שאלה בשר שלא הודח בראשונה אבל נמלח כראוי והודח באחרונה כהוגן וקודם שנודע להם שלא הודח בראשונה נתערב עם בשר שהודח בתחילה ונמלח והודח כראוי ועתה מבעיא לן אי אמרינן יתבטל ברוב הואיל ויש אומרים שאין לו תקנה לבדו או דילמא כיון שיש מרבוותא סוברים שיש לו תקנה בהיותו לבדו על ידי הדחה ומליחה שנית האידנא נמי אף על פי שהוא מעורב עם הבשר יודחו ויומלחו יחד יורנו המורה בתשובתו הרמתה ומהת"מש אכ"יר:
תשובה בפרק כל הבשר דף קי"ג אמר שמואל אין הבשר יוצא מידי דמו אלא אם כן מולחו יפה יפה ומדיחו יפה יפה איתמר רב הונא אמר מולח ומדיח במתניתא תנא מדיח ומולח ומדיח ולא פליגי הא דחלליה בי טבחא הא דלא חלליה בי טבחא ע"כ וכן פסק הרי"ף:
וכן כתב הרמב"ם בהלכות מאכלות אסורות פרק ששי וז"ל אין הבשר יוצא מידי דמו אלא אם כן מולחו יפה יפה ומדיחו יפה יפה ע"כ והר"ן כתב בשם הרא"ה הטעם דצריך הדחה ראשונה היא כדי להעביר דם שעל פני הבשר שאין המלח מפליט בחומו אלא דם שבתוך הבשר שהוא לח אבל לא מה שנתיבש על פניו ולפיכך אם לא ידיחו אותו תחילה יש לחוש שמא לאחר שיניח הבשר מלפלוט דם וציר יהא ניתך הדם ויבלענו ע"כ אבל הוא ז"ל כתב טעם אחר דמה שמדיחו בתחילה היינו כדי שיתרכך הבשר ויצא דמו על ידי מליחה שאם יהא נקרש על פניו לא יהא כח במלח להוציא דמו וכן פירש הרשב"א במשמרת הבית דף ע' וכתב שכן פירש בתוספות וטעמא דמדיח אחר מליחה כדי להדיח לחלוחית הדם שעל פני הבשר הבא שם מפליטתו ע"כ והמרדכי כתב הטעם דהדחה ראשונה היא להעביר לכלוך הדם שעל החתיכה שאם לא כן המלח נתמלא ממנו ושוב לא יוציא המלח הדם שבחתיכה ע"כ:
ואם נמלחה בלי הדחה קמייתא כתב סמ"ק בסימן ר"ה וז"ל ואין הבשר יוצא מידי דמו אלא אם כן מדיחו יפה יפה מפני הדם שהוא בעין ואם מלחו בלא הדחה אין עוד תקנה לאותו בשר לפי שהמלח מבליעו ואינו מפליט דם שהוא בעין ע"כ משמע מדבריו דאפילו לצלי אין לו תקנה שהרי כתב שאינו מפליט דם שהוא בעין וכיון דקחשיב ליה כדם שהוא בעין אפילו על ידי האור אסור וכן סיים שם בהג"הה וכעין זה פירש בתוספות דהשופך דם צלול בעין אפילו דרך צלייתו שהוא אסור אם אין בו ששים ולא משתרי לא משום מישרק שריק ולא משום כבולעו כך פולטו דלא אמרינן כך אלא גבי דם פליטה ע"כ:
ובשערי דורא שער שלישי כתב וז"ל חתיכה של בשר שלא הודח במים מתחילה ונמלח אסור שהדם שעליה הוי דם האיברים שפירש ואסור וכח המלח מבליעו ומכניסו בבשר החתיכה אף על פי דמלח מפליט דם הבלוע היינו אותו שלא פירש אבל דם שפירש כבר ונמלח ונמצא עליו המלח מבליעו בבשר ושוב אינו יוצא ואסור אכן ראיתי מהר"מ שהתירו בדיעבד והביא ראייה מכבדא עילוי בישרא דלכתחילה לא ובדיעבד שפיר דמי דדמא מישרק שריק בצליה והוא הדין במליחה דאם לא כן יהא אסור למלוח חתיכות הרבה ביחד ואפילו חתיכה בפני עצמה דילמא פליט האי גיסא ובלעה האי גיסא ומעשה ראיתי גם כדברי האוסרין והמחמיר תבוא עליו ברכה אבל בהג"הה כתב דלא דמי דכבדא עילוי בישרא הוי כמו דם פליטה ושייך ביה מישרק שריק אבל בשאר בשר בלא הדחה הוי דם שעל גבו כמו דם בעין שנפל על גבי בשר רותח דלא שייך ביה לא מישרק שריק ולא כבולעו כך פולטו והר"מ אגב חורפיה לא עיין ואי שמע הוה הדר ביה ע"כ:
אמנם הרא"ש ז"ל סובר בפרק כל הבשר דיש לו תקנה אפילו לבישול לחזור להדיחה ולמולחה שנית ואז שרי לבשלה וז"ל ואם מלח בלא הדחה יש אומרים שאין תקנה לבשר אף אם ידיחנו וימלחנו אסור לפי שעל ידי מליחה ראשונה פירש מקצת הדם ולא היה בה כח במלח להפליט כל הדם מאחר שלא הודח הבשר ואותו הדם עצמו שפירש חוזר ונבלע בבשר דלא שריק כיון דלא נמלח כהוגן ואין מלח השני מפליטו כיון שכבר פירש וחזר לתוכו ולפי זה שכתב בעל ספר התרומה דבשר שנמלח שנתנוהו על בשר שלא נמלח שיש לו תקנה במליחה ויפלוט דם שבלע עם דמו כל שכן הכא דשרי כיון דפולט דם שקבל מעלמא כל שכן דמו וכן מסתבר ע"כ והטור בנו ז"ל הביא דבריו בי"ד סימן ס"ט וז"ל ואם מלח ולא הדיחו תחילה יש אומרים שאין לו תקנה עוד אף אם ידיחנו וימלחנו פעם אחרת ויש מתירין ולזה הסכים א"א הר"אש ז"ל ע"כ:
גם בתשובות הרשב"א סימן תת"ע כתוב תשובת הר"מ זל שהשיב וז"ל הבשר שנמלח ולא הודח ואסרת אינו כן דהא דמצריך תלמודא הדחה ברישא אין זה אלא לכתחילה כמו כבדא עילוי בישרא שלכתחיל' לא ובדיעבד שפיר דמי דדמא מישרק שריק בצלייה והוא הדין במליחה כמו שפירשו התוספות דאם לא כן הוי אסור למלוח שתי חתיכות יחד ואפילו חתיכה אחת בפני עצמה ואין להאריך ע"כ:
ולענין הלכה כתב הרב בית יוסף בי"ד סימן ס"ט אף על פי שסמ"ק אוסר אם הוא במקום שיש הפסד מרובה או שהוא בערב שבת וא"א להכין כדאי הם הר"מ והר"אש לסמוך עליהם ע"כ:
ומדברי הרב בעל פרי חדש נראה דאפילו שלא במקום הפסד מרובה יש להתיר בדיעבד אם מלח ולא הדיחו תחילה לחזור ולהדיח ולמלוח אותו שנית שהרי אחר שהביא סברת הרא"ה ז"ל דכתב הטעם דהדחה ראשונה היא מפני הדם שנתיבש על פניו קודם מליחה ויש לחוש שלאחר שינוח הבשר מלפלוט דם וציר יהא ניתך הדם ויבלענו ע"כ כתב הוא ז"ל ולפי זה אינו אלא הרחקה בעלמא מדרבנן שמא ישהנה י"ב שעות שהוא שיעור פליטת הדם והציר ומדבריו שמעינן תרתי חדא שהמלח מבליע ועוד שאף לאחר פליטת דם וציר עדיין שם רותח על המלח להבליע וכן דעת הרשב"א והר"ן בב' פרטים הללו ואין כן דעת הר"אש בפרק כל הבשר (ועיין לקמן בסימן ע' סעיף ו) נמצא דלכל הני טעמי דכתיבנא בטעם הדחת הבשר תחלה אם לא הדיחו מהני אם יחזור וידיחנו וימלחנו אבל הר"אש כתב וז"ל אם מלח בלא הדחה יש אומרים שאין תקנה לבשר אף אם ידיחנו וימלחנו אסור לפי שעל ידי מליחה הראשונה פורש מקצת הדם ולא היה בה כח במלח להפליט כל הדם מאחר שלא הודח הבשר ואותו הדם עצמו שפירש חוזר ונבלע בבשר דלא שריק כיון דלא נמלח כהוגן ואין מלח שני מפליטו כיון שכבר פירש וחוזר לתוכו ע"כ ואין זה מחוור מדין שובר מפרקת של בהמה ודין חותך כזית בשר חי מבית טביחתה שאסור לאכול מהם באומצא משום שהדם פירש ממקום למקום ואף על פי כן שרו על ידי מליחה וכמו שכתב לעיל בסימן ס"ז סעיף ק"ח אלמא שהמלח מוציא דם שפירש ממקום למקום ומה שכתב בש"ך בסימן קטן סעיף ח' דדם שפירש על ידי מליחה גרע טפי ואינו יוצא על ידי מלח אינו כלום ואדרבא עדיף טפי דכיון שהמלח פירשו ממקום למקום מוציאו גם כן משום דכלל גדול אמרו כבולעו כך פולטו וכן כתב הרשב"א בת"ה דף ע"א על בשר שלא נמלח שנתן עם בשר שנמלח שיש לו תקנה במליחה משום דכלל אמרו כבולעו כך פולטו וכיון שנבלע על ידי המלח המלח שהבליעו יפליטנו וה"נ דכוותה וכן דעת הר"אש ורבים מהפוסקים שיש לו תקנה בהדחה ומליחה פעם אחרת ומיהו סמ"ק ושערי דורא כתבו טעם אחר לאסור בדיעבד משום דדם שעל גבו הוי כמו דם בעין שנפל על גבי בשר רותח ואסור דלא שייך מישרק שריק ולא כבולעו כך פולטו וכן לא אמרינן גבי דם בעין איידי דטריד למיפלט לא בלע וכדלקמן בהגה סוף סימן ע' ואף על גב דאנן קיימא לן גבי דם שבעין דלא אמרינן ביה כבולעו כך פולטו וכדלקמן בריש סימן ע"ו ומיהו אף על פי שכן דעת הר"אש ל"ק מידי עליה משום דאזיל לטעמיה שסבור שאין דרך המלח אלא להפליט דם אבל אין דרכו להבליע אבל לדעת הרשב"א והר"ן דלא סבירא ליה הכי קשיא וצריך לומר דסבירא ליה דדם שעל גבי החתיכה לא מקרי דם בעין אלא דם שנפלט ובא ממקום למקום אחר והוי דומיא דכזית חי מבית טביחתה דסגי ליה במליחה וכצ"ל לקמן בסימן ע"ו סעיף ב' בהגה עיין שם ואפילו בשר מלוכלך בדמים לא מקרי דם בעין לדעת המחבר כדלקמן סימן קטן נ' עיין שם:
וכתב עוד הרב הנזכר בסימן קטן י"ד מיהו במקום הפסד מרובה יש להתיר הרב בית יוסף כתב שאף על פי שסמ"ק אוסר בהפסד מרובה כדאי הם הר"מ והרא"ש  לסמוך עליהם ע"כ וחילו הוה שמיע ליה שכן דעת התוספות והרשב"א והרא"ה והמרדכי והר"ן וכמו שכתבתי בסימן קטן ב' היה מתיר בפשיטות אף באיסור דאורייתא וכל שכן במידי דאיסוריה מדרבנן ומיהו היינו דוקא כשהדיחו ומלחו שנית וכמו שנראה מדברי המחבר בכאן ובבית יוסף וכן נראה מדברי הר"אש אבל אם לא הדיחו ומלחו שנית אף על פי שמדברי הרשב"א במשמרת הבית דף ע' יש לדון בדבר להקל וגם לדעת הרא"ה ליכא עיכובא בדבר מכל מקום למעשה יש להחמיר דע דבכל מקים דשרי הדחה ומליחה שנית כל שכן דשרי לצלי ע"כ:
נמצינו למדין מכל אילין רבוותא שכתבנו שמי שאוסר חתיכה שלא הודחה הדחה קמייתא אפילו על ידי צלי אסור ומי שמתיר יחזור וידיחנו וימלחנו פעם אחרת אפילו על ידי בישול מותר וכפי הרב בית יוסף אינו מותר בדיעבד אף אם ידיחנו וימלחנו שנית אלא דוקא במקום שיש הפסד מרובה או בערב שבת וא"א להכין אחר וכפי הרב פרי חדש אף שלא במקום הפסד מרובה מתיר אם יחזור וידיחנו וימלחנו שנית ואף על פי שנראין דבריו של הרב פרי חדש כיון שלהקת נביאים אלו רובם ככולם מתנבאים בטיגנון אחד להתיר בדיעבד אפילו הכי כיון שהרב בית יוסף פסק למעשה להחמיר אם לא במקום הפסד מרובה ... ודאי דהכי נקטינן ועבדינן כוותיה:
ובזה נבוא לנדון שלפנינו להשיב במה שנסתפק החכם השואל לדעת האוסרים על בשר שלא הודח בראשונה אבל נמלח והודח באחרונה כראוי וקודם שנודע להם שלא הודח בראשונה נתערב עם בשר ... אי אמרינן יתבטל ברוב ... לזה אדון ואומר שמה שאסרו סמ"ק ושערי דורא על חתיכה שלא הודח במים מתחילה ונמלח איירי בדליכא ששים בחתיכה עצמה נגד הדם שעליו אף על פי שקצת המפרשי' סבורים שסתם חתיכה יש בה ששים נגד הדם שעליו לא קיימא לן הכי אלא מה שבידינו שיש בודאי שלשים נגד הדם שעליו דאי ידעינן שיש בחתיכה עצמה ששים אמאי אוסרין אותה החתיכה טפי משאר איסורין דמשערינן בששים אלא ודאי כחו שאמרנו דליכא ששים בחתיכה נגד הדם שעליו אם כן בנדון דידן כיון שנתערבה אותה בשר שלא הודח ונמלח באחרות שהודחו ונמלחו כהוגן בודאי שיש יותר מששים דבשר שלא הודח היא שלשים נגד הדם שעליו כמו שכתבנו לעיל והשאר החתיכות של בשר מצטרף בקדרה לששים לבטל האיסור וליכא לספוקי בנדון דידן שהוא חתיכה הראויה להתכבד דאפילו באלף לא בטיל דהא לא אמרינן אלא באיסור של תורה כמו שכתב הרמב"ם בהלכות מאכלות אסורות פרק י"ו וז"ל וכן חתיכה של נבלה או של בשר או חיה או עוף הטמאין שנתערבה בכמה אלפים חתיכות הכל אסור עד שיגביה אותה חתיכה וכן כתב מוהרי"ק בשולחנו הטהור סימן ק"א סעיף ב' וז"ל אין לה דין חתיכה הראויה להתכבד אלא אם כן איסורה מחמת עצמה כגון נבילה ובשר בחלב אבל אם נאסרה מחמת שקבלה טעם מאיסור ולא היו בה ששים לבטלו אפילו למי שסובר חתיכה עצמה נעשית נבלה אין לה דין חתיכה הראויה להתכבד ע"כ בנדון דידן נמי שאין האיסור בא מחמת עצמה אלא משום לחלוחית הדם שעליו מבחוץ אין לאוסרם משום חתיכה הראויה להתכבד והרי הוא כאיסור יבש שנתערב ביבש שחד בתרי בטיל דומיא דבשר ששהה שלשה ימים בלא מליחה ונתערבה אותה חתיכה בחתיכות אחרות בטלה ברוב ומותר לבשל כולן כמו שכתב מוהרי"ק סימן ס"ט עיין שם:
ועל הספק אשר בו נסתפק החכם השואל והוא לחקור ולידע לדעת המתירים בענין שהוא לבדו שיש לו תקנה אם ידיחנו וימלחנו שנית גם בנושא שאלתינו אף על פי שלא יתפרדו אלא נשארו יחד מעורבים עם הבשר שעם כל זה יודחו ויומלחו והנה כל אשר יש לו עינים לראות ולב להבין יציץ בחרכי עיני שכלו ויבין בתבונת ובינת לבבו אמיתת הדבר הזה כי הוא דבר פשוט מהטעם אשר כבר דברנו אותה למעלה וזה כי כולם לא דברו אלא בענין שאין ששים לבטל האיסור יען כבר הודענו שהדם הוא אחד משלשים נגד הבשר אם כן אין בהיתר לבטל האיסור אבל בענין שאלתינו שאינו אלא הרחקה מדרבנן ויש ששים נגד האיסור או מטעם שיבטל ברוב כולם יודו ויאמרו שאין צריך להדיחם ולמולחם פעם אחרת ואפילו לדעת הרב בית יוסף שסובר שאין להתיר דבר זה אלא במקום שיש הפסד מרובה בנדון דידן שנתערבה אותה בשר עם אחרות אם אין אתה מכשירה על ידי כך איכא הפסד מרובה לפזר מעותיו ולהוציא הוצאות רבות לחזור להדיחם ולמולחם פעם אחרת ואם כן אפילו בלאו טעמא כמו שכתבנו לעיל ראוי הוא להודות על כל דברינו שאינו צריך כיון שיש הפסד מרובה אבל מי שרוצה להחמיר על עצמו לחזור להדיחם ולמולחם פעם אחרת תע"ב:
זהו הנראה לעניות דעתי להלכה ולמעשה אם יסכים לדברי מורינו ורבינו היושב על כסא ההוראה וכפי פרושות השמים לחלות לאל חי יאריך ימיו ושנותיו ויעמידהו בשלוה והשקט על כסא ממלכתו שנים רבות כחפצו ותאותו בלב שלם ונפש חפצה להורות לנו הדרך הטוב והישר בנועם חכמתו וגודל חריפותו ולא ישמע עוד זעקה בביתינו ולא שוד ושבר בגבולינו אמן כן יעשה ה' וכן יהי רצון:
בשנת ובסדר ולהורת את בני ישראל את כל החקים לבריאת העולם לפ"ג:
נאם הצעיר יצחק אינריקץ פארו ס"ט