמחירים היו אומרים שרבינו מאיר לא דבר אלא היכא שהניחה הבדיקה מחמת דיחוי נישואין אבל אם לא הניחה מלבדוק תמיד פעמיים ביום כמשפטה דאינה צריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים ולע"ד נראה כדברי האוסרים ומצריכים לחזור ולמנות. ואע"פי שבדקה עצמה תמיד דכן משמע מלשון המרדכי שהביא דברי מה"רם וז"ל אלמא בעינן דיהבא אדעתא אע"פי שבתוך שבעה נקיים ה"ה נמי היכא שדחו הנישואין כגון תוך שבעה ימי נישואיה אע"פי שבתוך שבעה הוא צריכה לחזור ולישב שבעה נקיים. משום דלא מסקא אדעתא בהנך שבעה נקיים הואיל ודחו הנישואין אז אינה חוששת להנך שבעה נקיים עכ"ל. מדקאמר דבעינן דיהבה אדעתא וכו' וכן דלא מסקא אדעתא בהנך שבעה נקיים וכו' משמט בהדיא דמיירי בבודקת עצמה. דאי באין בודקת לא שייך למימר דלא מסקא אדעתא בהנך שבעה נקיים וכו' הוה ליה למימר דכיון דלא בדקה לא מהני וגם לא היה לו להזכיר דחיית נישואין כלל אלא הוה ליה למומר דרך כלל דכל שלא בדקה כל שבעה צריכה לחזור ולמנות ועוד שהרי כתב שם לעיל מינה וז"ל מה"רם דקדק מלשון רש"בם שאם דחו הנישואין וכו' עד צריכה לחזור ולישב שבעת נקיים כשיתפשרו וישלימו יחד לדעתן לעשות נישואין. ומדקאמר כשיתפשרו וישלימו וכו' ולא סגי בהאי דאמר כבר צריכה לחזור ולישב שבעה נקיים. משמע לכל מבין דאשמועינן דלא תתחיל למנות שבעה השניים עד אחר אשר יתפשרו וישלימו מכל וכל דאז מסקא אדעתא ולא מקמי הכי ואפילו ספרה ובדקה לא מהניא לה וטעמא לפי הנראה לע"ד דכיון דמחמדה כדקאמר שם בגמרא בכל שעתא ושעתא איכא למיחש דילמא השתא חזיא ולאו אדעתא כיון שדחו הנישואין. ולא דמי לשאר סופרת שבעה נקיים דהתם לא הוחזקו להיות רואות בכל שטה ושעה אבל דמחמודי מחמדא. שתבעוה לינשא עד שתבעל איכא למיחש טובא. הלכך בעינן דיהבא אדעתא ומסקא טובא ע"כ לשון מהר"י קולון:
למדנו ממ"ש מהר"י קולון שדברי מה"רם הם במחלוקת בין שתי כתי בעלי תריסין שכת אחת סוברת דמה"רם לא דבר אלא כשלא בדקה כלל חפני דיחוי הנישואין אבל כשבדקה תמיד אינה צריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים אחרים וכת אחת סוברת שאפילו בדקה תמיד צריכה שבעה נקיים אחרים שכיון שדחו הנישואין אינה נזהרת יפה וכתב שדעתו כדברי האוסרים מטעם שלשון המרדכי שהביא דברי מה"רם הכי משמע. והרב"י בספרו סי' הנ"ל הביא דברי המרדכי שכתב בשם מה"רם וגם דברי מהר"י קולון ולא גילה לנו דעתו אם היא נוטה לדעת מהר"י קולון וכדברי האוסרים או אם נוטה לדעת המתירים אבל בשולחנו הטהור כתב וז"ל אם דחו הנישואין מחמת איזה סיבה אע"פי שישבה שבעה נקיים צריכה לחזור ולישב שבעה נקיים (ולטבול) כשיתפשרו לעשות הנישואין ע"כ. נראה ממ"ש אע"פי שישבה וכו' ולא הזכיר בדיקה כלל שנוכל לומר דבשלא בדקה איירי אבל אם בדקה אינה צריכה שבעה נקיים אחרים וכדעת המתירים שהביא מהר"י קולון אבל דעת הרמ"א נראה פשוט כדברי מהרי"ק שכן כתב שם בהגה וז"ל אע"פי שבדקה עצמה תמיד בימים שבנתיים לא מהני עכ"ל:
ובזה נבוא להשיב על מה שנשאלנו על כלם שלבשה לבנים וספרה שבעה נקיים אדעתא דנישואין שהיו מוגבלין ליום הכסה שיבוא החתן שהלך בדרך. וכשהגיע יום הכסה לא בא לביתו שנתעכב בדרך לסיבת איזה אונס. אבל שלח על ידי שליח שבעוד שלשה או ארבעה ימים בוא יבוא ולא יאחר. וכאשר אמר כן היה ונכנסו לחופה ארבעה ימים אחר יום המוגבל בראשונה. ונסתפק ה"ה אם צריכה לחזור ולספור שבעה נקיים מחדש. או דילמא דסגי לה בשבעה נקיים הראשונים כי הכלה אומרת שלא פסקה לבדוק ערבית ושחרית עד שנכנסה לחופה. ואף אם תמצא לומר שצריכה למנות מחדש נסתפק ה"ה אם תחל לספור מיום הכסה שהוא יום המוגבל בתחל'. או נימא מאחר שלא היתה יודעת בבירור באיזה יום יבוא לא סמכה דעתה לבדוק היטב עד שנודע לה בבירור ואז תתחיל לספור ע"כ תורף דברי השאלה) לזה נשיב ונאמר דנראה דנ"ד דמיא להאי דינא שכתב המרדכי בשם מה"רם בענין דיחוי הנישואין שאף על פי שהוא בתוך שבעה נקיים צריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים אחרים וא"כ שאנו למחלוקת שתי כתי בעלי תריסין שהביא מהר"י קולון ולפי דברי המתירין שאמרו שמה"רם לא אמר שצריכה למנות שבעה נקיים אחרים אלא כשלא בדקה כלל מפני דיחוי הנישואין אבל כשבדקה תמיד פעמיים ביום כמשפטה דאינה צריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים אחרים. ה"ה בכ"ד נמי אינה צריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים מחדש כיון שהכלה אומרת שלא פסקה לבדוק פעמיים ביום אחת בערבית ואחת בשחרית. ולפי דברי האוסרים ודעת מהר"י קולון דסבירא ליה כוותייהו שאמרו דמה"רם איירי אפילו כשבדקה תמיד כחו שדקדק מהר"י קולון מלשון המרדכי שהביא דברי מה"רם כמו שכתבנו לעיל ואפילו הכי צריכה לחזור ולמנות שבעה נקוים מחדש. ה"ה בנ"ד נמי אף על פי שלא פסקה מלבדוק תמיד עד שנכנסה לחופה בריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים מחדש מטעם שלא סמכה דעתה באלו שבעה נקיים הראשונים כיון שלא נישאת ביום המוגבל בתחלה גם בספק השני שנסתפק ה"ה נראה כפי דעת מהרי קולון דאינה יכולה לספור מיום המוגבל בתחלה אלא מיום שבא החתן שאז יודעת בבירור יום הנישואין כמו שדקדק מלשון המרדכי שכתב וז"ל ומדקאמר כשיתפשרו וישלימו וכו' ולא סגי בהאי דאמר כבר בריכה לחזור ולישב שבעה נקיים. משמע לכל מבין דאשמועינן דלא תתחיל למנות שבעה השניים עד אחר אשר יתפשרו וישלימו מכל וכל דאז מסקא אדעתא ולא מקמי הכי ואפילו ספרה ובדקה לא מהניא לה ע"כ. מדבריו אלה נראה בבירור שגם בנ"ד לא תתחיל למנות מחדש מיום המוגבל בתחלה אלא עד אחר שיבוא החתן ויקבעו יום החופה דאז מסקא אדעתא ולא מקמי הכי ואפילו ספרה ובדקה לה מהניא לה זהו מה שנראה לנו לומר אם נאמר שנ"ד דומה לדין זה שכתב מה"רם על ענין דיחוי הנישואין:
אמנם כדדייקינן שפיר נראה דיש חילוק בין נדון שלנו למה שכתב המרדכי בשם מה"רם. מסעם ששם דחו הנישואין בשביל שלא נתפשרו או בסך הנדוניא או בהוצאת החתונה ומתוך כך נתייאשה האשה מן הנישואין ולא יהבה אדעתא בהנך שבעה נקיים הראשונים משום דסברה כיון דאידחי אידחי וכשם שאינן יכולים להתפשר עתה כך לא יתפשרו לעולם ומשום הכי כשנתפשרו אחר אחר כך הוי כמי שתבעוה לינשא מחדש ואיכא חשש חימוד ומזה הטעם סבירא להו לכת האוסרים ולמהר"י קולון שאע"פי שבדקה תמיד פעמיים ביום כמשפטה אפילו הכי צריכה לחזור למנות שבעה נקיים אחרים. אבל בנ"ד שלא דחו הנישואין אלא שמחמת איזה אונס נתעכב הדבר לא אמרינן דנתייאשה מן הנישואין בשביל שלא בא החתן ביום המוגבל. דמימר אמרה לכשיעבור האונס בוא יבוא בזמנו כמו ששלח על ידי שליח וסמכה דעתה בהנך שבעה נקיים הראשונים. ואפילו לא בדקה בימים שבינתיים נראה דסגי לה זאלו שבעה נקיים ואפילו כת האוסרים ומהר"י קולון יודו בזה שאינה צריכה שבעה נקיים אחרים. כל שכן עתה שבדקה תמיד פעמים ביום כמו שבא בפירוש דברי השאלה דפשוט הוא דאינה צריכה שבעה נקיים אחרים אליבא דכ"ע:
ראיה לדברינו מה שמצאנו בתשובות משאת בנימין בפי' מ"ב שאלה אחת כמו נדון שלנו ואחר שהקשה על כל דברי מהר"י קולון זה שאמר שמה"רם איירי אע"פי שבדקה תמיד בימים שבינתיים ע"ש כתב וז"ל ופשוט הוא שדברי מהרי"ק ז"ל בזה אינם נכונים אלא שאפילו הכי היכא שדחו הנישואין מחמת הנדוניא וכיוצא בזה יש להחמיר כדברי מהרי"ק דרב מובהק הוא. ומפרש שמור"י הרמ"א ז"ל הביא דבריו לפסק הלכה בהג"ה ש"ע. אבל מכל מקום בנ"ד לא מבעיא אם בדקה עצמה בימים שבינתיים שזו ודאי אינה צריכה שבעה נקיים אחרים אלא אפילו אם לא בדקה עצמה בימים שבינתיים אם לא עברו עליה שבעה ימים בלא בדיקה זו נמי אינה צריכה לשבעה ימים אחרים כאשר כתבתי למעלה. ואפילו מהר"ם ומהרי"ק ז"ל מודו בנ"ד דמאחר דלא דחו הנישואין אלא שמחמת איזה אונס נתעכב הדבר האי לא נתייאשה מן שבעה נקיים הראשונים וסמכה דעתה שיבוא החתן אחר יום או יומים ודמיא אנפשה ויהבה דעתה שתהיה נקייה ושלא תבוא לידי חשש דם חימוד לפיכך לא צריכה שבעה נקיים אחרים עכ"ל:
וכן נמי מצאנו כתוב בספר בית הילל בי"ד בפי' קצ"ב וז"ל אם דחו הנישואין מחמת איזה סיבה אע"פי שישבה שבעה נקיים צריכין לחזור ולישב שבע' נקיים ולטבול כשיתפשרו לעשו' הנישואין. ונראה דוקא ששני הצדדין דחו הנישואין ואפילו צד אחד רק שצד השני גם כן ידע מזה ונתייאשו מלעשות הנישואין זמן המוגבל שלהם. אבל אם החתן או הכלה בדרך ולא באו לזמן המוגבל מחמת איזה סיבה והצד השני לא ידעו למה לא בא לזמן המוגבל. אם באו אח"כ ב' או ג' ימים אחר זמן המוגבל והגידו הטעם מחמת איזה סיבה אינה צריכת לישב שבעה נקיים מחדש כ"כ בתשובות מ"ב וכן נוהגים לפסוק הלכה למעשה ע"כ:
גם הרב בעל שפתי כהן בי"ד סי' קצ"ב כתב כמו כן וז"ל אע"פי שבדקה וכו' ובתשובת משאת בנימין סי' מ"ב האריך לחלוק על זה וס"ל דא"צ לחזור ולישב שבעה נקיים אלא כשלא בדקה עצמה ומסיק לבסוף ומ"מ יש להחמיר כדברי מהרי"ק והר"ב. ומ"מ בכלה שלבשה לבנים וספרה שבעה נקיים אדעתא דנישואין שהיו מוגבלין לר"ת ניסן וכשהגיע ר"ח ניסן לא בא החתן ולמחרתו בא ציר מהחתן דאתיליד ליה אונסא בדרך ומיד יבוא ביום או יומים ועשו החופה ב' או ג' ימים אחר ר"ח ניסן בזה ודאי אין צריך שבעה נקיים אחרים אפילו לא בדקה עצמה בימים שבינתיים אם לא עברו עליה שבעה ימים בלא בדיקה ואפילו הר"ב ומהרי"ק מודו בזה דמאחר דלא דמו הנישואין אלא שמחמת איזה אונס נתעכב הדבר ודאי לא נתייאשה מן שבעה נקיים הראשונים וסמכה דעתה שיבוא החתן אחר יום או יומים ורמיא אנפשה ויהבה אדעתה שתהיה נקייה ושלא תבוא לידו חשש חימוד עכ"ד. ובאמת אין להחמיר בדינין אלו דבלאו הכי הרבה פוסקים סוברים דא"ב ז' נקיים וגם בדיעבד סגי בבדיקה א' תוך שבעה לכ"ע וגם כל עיקר דין זה הוא מדבריהם עכ"ל:
עוד מצאנו חילוק קרוב לחה שכתבנו בענין דיחוי הנישואין מהרב בעל בית חדש בי"ד סי' קצ"ב וז"ל כתוב במרדכי בשם מה"רם שדקדק מפרשב"ם היכא שדחו הנישואין אע"פי שבתוך שבעה נקיים היא צריכה לחזור ולישב שבעה נקיים כשיתפשרו וישלימו יחד ודעתן לעשות הנישואין וכו' פירוש היכא שדחו הנישואין בסתם ולא הסכימו באותה שפה על איזה זמן יהיו הנישואין אלא אמרו כשיתועדו יחד לאחר שיתפשרו וישלימו אז יקבעו זמן לנישואין בזו קאמר מהר"ם דחיישינן דילמא לא אסקא אדעתא שתהא נזהרת יפה בבדיקתה דמאחר שאינה יודעת קביעות הנישואין אינה חוששת להנך שבעה נקיים הראשונים אבל אם הדחייה מזמן קביעות הראש ן והקביעות לזמן השני הכל היה באותו מעמד ועסוקים באותו ענין אין ספק דא"נ לחזור ולספור שבעה נקיים מחדש דליכא הכא חששא שלא תהא נזהרת יפה בבדיקה דהלא יודעת היא דליום פלוני נקבעו הנישואין ותביעה חדשה פשיטא דליכא הכא אפילו אם דחו הנישואין בסתם. דדוקא כשנדחו הנישואין לגמרי חתוך קטטה בנתינת הנדוניא והסכימו שיהיו פטורים זה מזה ולא ישאו זה את זה וחזרו והתפשרו. התם הוא דאיכא תביעה חדשה וצריכה שבעה נקיים מחדש אבל כשאינו נדחה אלא מזמן הראשון והסכימו שיקבעו זמן שני כשיתפשרו וישלימו ואח"כ ביום או יומים השלימו וקבעו זמן שני לנישואין התם ליכא משום תביעה חדשה ואז בדקה עצמה באותה שעה ומצאה טהורה טהורה היא אלא דאיכא למיחש שמא לא אסקא אדעתא מקודם שתהא נזהרת יפה וכיון שהדחייה וקביעות זמן השני הכל היה ביחד לא חיישינן למידי והארכתי בתשובה לבאר זה בס"ד עכ"ל. הרי מבואר בדברי הרב הנ"ל שדברי מהר"ם אינם אלא כשדחו הנישואין בסתם ולא הסכימו אז על איזה זמן יהיו הנישואין. ובזו קאמר מהר"ם שצריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים מחדש כשיתפשרו וישלימו ויקבעו זמן לנישואין משום דחיישינן דילמא לא אסקא אדעתא שתהא נזהרת יפה בבדיקתה דכיון שאינה יודעת קביעות הנישואין אינה חוששת להנך שבעה נקיים הראשונים. אבל אם הדחייה מזמן ראשון וקביעות זמן השני הכל הים ביחד באותו מעמד אין ספק דאינה צריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים מחדש דכיון דיודעת היא דליום פלוני נקבעו הנישואין ליכא למיחש שלא תהא נזהרת יפה בבדיקה. וא"כ נראה שבנ"ד אין כאן דין דחייה כלל כיון שלא דחו הנישואין בסתם אלא מיד כשבא החתן נקבעו הנישואין וכל שלא דחו הנישואין בסתם אין כאן דין דחייה כלל ואינה צריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים מחדש דליכא למיחש למידי לא משום תביעה חדשה ולא לשמא לא אסקא אדעתא מקודם שתהא נזהרת יפה בבדיקה. ונראה לע"ד שזה שכתבנו מפורש במ"ש הרב הנ"ל בסוף דבריו והארכת בתשובה לבאר זה בס"ד:
וכדי לבאר מה שכתבנו צריך להביא מה שכתב הרב הנ"ל בתשובה סי' קי"ח בענין קרוב לנדון שלנו וזה לשון השאלה. מנישואין נקבעו ליום פלוני וקרובי הכלה הסכימו להקדים הנישואין ג' ימים לפני הזמן הקבוע ושלחו אל החתן שיקדים לבוא לזמן פלוני ולפי שפשוט הים בעיניהם שישמע החתן לקולם התחילה הכלה לשמור שבעה נקיים שיהיו סמוכים לחופה. והנשים חששו שמא לא יבוא החתן אלא לזמן שקבעו בראשונה. חזרו ואמרו להכלה שתשמור שבעה נקיים מחדש שיהיו סמוכים לחופה לפי קביעות הראשון. והחתן בא ביום אחר אחר הזמן שהקדימו לו וחזרו והסכימו שתהיה החופה יום אחד לאחר הקביעות הראשון. ונחלקו בעלי הוראה. מקצתם הורו שתטבול מיד על סמך שבעה נקיים הראשוני' שכבר נשלמו. ומקצתם הורו שתאחר טבילתה עד כי ישלמו שבעה נקיים האחרונים. ( *ומקצת הורו שצריכ' לישב שבעה נקיים האחרונים.) ומקצתם הורו שצריכה לישב שבעה נקיים שלישיים משעה שנתפשרו לעשות החופה ביום פלוני דכיון שנדחו הנישואין אם כן יש כאן חימוד חדש ויש לה דין תביעה לינשא ונתפייסה וכו' ע"כ לשון השאלה. ואחר שהרב האריך בתשובתו בפירושה דההוא עובדא דרבינא ובמ"ש המרדכי בשם מהר"ם כתב וז"ל והנה הדבר ברור דלא אמר מהר"ם אלא כשנדחו הנישואין בסתם שהסכימו שלא יהיה לזמן הקבוע ביניהם אלא יהיו לזמן שיקבעו לאחר שיתפשרו וישלימו ולא קבעו זמן לנישואין בשעה שדחו אותה מזמן הקבוע אלא לאחר כך כיום ויומים לאחר שנתפשרו חזרו וקבעו זמן אחר לנישואין לשם קאמר מהר"ם דחיישינן דילמא לא אסקא אדעתא שתהא נזהרת יפה בבדיקות מאחר שאינה יודעת קביעת הנישואין. אם אינה חוששת לשבעה נקיים הראשונים. אבל אם מתחילה בשעה שהסכימו יחד לדחות הנישואין הסכימו ג"כ באותו מעמד וקבעו הנישואין ביום פלוני. התם אין ספק דפשיטא דאינה צריכה לחזור ולספור שבפה נקיים מחדש דליכא למיחש הכא שמא לא היתה חוששת להנך שבעה נקיים דאיך לא תהיה חוששת הלא יודעת דליום פלוני נקבעו הנישואין וכו' והשתא בנ"ד ודאי אין כאן לחוש לחימוד חדש כמו שעלה על דעת המורים. ואפילו היה כאן דין דחייה לא היה לנו לחוש לזה כדפרישית כל שכן שאין כאן דין דחייה כלל כיון שלא דחו הנישואין בסתם אלא מיד כשבא החתן הסכימו לקבוע הנישואין ליום מוני וכל שלא דחו הנישואין בסתם אין באן דין דחייה וכו' ומעתה לפי זה בנ"ד אף על פי שכלה זו היתה יודעת בטוב קביעות הראשון לנישואין והיא התחילה לספור מקודם לפי שחשבה אולי יבוא החתן מקודם על פי הכתב ששלחו אליו קרוביה. שפיר היתה יכולה לסמוך אספירה זו ולטבול בסוף שבעה נקיים הראשונים ובתנאי שתבדוק עצמה וכל יום ויום אחר הטבילה כמקמי טבילה ואע"פי שאין הטבילה בליל בעילת מצוה שפיר מהניא דלא אמר רשב"ם דלא מהניא אלא כשלא תבדוק עצמה אחר הטבילה כשאר נשים שאין בודקין התם הוא אין השבעה נקיים סמוכין לבעילת מצוה אבל כשבודקת עצמה בכל יום ויום אף לאחר הטבילה שפיר הוו להו שבעה נקיים סמוכין לבעילת מצוה אלא שלכתחלה ודאי אין נכון להרחיק הטבילה מליל בעילת מצוה אלא לפי מה שנהגו לפי המנהג שהיה בזמן שבתולה נשאת ליום רביעי עכ"ל:
הרי מפורש בתשובה זו בנדון שהוא כמו נדון שלנו שלא עשו הנישואין אל אחר אחר הזמן המוגבל בראשונה חפני שהחתן היה בדרך. ופסק חרב הנ"ל שאין כאן דין דחיית הנישואין כלל כיון שלא דחו הנישואין בסתם אלא מיד כשבא החתן הסכימו לקבוע הנישואין ליום פלוני. ומשום הבי יכולה לסמוך על ספירה זו שספרה מקודם בתנאי שתבדוק עצמה בכל יום ויום אחר הטבילה כמו קודם הטבילה. אם כן נראה דגם בנ"ד יכולה לסמוך על ספירה זו שספרה מקודם שכיון שלא דחו הנישואין בסתם אלא מיד כשבא החתן נקבעו הנישואין ליום פלוני. אין כאן דין דחייה כלל. כיון שבדקה תמיד פעמים ביום עד שנכנסה לחופה אינה בריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים אחרים:
גם הרב החבי"ב בשיירי כנסת הגדולה בטור י"ד בסי' קצ"ב בהגהת הב"י אות ד' כתב וז"ל כלה שספרה שבעה נקיים ודעתה ליכנס לחופה ביום פלוני ולא בא החתן ולמחרתו שלח רץ אחד לומר שבתוך יום או יומים יבוא וכן היה אינה צריכה לחזור ולספור שבעה נקיים כל זמן שלא עברו שבעה נקיים בלא בדיקה שהרי לא נתייאשה אפילו לדעת הרב מהר"י קולון משאת בנימין שם עכ"ל:
אלא שעדיין מצאנו פוסק אחד שפסק נגד מה שכתבנו שהרי כתב הרב בעל טורי זהב בי"ד סי' קצ"ב וז"ל ונראה לי עוד באם לא בא החתן ליום המוגבל לחתונה מחמת אונס אשר קרהו בדרך ואחר אותו יום שלח שליח להכלה והתנצל עצמו מדוע לא בא גם תמול גם היום דהכלה צריכה לשבעה נקיים מחדש דכיון פלא בא ליום המוגבל ודאי מסופקת בדעתה דכל הדרכים בחזקת סכנה ושמא יש סכנה שלא יבוא כלל ואחר שנודע לה שהוא בא ודאי הוה חימוד חדש וראיתי בתשובת בנימין בזה שאינה צריכה לשבעה נקיים דמימר אמרה מחמת אונס נתעכב. וכשיעבור האונס יבוא והנראה בעיני כתבתי דודאי היא דואגת על סכנה שלו או שאינו חפץ בה על כן לא בא ביום חתונתו ומשום הכי הוה אחרי כן חימוד חדש כשיצא הספק מלבה כנלע"ד עכ"ל:
אמנם נראה לפי עניות דעתי דאין לנו להניח דברי כל הני רבוותא שכבר כתבנו דכולהו סבירא להו דאינה בריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים מחדש מן הטעמים שכתבנו לפי דעתם ז"ל ולהחמיר כדברי הרב הנ"ל שהוא דעת יחיד וזה מכמה טעמי חדא דנרא' דאינו חולק על דברי בעל משאת בנימין בכח כיון שלא הביא ראיה לדבריו כדי לסתור הרב הנ"ל אלא כתב שכן נראה לו לפי דעתו. ועוד שכבר כתבנו דברי ספר בית הילל שכתב בסוף דבריו וכן נוהגים לפסוק הלכה למעשה. ועוד לפי מה שכתבנו בשם הרב בעל שפתי כהן שכתב בסוף דבריו וז"ל ובאמת אין להחמיר בדינים אלו דבלאו הכי הרבה פוסקים סוברים דאין צריך שבעה נקיים וגם בדיעבד סגי בבדיקה אחת תוך שבעה לכ"ע וגם כל עיקר דין זה הוא מדבריהם ע"כ. דרוצה לומר במ"ש שהרבה פוסקים סוברים דאין צריך שבעה נקיים. מה שכבר כתבנו למעלה שארבע מחלוקות בדבר שלפי דעת הגדולים שהביא הרא"ש ז"ל וגם דעת הרש"בא דאינה צריכה בדיקה כלל באלו שבעה ימים. ומ"ש וגם בדיעבד סגי בבדיקה אחת תוך שבעה לכ"ט זהו מה שכתבנו למעלה שאפילו לדעת הרא"ש דמצריך בדיקה כל שבעת ימי הספירה היינו דוקא לכתחילה אבל בדיעבד סגי בבדיקה אחת תוך שבעת הימים כמו שכתב הרב"י שכתבנו לשונו למעלה ומ"ש וגם כל עיקר דין זה הוא מדבריהם. רוצה לומר דאין האשה טמאה מן התורה אלא אם כן ראתה בהרגשה אבל אם ראתה שלא בהרגשה אינה טמאה אלא מדרבנן וכל שכן אם הוא ספק אם ראתה ולא מצאה אפילו כתם שהיא טהורה גמורה מן התורה כמו שכתב הרב מגיד משנה בפ' י"א מהלכות א"ב בהלכה י' בד"ה לפיכך וכו' וז"ל שאפילו בראיה שראתה כל שלא הרגישה אינה טמאה כמו שהתבאר בדין הכתמים פרק ט' וטל הדרך הנזכר שם וכל שכן זו שהוא ספק אם ראתה כלל ולא מצאה אפילו כתם שהיא מותרת גמורה דבר תורה אלא שחכמים החמירו בזה ע"כ. ולפיכך נראה לע"ד דאין לחוש ולהחמיר כדברי הרב בעל ט"ז מכל אלו הטעמים שכתבנו:
הכלל העולה מכל מה שכתבנו שכלה זו סגי לה באלו שבעה נקיים הראשונים ואינה צריכה לחזור ולמנות שבעה נקיים מחדש. מטעם דלא דמי למ"ש מהר"ם בענין דיחוי הנישואין למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה כמו שכתבנו והוכחנו מכל הפוסקים ז"ל דסבירא להו הכי. זולת בעל הטורי זהב שחולק על זה וסובר שצריכה לספור שבעה נקיים מחדש. ולכן נראה לע"ד דאין לנו להניח דברי כל הני רבוותא שנשאו ונתנו בענין זה והביאו ראיות לדבריהם ולהחמיר כדברי בעל הטורי זהב שדבריו דברי יחיד הם וגם לא הביא ראיה לדבריו. ועוד מן כל הטעמים האחרים שכתבנו. זהו מה שנראה לנו בזה לע"ד להלכה ולמעשה אם יסכים עמנו הרב המורה היושב טל כסא ההוראה כי לו נאה להורות. והאל ברחמיו יתן לו רפואה שלימה ויחזיקהו ויעמידהו על בוריו בחברת כל בני ביתו ומלכותו יכון עד שיבוא ינון אכי"ר:
תם ונשלם ביום שנכפל בו כי טוב כ"ג לחדש חשוון בסדר ובשנת ויאמרו נקרא לנער ונשאלה את פיה לפ"ק:
הצעיר יעקב בלא"א כמוהר"ר דוד פידאנקי זצ"ל:
**(*זאת הבבא נראה לע"ד שהיא כפולה ומיותרת. ועיין במפתח שלו שאינה:)**