שאלה נח איש אחד חלה ימים רבים ולקח כמה תרופות ולא הועיל אחר זמן הטיל דרך מטה חתיכת תולעת כמשיחה והראה אותה לרופא והרופא צוהו לשמור אותו חתיכת התולעת ואמר לו תחלה תקח תרופו' אחרות להטיל שארית התולעת כדי שתבריא ואם לא תמצא בהן תועלת תשחק לעפר חתיכת התולעת ותערבהו במים ותשקהו והאיש ההוא לא מצא תועלת בתרופות דאין בהן צד איסור ולבו נקפו לשתות מים מעורבים בעפר התולעת ולשאול הגיע אם הותר לו לקחת תרופה זו אם לאו יורהו המורה ומהת"מש:
תשובה ראה ראיתי את דברי שאלתך ואת נועם אמרתיך וראיתי שתוכן השאלה מוצב ומיוסד אם מותר להתרפאו' בדברי איסור אם לאו ולכן קודם כל דברי צריכין אנו לחקור ולחפש בגמרא ובדברי הפוסקים לברר ולהוציא האמת כדי שיצא הדין לאמיתו וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
תנינן במסכת פסחים פרק כל שטה דף כ"ה עמוד א' אמר רבי יעקב אמר ר' יוחנן בכל מתרפאין חוץ מעצי אשרה היכי דמי אי נימא דאיכא סכנה אפילו עצי אשירה נמי ואי דליכא סכנה אפילו כל איסורין שבתורה נמי לא לעולם דאיכא סכנה ואפילו הכי עצי אשירה לא דתניא ר' אליעזר אומר אם נאמר בכל נפשך למה נאמר בכל מאודך ואם נאמר בכל מאודך למה נאמר בכל נפשך אלא לומר לך אם יש אדם שגופו חביב עליו מממונו לכך נאמר בכל נפשך ויש אדם שממונו חביב עליו מגופו לכך נאמר בכל מאודך עד כאן בגמרא:
ופירש רש"י בכל מתרפאין אפי' באיסורי הנאה למה נאמר בכל מאודך יאמר החביב משניהן ודיו ומפרש לפי שפעמים שזה חביב ופעמים שזה חביב לכך הוצרכו שניהן לומר אהוב את בוראך יותר מן החביב עליך והמתרפא בעצי אשירה נראה כמודה בה עד כאן לשון רש"י ז"ל:
העולה לנו מזאת הסוגיא שבכל דבר מותר להתרפאות במקום סכנה אפילו באיסורי הנאה חוץ מעבודת אלילים שאפילו במקום סכנה אסור ולא מן הגמרא בלבד אנו יכולים ללמוד דבר זה אלא גם מדברי הפוסקים שהם עמודי ההוראה ומימיהם אנו שותים מצאנו שסוברים כן ובתוכם הנשר הגדול הראשון שבקדושה הרי"ף ז"ל שכן כתב אמר רבי יעקב אמר  רבי יוחנן בכל מתרפאין במקום סכנה חוץ מעצי אשירה דתניא רבי אליעזר אומר אם נאמר בכל נפשך למה נאמר בכל מאודך ואם נאמר בכל מאודך למה נאמר בכל נפשך וכו' עיין שם ותמצא נחת רוח לנפשך:
גם הרמב"ם כתב בהלכות יסודי התורה פרק ה' הלכה ז' זה לשונו כענין שאמרו באונסין כך אמרו בחלאים כיצד מי שחלה ונטה למות ואמרו הרופאים שרפואתו בדבר פלוני מאיסורין שבתורה עושין ומתרפאין בכל איסורין שבתורה במקום סכנה חוץ מעכ"ום וגילוי עריות ושפיכות דמים שאפילו במקום סכנה אין מתרפאין בהם ואם עבר ונתרפא עונשין אותו בית דין עונש הראוי לו עד כאן:
עוד כתב אחר כך באותו פרק עצמו הלכה ח' ז"ל במה דברים אמורים שאין מתרפאין בשאר איסורים אלא במקום סכנה בזמן שהן דרך הנאתו כגון שמאכילין את החולה שקצים ורמשים או חמץ בפסח או שמאכילין אותו ביום הכפורים אבל שלא דרך הנאתן כגון שעושין לו רטיה או מלוגמא מחמץ או מערלה או שמשקין אותו דברים שיש בהם מר מעורב עם איסורי מאכל שהרי אין בהן הנאה לחיך הרי זה מותר ואפילו שלא במקום סכנה חוץ מכלאי הכרם ובשר בחלב שהם אסורים אפילו שלא דרך הנאתן לפיכך אין מתרפאין מהם אפילו שלא דרך הנאתן אלא במקום סכנה עד כאן לשון הרמב"ם:
וכתב עליו בעל כסף משנה כענין שאמרו באונסין וכו' ומתרפאי' בכל איסורין שבתורה וכולי פסחים פרק כל שטה כי אתא רבין אמר רבי יוחנן בכל מתרפאין פירוש במקום סכנה חוץ מעכו"ם וגלוי עריות ושפיכות דמים: ומנין שאפילו במקום סכנת נפשות אין עוברין על אחד מג' עבירות אלו וכולי מבואר שם קרוב ללשון רבינו:. במה דברים אמורים שאין מתרפאין בשאר איסורים וכולי פסחים שם מר בר רב אשי אשכחיה לרבינא דקא שייף בגוהרקיה לברתיה דערלה פ' בוסר זתים קטנים א"ל אימור דאמור רבנן בשעת הסכנה שלא בשעת הסכנה מי אמר א"ל האי אישתא צמורתא כשטת הסכנה דמיא ואיכא דאמרי ה"ק ליה מידי דרך הנאתן קא עבידנ' כלומר שכיון שאינו דרך הנאתן לא מיתסר מדאורייתא ופוסק רבינו כשתי הלשונות דלענין דינא תרווייהו איתנהו ובאיסורין דרבנן י"א דכיון דלא מתסרי אלא דרבנן שרו אפילו דרך הנאתן וי"א דאפשר דקילי טפי איסורי תורה שלא כדרך הנאתן מאסורין של דבריהם כדרך הנאתן: חוץ מכלאי הכרם ובשר בחלב וכו' כך מתבאר שם בגמרא דלוקין עליהן אפילו שלא כדרך הנאתן משום דלא כתיב בהו אכילה וממלא שמעינן דאין מתרפאין בהן שלא במקום סכנה אפילו שלא כדרך הנאתן דדוקא בשאר איסורים דשלא כדרך הנאתן שרי מדאורייתא הוא דשרינן שלא במקום הסכנה עד כאן לשון הרב בעל כסף משנה ז"ל:
והראש נמי הלך בשיטת הרמב"ם ז"ל שכן כתב בפסקיו כמו שכתבנו לעיל גם בפסקי הרא"ש איתא ז"ל בכל איסורי הנאה מתרפאים במקום סכנה אפילו כדרך הנאתן ושלא במקום סכנה מתרפאים מהם דוקא שלא כדרך הנאתן ושאר הנאות אפילו שלא כדרך הנאתן נמי לא חוץ מכלאי הכרם ובשר בחלב דאפי' שלא כדרך הנאתן אסור להתרפאו' שלא במקום סכנה ובט"א וגלוי עריות ושפיכות דמים אפילו במקום סכנה אין מתרפאין אפילו כדרך הנאתן עד כאן:
ורבינו יעקב בעל הטורים נמי הלך בדרך זו שכן כתב בטור י"ד סי' קנ"ה בכל מתרפאין אפילו באיסורי הנאה במקום סכנה או אפילו שלא במקום סכנה אם הוא שלא כדרך הנאתו כגון מניח חלב של שור הנסקל על גבי  מכתו וכיוצא בו חוץ מבעצי אליל עד כאן לשון הטור ז"ל לעניינינו:
והרב יוסף קארו ז"ל בשלחנו הטהור מטור יורה דעה כתב נמי כן שכן פסק בסימן קנ"ה סעיף ג' ז"ל בשאר איסורין מתרפאי' במקום סכנה אפילו דרך הנאתן ושלא במקום סכנה כדרך הנאתן אסור שלא כדרך הנאתן מותר חוץ מכלאי הכרם ובשר בחלב שאסורים אפי' שלא כדרך הנאתן אלא במקום סכנה עד כאן לשונו:
הרי בהדיא שכל הני אשלי רברבי ועמודי עולם כלם מתנבאים בסיגנון אחד וסוברים שמותר להתרפאות אפילו באיסורי הנאה במקום סכנה אפילו כדרך הנאתן חוץ מעכו"ם וג"ע ושפיכות דמים שאסור אפי' במקום סכנה ואם כן בנדון דידן נמי כיון שחלה ימים רבים ולקח תרופות אחרות ולא הועיל כלום באופן שיש סכנה בדבר אם לא יקח תרופת התולעת כולי עלמא מודו ויאמרו דמותר ולית דין צריך בשש:
אחר כך מצאתי שהר"ן נמי הלך בשיטת הפוסקים וסובר כמו שאמרנו שכן כתב כל איסורין שבתורה אין לוקין אלא כדרך הנאתן בר מכלאי הכרם ובשר בחלב שלוקין עליהן אפילו שלא כדרך הנאתן משום דלא כתיב בהו אכילה והילכך אין מתרפאין בהן כלל אלא במקום סכנה אבל שאר איסורין כולהו כיון דלא אסירי שלא כדרך הנאתן אלא מדרבנן מתרפאין בהן אפילו בחולי שאין בו סכנה עד כאן לשון הר"ן ז"ל:
וגדולה מזאת מצאתי דלא מיבעיא בנדון דידן ששל החכם השואל אם מותר לקח התולעת ולשחוק אותו הטב הטב ולערבו במים דמותר דאינו אלא עפרא בעלמא ועוד כיון שהוא מעורב במים אין כאן בית מיחוש אלא אפי' לאכלו ממש בעיניה מצאנו דיש מי שמתיר אפילו בחולי שאין בו סכנה כמו שהביא הרב בטל המפה ביורה דעה סימן קנ"ה סעיף ג' ז"ל מותר לשרוף שרץ או שאר דבר איסור ולאכלו לרפוא' אפי' חולה שאין בו סכנה חוץ מבעצי עבודת אלילים עד כאן לשון הרב בטל המפה ז"ל וכן כתב נמי בעל דרכי משה בבית יוסף בסימן הנזכר בשם הרבה פוסקי' אחרונים שסוברים כן וכיון דאליבא דהני אשלי רברבי אפילו שלא במקום סכנה שרו אפילו לאכול האיסור בעיניה בלי עירוב כל שכן בנדון דידן שוודאי יבוא לידי סכנה אם לא יעשה כמו שצוה הרופא לשחוק התולע' ולערבו במים ולשתו' אותו דפשיטא דמותר ואין לפקפק עליו ולגמגם בדבר:
אחר כתבי כל זה מצאתי בשאלות ותשובות  של בעל שמש צדקה שאלה כ"ט אם לחולי הדרוקן יש להתיר באכילת בשר הנחש על פי רופא בקי אחר שהחולה אכל ושתה ימים ושנים שאר מיני רפואות ולא הועילו והשיב החכם הנ"ל אחר שסתר דברי האוסרים ודחה ראייותיהם כתב בסוף דבריו ז"ל מטתה אבוא לנדון השאלה ואומר שבשר הנחש שאנו דנים עליו אינה סגולה גרידא אלא רפואה ידועה ומפורסמת העיד עליה הנסיון והוציא בדעת והיא מהדברים שמרפאים בטבע וראיה לדבר שבספרי הרופאים ראשונים ואחרונים נסדרה להרבה מיני חוליים שונים הבאים מהפסד מזג הליחה הלבנה מה שאין כן בדברים המרפאי' בסגולה גרידא שאינם מועילי' אלא לאותו חולי בלבד שהם סגוליים לו והרוצה לידע איך יתרפאו החוליים על ידי אכילת בשר הנחש ובאיזה צד ואופן מתפעל הגוף ממנה יקרא בספרי הרופאים שמדברים בטבע הנחשים וסגולתם ויבין וישכיל דבר דבור על אופניו אם כן איפה הואיל ובשר הנחש בחולי הדרוקן היא רפוא' ידועה בין הרופאי' הוציאה הדעת והנסיון הוכיח עליה ואינה סגולה גרידא גם חולי הדרוקן הוא חולי שיש בו סכנה אין לאסור אכילתו אפי' בדרך הנאה כל שיש לחוש שעל ידי תערובת דברים מרים יחלש או יתבטל כח הרפואה והואיל ועינינו הרואות שהחולה שאנו דנים עליו אכל ושתה הרבה מיני תרופות ולא הועילו ולא הצילו ורפואה זו היא רפואה ידועה ונאמרה מפי רופא בקי ואולי גם מומחה בדבר מצד הנסיון למה נאחר לרפאותו כדי לנסות שאר מיני רפואות של היתר קודם שנאכילהו האיסור כי רבות הנה ונמצא שאין לדבר סוף ובין כך ובין כך המות יפריד גם אם יאמר הרופא שאם נתערב בבשר הנחש דברים מרים לא יועיל כל כך או שעפרו והיין הנרקח ממנו אין כח בהם לרפאו חולי כבד ומסוכן כמוהו בודאי שעליו יש לסמוך כמו שאנו סומכים על רופאים עע"א לגבי אכילת יו"הך וכל שיש ספק סכנה בדבר אין לנו אלא מה שאסרה תורה והואיל וחי בהם כתיב ולא שימות בהם רז"ל הורונו שבכל איסורין שבתורה מתרפאים בחולין שיש בו סכנה ושספק נפשות להקל אין לנו להתחסד יותר מדאי ולבוא ח"ו לידי שפיכות דמים עד כאן:
ואחרי הודיע אלדים אותנו את כל זאת נוכל לומר בנדון דידן דמותר מכל שכן וקל וחומר אם אפי' בשר הנחש שהאיסור בעינים ובכחו ובתקפו אפילו הכי מותר כל שכן בנדון דידן שהתולעת כבר הוא שחוק ואינו לא עפרא בעלמא ועוד שאינו אוכל אותו אלא מעורב במים דאין כאן חשש איסור ופשיטא דמותר:
העולה מכל מה דכתיבנא דמותר לקחת תרופה זו בלי פקפוק ממה נפשך אם איתא סכנה בדבר מותר אליבא דכולי עלמא ואי ליכא סכנה בדבר יש נמי מי שמתיר ולכן נראה לי לעניות דעתי ולקוצר שכלי דמותר:
כל זה לא כתבתי אלא להלכה וגם למעשה אם יסכים עמי המורה היושב על כסא התורה כי לו נאה להורות עד כי יבא ינון אמן:
תם ונשלם בראש חודש כסליו שנת התקנ"ז לפ"ג:
אלה דברי הצעיר יעקב די שלמה די מיזה
בדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מארק עש זיבינטי הויז פון דיא נייאי גאס