שאלה ה ראובן חננו ה' עושר וכבוד והיה מסתחר באיי הים שהיה שולח שם מעות לשלוחו שיקנה לו סחורות וישלחם לו עם הספינה הראשונה וכן עשה שלוחו שקנה במעות ראובן סך מסחורות וקודם שטען אותם בספינה הבטיחם על האחריות כמנהג ואח"כ טען חותם בספינה העומדת בנחל ונשתהא הספינה בנמל עד שיתמלא כל הספינה ממשאות כנהוג ובזמן שהיתה הספינה שם בנמל מת ראובן וחנ"ש והניח אחריו ברכה ב' בנים חנוך ופלוא וחנוך היה הבן הבכור ובאו לחלוק ורוצה הבכור ליטול פי שנים מהסחורות אשר היו מונחים בתוך הספינה באותה שעה בנמל וטוען שזה מוחזק מקרי ופלוא טוען שכיון שהסחורות היו בתוך הים ראוי מקרי ולא יקח מהם הבכור חנוך פי שנים דאין הבכור נטל פי שנים בראוי כבמוחזק השת' מיבעיא לן אם הסחורות הנמצאים בתוך הספינה בלב ים מקרו ראוי או מוחזק ואת"ל שמקרו ראוי אכתי איבעיא לן כשהספינה מונחת בנמל אם הוא יקרא ראוי או מוחזק כיון שחין הספינה בלב ים ואת"ל דאפי' בנמל שאינו בטוח והוא למקרה ופגע מסערת ים וכיוצא אם הסחורות הם בטוחים שאם יקרה שלטיבועין נתנו ודאי הוא שישלם המבטיח במיטבא אה יקרא ראוי או מוחזק אי דמי לשאר חוב דעלמא דאפי' בשטר מקרי ראוי או דלמא שאני מלוה כל אשרי ספק אתי ספק לא אתי שאפשר שלא ירבה הלוה לפרוע שהוא אלם או נשבר או נשבה ואין מציל אמנם הסוחרים המבטיחים ודאי ישלמו תכף שעינינו הרואות מפני שאם לא ישלמו יאבדו אומנותם ויקפחו פרנסתם ששום אדם לא יתן לו מעות על בטחון שלו ולשמא יפסיד המבטיח כל ממונו ויהיה נשבר הוא מלתא דלא שכיח וגם שההולך להבטיח איזה סך גדול מסחורות שטוען בספינה אינו בוטח טל סוחר א' להבטיח כל הסך כי אם קצתם על סוחר א' ומקצתם על אחר ולפעמים יהיו הסחורות בטוחים משמנה סוחרים ויותר ולא שכיח כלל שכלם יפסידו כל ממונם ונמצא שאינו דוחה לחוב בשטר דשכיח טובא ההפסד ואם כן מוחזק מקרי כי על כן יורנו המורה לצדקה שורת הדין בכל הטענות הללו והיה שכמ"ה:
תשובה ראה ראיתי דברי השאלה ובהיות שנסתפק בה ה"ה כמה ספקות הראשון אם הסחורו' הנמצאים בתוך הספינה בלב ים מקרו ראוי ואין הבכור נוטל בהם פי שנים או מוחזק מקרו ואז יש לו פי שנים והשני דאם בכי האי גונא הוא מקרו ראוי עדין הוא מסתפק אם הספינה מונחת בנמל אם הוא ראוי או מוחזק כיון שאין הספינה בלב ים והשלישי דאף שנאמר דבנמל הם קרויים ראוי הוא דוקא שהסחורות אינם בטוחים דאז הם למקרה מסערת ים וכיוצא אמנם אם הסחורות הם בטוחים דאז המבטיחים צריכים לשלם במיטבא מקרו מוחזק והבכור נוטל פי שנים או דילמא ראוי מקרו לכן נשיב על ראשון ראשון ועל אחרון אחרון וכדי לברר את הדבר ולהוציא לאור משפט נלך אל הפוסקים אשר ידם בכל להפיק רצון ה"ה בכל הני ספקות וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
הראשון שבקדושה ה"ה הרמב"ם פרק ג' מהלכות נחלות ה' א' וז"ל ואין הבכור נוטל פי שנים בנכסים הראויים לבא לאחר מיתת אביו אלא בנכסים המוחזקים לאביו שבאו לרשותו שנאמר בכל אשר ימצא לו כיבד אחד ממורישי אביו שמת אחר מיתת אביו הבכור והפשוט יורשין כאחד וכן אם היתה לאביו מלוה או היתה לו ספינה בים יורשים כאחד עכ"ל:
והרב המגיד כתב וכן אם היתה לאביו מלוה או ספינה בים וכו'. דין המלוה מפורשת פרק יש נוחלין פסק הלכה בגמרא ואם מלוה שיש עליה משכון מטלטלין מוחזקת היא לפי שבטל חוב קונה משכון ואם על הקרקע היא נתבאר דינא פרק ז' מה' מלוה ולוה ודין הספינה כתוב בהשגות ח"א דבר זה למד ממשנת ערכין פרק השג יד ע"כ והמשנה שם כך היא היה עני והעשיר וכו' נותן ערך עשיר ר' יהודה אומר וכו' אבל בקרבנות אינו כן אפי' אביו מת והניח לו רבוא וספינתו בים ובא לו ברבואות אין להקדש בהם כלום ע"כ ובגמ' אביו מת והניח לו וכו הניח עשיר הוא אמר ר' אבהו אימא תניח לו והקשו פשיטא ותרצו כשהיה אביו גוסס מהו דתימא רוב גוססין למיתה קמ"ל עוד הקשו ספינה בים ובאה לו ברבואות עשיר הוא ותרץ רב חסדא כשהיתה מוחכרת ומושכרת ביד אחרים והקשו והא איכא שכירות ותרצו שכירות אינה משתלמ' אלא לבסוף והקשו ותיפוק לי משום ספינה הא מני ר' אליעזר היא דתנן רבי אליעזר אומר אם היה אכר נותן לו למדו וחמר נותן לו חמורו ע"כ שם ובאמת יש לתמוה היכי יליף מהכא דספינה ראויה היא חדא דאנן אוקימנא לה כר' אליעזר ואין הלכה כן כנזכר פרק ג מהלכות ערכין ועוד דאפילו הלכה כן אין זה אלא מדין סדור ומה ענין סדור לראוי כל זה כתב הרשב"א ז"ל בתשובה וחמר שלח מצא שם דרך שיסמכו בו רבינו וה"א ז"ל:
הרי לנו מכאן שהרמב"ם והר ב"ד סוברים דאם היה לאביו ספינה בים יורשים כאחד דזה נקרא ראוי וזה הדין יצא כתם מההיא דערכין אמנם הרב המגיד תמה על רבינו דהיאך יליף מהאי סוגיא דספינה ראויה הוא יען הקושיות שהקשה על רבינו ושהרשב"א גם כן כתב כל זה בתשובה:
ואף על גב שאיני כדאי ולא הגון לסתור את דברי הני אשלי רברבי מכל מקום אחר בקשת כמה מחילות מכבוד תורתם אני מתמיה על הרב המגיד שתמה על רבינו לומר היאך יליף הרמב"ם מהאי דערכין דספינה ראויה היא מתרי טעמי חדא דמוקי הגמ' כר' אליעזר ואין הלכה כן והשני דאין זה אלא מדין סידור ומה ענין סידור לראוי דנראה לי לע"ד ולפי קוצר שכני דרבינו לא יליף מהאוקמתא דמוקים כר' אליעזר דכל זה דחק הגמרא יען הקושיות שהקשה בגמ' אבל הוא יליף דכיון שהמשנה אומר אפילו אביו מת והניח לו רבוא וספינתו בים ובא ברבואות אין להקדש בהם כלום ובגמרא מקשה ספינתו בים ובא לו ברבואות עשיר הוא משמע בהדיא דאם היה ספינתו בלב ים ולא באה עדין לא היה מקשה כך ואם כן למדנו מכאן שאם הספינה בלב ים הוא ראוי ולא מוחזק והשתא עם זאת נסתלקו כל הקושיות מרבינו שהקשו עליו הרב המגיד והרשב"א:
ובחפשי באמתחות הפוסקים שמחתי כמוצא שלל רב יען שמצאתי בהם און לי הראשון ה"ה הרב בעל דברי ריבות ואנה ע"ז ששאלו סברתו על האי דינא של רבינו ועל מה שאמרו עליו הרב המגיד והרשב"א והשיב נראה לע"ד שמשנת ערכין הכריחו להרמב"ם ז"ל לומר כן וזה דאיכ' למידק אם איתא דתנא דמתניתין סבר דספינה חשיבא מוחזקת למה ליה לתנא למימר ספינתו בים ובאה לו ברבואות וכו היה לו לקצר בלשונו ולומר ספינתו בים אין להקדש בהם כלום וכל מה דשקול וטרי בגמ' היה יכול לעשות בזה הלשון לבד דקא פריך בגמרא ספינתו בים עשיר הוא וזה דכיון דספינה בהיותה בלב ים חשיבא מוחזקת עשיר הוא וכו' באופן שהיה התנא אומר כונתו ממש בקצור לשון ומדלא קאמר הכי משמע דדוקא כשבאה לו ברבואות הוא דפריך בגמרא עשיר הוא דכיון שכבר באה לידו ולרשותו מוחזק הוא ועשיר הוא אבל כל זמן שלח ב ה בין לרבנן בין לרבי אליעזר אין להקדש בה כלום לפי שהספינה וכל מה שב וכה חשיבא ראוייה והכי משמע לישנא דגמרא דקאמר ספינתו בים ובא לו ברבואות עשיר הוא דמשמע דלא פריך אלא משום דבאה לו משום דמיירי מתניתין דב"ה לו משום הכי חוקי לה למתני כר' אליעזר דלא מני לאוקומא כרבנן ומתניתין לא מיירי אלא בגוף הספינה ולא במה שבתוכה אבל אם לא באה הספינה פשיטא ופשיטא דבין לרבנן בין לרבי אליעזר כולי עלמא מודו דאין להקדש בה כלום לח בספינה ולא במה שבתוכה משום דחשיבא ראויה להיותה בלב ים דבהא ודחי לא פליגי רבנן ור' אליעזר באופן שה שכתב הרמב"ם או היתה לו ספינה בים יורשים אותה כאחד הוא מוסכם בין לרבנן בין לר' אליעזר דלא שייך זה. כלל לפלוגתייהו ובסוף מסיק אבל מכל מקום דיוקא דמתניתין שמעינן דבהיותה בלב ים אליבא דכולי עלמא בין לרבנן בין לרבי אליעזר חש בא ספינה ראויה ולהכי בכור ופשוט יורש אותה כאחד זו היא סברת הרמב"ם ז"ל לע"ד ולפי מה שאומר לי לרי עכ"ל:
והשני שבסוף סי' ע"ז כתב הרב ז"ל וז"ל אחר שכתבתי מה שכתבתי בא לידי פסק אחד כתוב וחתום מהאגודה ההדורה הלא המה חמשה חכמי יועני חברי בני הישיבה אשר במצרים שהסכימו לדעתי בעיקר הדין ובפירוש ההלכה וזה לא היה לדרשתי ולא לעצתי ולכן מצאתי און לי כי האמת יורה דרכו ע"כ: וזה הפסק הוא בסי' שלאחריו והוא דומה קצת לנ"ד ולא כתבתיו שלא להאריך יותר מדאי וז"ל התשובה בענין הנכסים שהיו בים בשעת מיתה אם יש לבכור בהם פי שנים או לא דגר זה מבואר לדעת הרמב"ם ז"ל שאין לבכור בהם פי שנים כמו שכתב פ' ג' מהלכות נחלות וז"ל וכן אם היתה לאביו מלוה או ספינה בים יורשים אותה כאחד וכו' ואחר שכתב על זה אה שכתב הראב"ד ומה שהקשו עליהם הרב המגיד והרשב"א כתב ומכל מקום אנו נפרש ויהיו דבריהם קיימים הם ז"ל מפרשים דהאי ובאה לו דקתני מתניתין פירושו שכבר באה והגיעה לנמל ומשום הני מקשה הגמ' ובאה לו ברבואות עשיר הוא שכיון שהנכסים כבר הגיעו לנמל הרי הם מוחזקים בידו ואמאי אין להקדש בהם כלום הרי עשיר הוא דומיא דמקשה הגמ' ארישא הניח עשיר הוא וכו' והוצרכו לתרץ כשהיתה מושכרת וכו עד הכי נמי גבי קרבנות אפילו שהוא בטל הספינה הוי עני ומביא קרבן עני זהו מה שמפרשים רבינו והראב"ד בסוגיא זו ולפי דרך זה לא פסקו כר' אליעזר אלז כרבנן דע"כ לא אוקימנא למתניתין כר"א אלא משום ובאה דקתני מתני' שפירושו שכבר באה אבל אם עדין ספינתו בים לא הוה מקשה הגמרא מידי דודאי עני הוא כיון שעדין היה בים והוי דומיא דרישא דאביו גוסס דאף על גב דרוב גוססים למיתה וסוף הנכסים לבא לידו והוי עשיר קמ"ל דכיון דעדין הנכסים לא באו לידו לא הוי עשיר ודכוותא נמי ספינה בים דאף על גב שרוב ספינות ניצולות ובאות אפילו הכי לא הוי עשיר כיון שלפעמים מקרה ופגע יקרם וכו':
ואחר שהאריך להכריח זאת הפירוש כתב ובזה עלו דברי רבינו והראב"ד ז"ל כהוגן שפסקו כרבנן ולא כר' אליעזר ולאו מסידור ילפי לה ובודאי שאין הפרש בין ספינה לנכסים הנמצאים בתוכה ואין חילוק בניהם כלל דנכסים שבתוכה נמי הוי ראוי והבכור והפשוט חולקים בהם כאחד ודברים אלו פשוטים הם ולא היו צריכים באור אלא לפי שראינו חי שנשתבש בהם וחילק ביניהם בלא שום טעם: ולענין דינא נקטינן כארמב"ם והראב"ד ואעפ"י שהרשב"א והרב המגיד תמהו עליהם איפשר לומר שאינם חולקים בעיקר הדין אלא שלא מצאו שם בערכין דרך שיסמכו בו רבינו והראב"ד ז"ל וכו':
והשלישי ה"ה כמהר"ר חשה מטראני ז"ל שאלה רפ"ד וז"ל והנה לענין הנכסים אשר היו בים בשעת מיתת אביו דבר פשוט אין הבכור נוטל בהם פי שנים כמו שכתב רבינו או היתה לו ספינה בים יורשים כאחד וכתב הראב"ד וכו' עד הא מני ר' אליעזר היא וכו' נראה כי מה שמקשה הגמרא עשיר הוא היינו משום דבאה לו כבר הספינה ברבואות וכו ואילו לא באה לא חשיב עשיר ואחר כך כתב ובין כך ובין כך שמעינן משמעתין דדוקא כשבאה הספינה הוא דחשבינן ליה עשיר אבל כשלא באה אפינו הספינה וכל מה שבתוכה שלו הוי עני ואינו נותן אלא ערך עני או קרבן עני משום דלא הגיע עדין לידו והכא נמי בפי שנים של בכורה כתיב בכל אשר ימצא לו והאי לא הוי מצוי: ומסיק בסוף הפסק ונתבאר כי ספינה ומה שבת כה בלב ים בשעת מיתת האב אין לבכור בה פי שנים לכ"ע וכשהם בנמל יש לו בהם פי שנים וכן לענין ערכין אינו נחשב מוחזק נסדר כל מה שהוא בלב ים עכ"ל:
נמצאת למד שכל הני רבוותא סוברים דהספינה וכל מה שבתוכה שהיא בלב ים ראוי מקרו ואין לבכור בהם פי שנים וכל זה הוציאו מההיא דערכין והליצו כלם כאחד בעד רבינו והראב"ד על התמיהות של הרב המגיד והרשב"א שתמהו עליהן ואומרים שאף על פי שהקשו עליהם מה שהקשו גם הם יודו על עיקר הדין: וכן כתב הרב הנ"ל וז"ל ובין כך ובין כך יהיה הדין אמת לכ"ע כמו שכתבתי כי מה שלא מצא הרשב"א ז"ל דרך שיסכימו בו רבינו וה אב"ד כמו שכתב מ"מ היינו טל מונח כ רבינו משה כתב ספינתו בים כמו שכתוב במשנה עם פירוש הגמ' כמו שהארכתי כבר חבל לענין הספינה ומה שבתוכה כשהוא בלב ים לכולי עלמא לא הוי עשיר כדמשמע הגמרא ע"כ:
ואף על גב שמהרשד"ם ז"ל בשאלה ש"א חולק על זה ופוסק שהספינה ומה שבתוכה בלב ים מוחזקים מקרו ויש לבכור בהם פי שנים מכל מקום כיון שמצינו שבעה פוסקים דכלם כאחד חולקים עליו ואומרי' דאפילו הרב המגיד והרשב"א שהקשו על רבינו מודים בעיקר הדין כמו שכתבנו אם כן יחיד ורבים הלכה כרבים כמו שלמדנו בתורתנו הקדושה אחרי רבים להטות ועוד דכל הני רבוותא הוכיחו מהגמרא בהדיא דהדין כך משום דאמר ובזה דמשמע דכבר באה אמנם מה שכתב הפוסק הנ"ל נראה דהוא הלכתא בלא טעמא כיון שהניח פירוש הגמרא כמו שהבינו הרב המגיד והרשב"א ואם כן נלך בתר הני דפירשו בגמ' פירוש כל כך יפה דאפשר לומר דאם הפוסק הנ"ל תיסק אדעתיה זה הפירוש בלא פריכא היה חוזר מסברתו:
והשתא דתרצנו הספק הראשון שנסתפק ה"ה והוכחנו בראיות ברורות דאם הסכימה ומה שבתוכה בלב ים ראוי מקרי ואין לבכור בהם פי שנים נבוא להשיב על הספק השני שנסתפק ה"ה אם הם מונחים בנמל אם אז הם קרוים מוחזקי' או לא ונאמר דמההיא דערכין נוכל להוכיח בהדיא אם הם מונחים בנחל מוחזק מקרו דכיון שהגמ' מקשה על המשנה שכתר ספינתו בים ובאה ברבואות עשיר הוא והוצרכו לתרץ בגמרא מה שתרצו משמע מכיון דכיון שכבר באה והגיע הספינה לנמל מוחזק מקרו:
וכן כתב הרב המבי"ט בהדיא בשאלה הנ"ל וז"ל אני אומר כי בהגיעם לנמל הוי כמו אם היו ביבשה והוו מוחזקים מפני שהמקרים ההוים בים על הרוב אינם הוים בנמל ואפילו על המיעוט דאינם אלא מיעוטא דמיעוטא ולא חיישינן לה אפילו מא דחייש למיעוט: כי סכנת הגזלנים והשוללים בים אינם בנמל כי מן הישוב יכולים לסייעם ולהצילם מהם וכן הסכנות המתרגשות בים אינם כל כך בנמל אחר שהטילו במקום בטוח האנקוראש ויכולים גם כן להסתייע מן הישוב על ידי ספינות אחרות ודברים אחרים וגם כי יארע לפעמים שבירת הספינה בנמל הוי מיעוטא דמיעוטא וקרוב הוא שינצלו הנכסים או רובם בנמל וגם גוף הספינה הנשברת אפשר להציל דפיה וכליה והנכסים שביבשה לפעמים יארע להם איבוד כיוצא באלו בדרכים דעל הסתם כלם בחזקת סכנה הם אפילו הכי הם מוחזקים ולא ראוים לענין פי שנים וכו':
ובתר הכי כתב עוד נראה לי לדייק מלשון המשנה דתנן ובאה לו ברבואות וביאת הספינה הוא בנמל ופסק גמרא ובאה לו עשיר הוא משמע דבביאת הספינה לנמל ברבואות חשוב עשיר בין על הספינה בין על מה שבתוכה: הרי לך בהדיא שהרב הנ"ל סובר דאם הספינה בנמל נקרא מוחזק בין מן הסברא בין מן הגמרא ולבסוף פסק ההלכה כן וז"ל וכשהם בנמל יש לו בהם פי שנים כמו שכתבנו לעיל:
וכן מצאנו בדברי ריבות שאלה ע"ח שסובר כן ששאלו אם יש חילוק בין היות הנכסים טעונים בספינה בעת המיתה בנמל ולא יצאו מהנמל לנמצאים ההולכים דרך ים בשעת חיתה ולא מצינו בת שובה שהשיב על זה אלא ודאי שצריך לומר שסמך על מה שאמר דהא דכתב ובאה לו דקתני מתניתין פירושו שכבר באה והגיעה לנחל ומשום הכי הקשו בגמרא ובאה לו ברבואות עשיר הוא שכיון שהנכסים כבר הגיעו לנמל הרי הם מוחזקים בידו ואמאי אין להקדש בהם כלום וכו':
הרי למדת דכל הני רבוותא פוסקים דאם הספינה בנמל הרי הם מוחזקים ומכל שכן מהרשד"ם דהא אפילו אם הספינה בלב ים פוסק שהוא מ חוק מכל שכן שאם הוא בנמל הוי מוחזק לדעתו ואם כן נקטינן דלדברי הכל חם היה הספינה ומה שבתוכה בנמל הרי הם מוחזקים והבכור נוטל בהם פי שנים:
ומעתה שתרצנו זאת הספק השני שנסתפק ה"ה וגמרנו אומר שאם הספינה ומה שבתוכה בנמל הוא מוחזק והבכור נוטל בהם פי שנים הגם שאינו בטוח אם כן נסתלק מכאן הספק השלישי שנסתפק ה"ה אם היו הנכסי בטוחי' כיון דבלאו הכי הם מוחזקים כיון שהם בנמל כמו שהוכחנו מכל הני הראיות שכתבנו:
ומכל מקום לדעתינו הקצרה והקלושה נראה לנו לומר דאם היינו גומרים אומר דאם הספינה ומה שבתוכה מונחים בנמל מקרו ראוי לא היה הביטחון מעלה ומוריד למשוה אותן מוחזק דלא עדיפא ממלוה בשטר דהוא מובטח כל כך דגובה מנכסים משועבדים ואפילו הכי מקרו ראוי וזהו ש פשוט מהגמרא ולדעת כל הפוסקים מהטעם דמלוה להוצאה נתנה וים כן אינם בעולם הוא הדין והוא הטעם בבטחון ד לו המעות שנותן למבטיחים אינם בעולם דאם רוצים להוציאם ולעשות מה שלבם חפץ יכולים דאם יבא הספינה בשלום המעות שלהם והגם שאם אבדו הנכסים צריכים לשלם כל האבידה אפילו הכי אלו המעות אינם בעין והרי הוא כמו המלוה שצריך לשלם ואפילו הכי אינו נקרא מצוי לדברי הכל כי אם ראוי לפי שאינם בעולם אבל כיון שגמרנו אומר דכיון שהספינה וכל מה שבתוכה בנמל מקרו מוחזק לא איכפת לן כדא:
ואחרי הודיע אלדים לנו את כל זאת נבא להשיב לשואלנו דבר על המחלוקת שיש בין חנוך ופלוא דחנוך אומר דכיון שהסחורות היו עדין הנמל מוחזקים הם ויטול בהם פי שנים ופלוא אומר דראוי מקרו ואין לאחיו בהם פי שנים ונאמר דהדין עם חנוך דכיון שהספינה היה עדין בנמל בשעת מיתת אביו הם מוחזקים ויטול חנוך הבכור בהם פי כנים כדין תורה וטענתו של פלוא אין בו חמש יען הראיות מהני רבוותא והטעמים שכתבנו:
אם עדין תקשה לך דזה דוקא כשבאה הספינה והגיעה לנמל דכבר עברה אחריות הים אבל בנ"ד דהיו הנכסים האלו בנמל מעבר לים דעכשיו יש אחריות להביאם דרך ים להכא מקרו ראוים ואין לחנוך בהם פי שנים לזה נשיב ונאמר דגם לזאת אל יחסר לנו טעם לשבח וראיה ברורה:
והרי לך מה שפסק מהר"י קולון שורש קמ"ה וז"ל ואשר נסתפקו האם ווא מוחזק מה שהניח המת שהיו לו בשותפות ביד אחרים במקומות אחרים חוץ מביתו או אפילו מעירו הלא דבר פשוט הוא דחשוב מוחזק חלקו שהיה לו בשותפות כאילו היה לו תחת ידו ורשותו וכו':
וכן פסקו האגודה ההדורה שהביא הרב בעל דברי ריבות שאלה ע"ח וז"ל והמעות שהיו ביד שותפו בשטת מיתה דין פיקדון יש להם וכן המעות הנמצאים ביד פאטור הוא הדין והוא הטעם ואפילו שישנם בעיר אחרת או מעבר לים דהא מתניתין סתמא קתני והיה לו פיקדון ביד אחרים וכן כתב דין זה בפשיטות מהר"י קולן שורש קמ"ה עכ"ל: וכן פסק המבי"ט בשאלה הנ"ל ועיין שם ונא העתקתיו שלא להאריך יותר:
הא למדת מכל הני אשלי רברבי דאם היה לאביו מטות או פיקדון ביד חבירו אפילו בעיר אחרת מעבר לים בשטת מיתתו יקרא מוחזק ויטול בהם הבכור פי שנים והואיל שכבר הוכחנו דאם הספינה ומה שבתוכה מונחים בנמל הרי הם כמו ביבשה יען הטעמים והראיות שכתבנו אם כן מה ני אם הגיעו כבר לנחל או אם הם עדין בנמל ולא יצאו לים בשעת מיתת אביו דהרי הם כמי שהיו עדין בביתו של חבירו והרי הם מוחזקים אפילו הם מעבר לים והטעם לזה נראה לי ברור דהוא טפם לשבח לפי שהאחריות של ים שיש להביאם לכאן הוא אחר שזכה הבכור בהם דהוא זכה בהם בשעת מיתת אביו ואז הוו מצוי אבל אם בשעת מיתת אביו היו בלב ים אז ודאי מקרו ראוי לפי שבאותו זמן שהיה זוכה בהם לא היו מוחזקים כמו שאמרנו והכתוב אומר בכל אשר ימצא לו וזה אינו מצוי:
העולה לנו מכל האמור מהני רבוותא גאוני עולם דכיון שבזמן שמת ראובן היו סחורותיו בספינה שם בנמל ולא יצאו עדין לים מקרו מוחזקים ויטול חנוך בכורו פי שנים כדין תורה וטענתו של פלוא אין בו ממש ולא טעם יען הראיות והטעמים שכתבנו אמנם אם היו בלב ים אז ודאי מקרו ראוי כמו שהוכחנו מכל הני רבוותא והשתא עם זאת נסתלקו כל הספקות שנסתפק ה"ה אחת לאחת למצוא חשבון הנראה לעניות דעתינו כתבנו להלכה ולמעשה חם יסכים עמנו הרב המורה היושב על כסא כי לו נאה כי לו יאה משפט ההוראה: בשנת ובסדר ותקרא את שמו יוסף לפ"ק:
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט: