שאלה ראובן שקבר את מתו בח"ה של סוכות ונהג דברים שבצנעה והתחיל למנות לתספורת מיום קבור כדת ואחר החג שנכנסו ימי אבילות לשאול הגיע מה יהיה משפטו לפי שהוא דר בכפר קטן שאנשים בו מעט ובטורח גדול מתאסף מניין בבית הכנסת ואם ישתדל שיבואו לביתו לא ישאר מניין בב"ה מה יעשה אם יתפלל בביתו ביחיד כפי סברת הרא"ש שהביא הר' בי"ד סימן שצ"ג האבל לא יצא מביתו לב"ה בחול כי אם בשבת מי אמרינן שהרא"ש ז"ל דבר אפילו בכה"ג ולא יצא מפתח ביתו א"ד אף הרא"ש ז"ל יודה בנדון זה שהוא ז"ל דבר בהווה בכרך שתמיד עשרה באים להתפלל עם האבל בביתו ולמה יצא אבל בנדון זה שאין מניין עם האבל וגם ככר עברו ג' ימי הבכי שהם עיקר האבילות שאע"פי שלא נהג אבילות מ"מ דברים שבצנעה נוהג יצא ואת"ל שהרא"ש דבר סתם וכו' עכ"ז עדיין מבעיא לן אם יוכל ראובן ללכת לב"ה לזכות להתפלל בעשרה כדי לשמוע קדיש וקדושה כפי סברת הר' ב"י שכ' באותו סימן עצמו ואנו נוהגים לילך ביום קריאת התורה לב"ה וכו' ואמרינן זיל בתר טעמא מ"ט נהגו לילך לפי שאין ס"ת מצוי שם וכו' ומינה נמי במקום שאין מניין ילך ג"כ האבל לב"ה יוציא משפטו לאור ויורנו כדת מה לעשות ומהתמ"ש:
תשובה גרסינן במועד קטן בפרק ואלו מגלחין (דף כ"א) ת"ר אבל שלשה ימים הראשונים אינו הולך לבית האבל מכאן ואילך הולך ואינו יושב במקום המנחמין אלא במקום המתנחמין עוד שם (דף כ"ג) ת"ר אבל שבת ראשונה אינו יוצא מפתח ביתו שנייה יוצא ואינו יושב במקומו שלישית יושב במקומו ואינו מדבר רביעית הרי הוא ככל אדם רבי יהודה אומר לא הוצרכו לומר שבת ראשונה לא יצא מפתח ביתו שהרי הכל נכנסין לביתו לנחמו אלא שנייה אינו יוצא מפתח ביתו שלישית יוצא ואינו יושב במקומו רביעית יושב במקומו ואינו מדבר חמישית הרי הוא ככל אדם:
והנה שם שבת הנזכר בברייתא האחרונה אינו נאמר לפי העולה על רוחנו על יום שבת קדש כאשר פירשו קצת החכמים כי אם על שבוע וכמאמר הכתוב עד ממחרת השבת השביעית שתרגם כו אונקלוס עד מבתר שבועתא שביעתא והוא כפי הקבלה האמיתית וכוונתם לומר שבכל שבעה ימי האבילות שהם השבוע הראשון אינו יוכל לצאת האבל מפתח ביתו זולת לבית האבל אחר שלשה ימים הראשונים כאשר נתבאר בברייתא הקודמת לזאת וטעם איסור היציאה לאבל הוא שלא יבא לידי שמחה ולזה התירו לו ללכת אל בית אבל ומנעו ממנו היציאה אף לבית הכנסת וזה נתבאר באמרם שנייה יוצא ואינו יושב במקומו וזה אין לו מקום בלתי אם יתבאר על בית הכנסת שיש לאנשים בו מקום מיוחד וכן הוא מבואר בירושלמי אבל בשבת הראשונ' אינו הולך לבית הכנסת בשניה הולך לבית הכנסת ואינו יושב במקומו וכו' וכן הא באבל רבתי אלא שנוסף על זה במה דברים אמורים בבית הכנסת אבל בבית המדרש עולה ואפי בשבת הראשונ' אלא שזה אינו עולה יפה כפי שטת תלמודינו שאינו מתיר היציאה לאבל כלל כי אם אחר שלשה ימים הראשונים ואז בלבד לבית האבל כי שם ישבו יגיעי כח ונכאי לבב וכן נראה ברור מדברי הרמב"ם שכתב בפרק שביעי מהלכות אבל וז"ל שם אבל בשלשה ימים הראשונים אינו הולך אפילו לבית אבל אחר מכאן ואילך הולך ואינו יושב במקום המנחמים אלא במקום המתנחמים ולא יצא למקו' אחר מפתח ביתו כל שבת הראשונה שנייה יוצא ואינו יושב במקומו שלישית יושב במקומו ואינו מדבר כדרכו רביעית הרי הוא ככל אדם:
הנה ביאר לנו הרב הגדול הזה שני דברים באמרו ולא יצא למקום אחר מפתח ביתו כל שבת הראשונה הראשון שדברי הברייתא הנמשכת והיא אבל שבת ראשונה אינו יוצא מפתח ביתו נסמכים ומוסבים על דברי הברייתא הקודמת והיא אבל שלשה ימים הראשונים וכו' לומר כי מזולת הליכתו לבית האבל אין לב לצאת לשום מקום ובזולת זאת הביאור היתה הברייתא הנמשכת סותרת הקודמת ואם אמת היה הדבר היו חכמי התלמוד מעירים על זה וזה נתבאר באמרו ולא יצא למקום אחר השני שכוונת שם שבת הוא שבוע כאשר בארנו כי בזולת זה לא יתכן אמרו כל שבת הראשונה ובכלל זה למדנו עוד שאף ביו' השב' נאסר לו לצא' מפתח ביתר וכן נראה דעת הרי"ף שהבי' שתי הברייתו' הנזכרו' ולא חלק:
ומעתה אם היה בידינו לבטל מנהגים שונים שנתפשטו במקומות הרבה לעניין יציאת האבל בימי אבל ואשר קצתם נהגו בהם הקדמונים גאוני עולם כאשר יתבאר לפנים והם באות סותרים פשט דברי התלמוד כאשר הוכחנו היינו משיבים לשואלינו דבר שלא היה מקום לשאלתו אשר יסדה על דעת הרא"ש באמרנו שדברי הרא"ש נדחים מהלכ' שהתיר לאבל לצאת בשבת ומכ"ש דעת הרב"י שנמשך אחר המנהג לצאת ביום קריאת התורה בעבור שכל וה איננו שוה עם דברי הגמרא ובפרט שהרי"ף והרמב"ם אשר בית ישראל נכון עליהם כפי מה שהשריש לנו בהקדמתו העלו הפך הדעת הוה גם הראב"ד הסכים על ידם וכן נראה דעת הרמב"ן בספר תורת האדם כאשר נוכיח לפנים ולכן היה מן הראוי לנו ללכת בעקבותם ולא לנטות מהם ימין ושמאל:
ואמנם הגם הלום ראינו אשר נוסדו המנהגים הנזכרים על פי חכמים גדולים גאוני עולם וביארו דברי הברייתא אשר קדם זכרה באופן מסכים למנהגים האלה צריכים אנו לעמוד על צדדי החכם השואל ולהשיב על שאלתו כפי דעת הרא"ש אשר עליה אדניה הטבעו:
והנה רב האיי גאון כפי מה שהעידו עליו הרמב"ן והרא"ש כתב ולענין יוצא מפתח ביתו אפי' בשבת ראשונה הכל כמנהג המדינה היכא דרגילים דמצלו בבית הכנסת מקדים ואתי מצפרא מקמי צבורא לבית הכנסת והיכא דרגילים למיתב בביתיה יתיב ובבבל בכפרים כולי עלמא נפקי לבית הכנסת ובכרכים ובמדינות גדולות רובא יושבים בבתיהם ורעיהם וגומלי חסד באים עליהם ומיעוט עיילי לבי כנישתא יתבי במקום אבלים ומצלו הנה הדברים האלה יורו כי לפנים בישראל היה המנהג לאבל לצאת מפתח ביתו ואולם לא נתברר לנו מהם אם זה היה בכל ז' ימי האבילות או אם בשבת לבד ודעת רבי יצחק בן ביאת כפי מה שהעיד עליו הרמב"ן בספר תורת האדם (דף ע"א) היא שזה המנהג היה אף בחול שהרי כתב וז"ל וגאון אחד אמר כיון שגזרו חכמים באבל לא יצא מפתח ביתו לא יצא כל עיקר לא לתפלה ולא לתלמוד תורה מפני ששמחה היא לו אלא אם כן רבים צריכים לו כדי לזכות את הרבים והרב רבי יצחק בן גיאת ז"ל הכריע כמנהג רבינו האיי לצאת לבית הכנסת ולהתפלל וכך אמר השתא לבית האבל הולך משלשה ימים ואילך ויושב במקום המתנחמים לבית התפלה לאוכל שכן ושלשה ימים הראשוני' לבית האבל אינו יוצא הא לבית התפלה יוצא וכו' ומאחר דדעת הר"י בן גיאת היא בבירור להתיר לאבל לצאת אף בימי החול לבית התפלה והרמב"ן כתב עליו שהכריע כמנהג רבינו האיי נראה ברור לדעתו שמנהג רב האיי גאון היה אף בחול אלא שאחר שדחה דברי הר"י בן גיאת כתב להליץ בעד רב האיי גאון וז"ל אבל תשובת רבינו האיי שכתבנו למעלה איפשר שהוא עולה ולא אמר הגאון לצאת לבית הכנסת בחול אלא בשבת לפי שאין אבילות בשבת ויפרש הגאון שבת ראשונה שבוע של ימי אבילות בחול וכן מפרש רש"י ז"ל ודקתני בדרבי יהודה שבת שניה אינו יוצא מפתח ביתו לבית הכנסת קאמר שאלו למלאכתו יוצא הוא וכן נהגו כדעת הזאת לצאת שם בשבת ולא בחול כל שבעה וכו':
ואולם נראה שלא אמר הרמב"ן זה אלא כמסתפק ובדרך אפשרות לקיים דברי הגאון כי כמו זר נחשב בעיניו שיסכים הגאון עם דעת הר"י בן גיאת אשר אינה עולה יפה כפי שיטת הגמרא והיא דעת מבוארת הבטול באמת אמנם דעתו בדברי הגאון הוא כאשר נראה מדבריו למעלה ר"ל שאף בחול התיר לצאת לאבל וכדעת הר"י בן גיאת:
גם יש להביא קצת ראיה מדברי הרא"ש בביאוריו שכתב וז"ל תנו רבנן אבל פרש"י שבעת ימי השבוע אבל בשבת יוצא לבית הכנסת וכן משמע דבשבת ראשונה היינו ימי החול דומיא דשבת שנייה ושלישית וכן נוהגים באשכנז האכל הולך לבית הכנסת בשבת וכו' ומאחר שהרא"ש לא הביא ראיה מדברי הגאון עם היות שהעל' על ספר באחרונה דבריו נרא' שלפחות לא נתברר אצלו דעת הגאון ולזה תמהנו על הטו"ר שכתב ביורה דעה סימן שצ"ג בשבת תלוי במנהג וכ"כ רב האיי וכו' כאלו היה דבר ברור שדברי הגאון הם בשבת לבד ובפרט שהר"י בן גיאת כדברי הרמב"ן כתב בבירור הפך זה:
ודע שהרמב"ן ביאר שם שבת הנזכר בברייתא על יום שבת קודש וז"ל תניא אבל שכת ראשונה שבת ממש ואינו יוצא לבית הכנסת קאמרי ואין צריך לומר בחול כל שבפה ימי אבילות שאינו יוצא מפתח ביתו כלל ואפילו לבית הכנסת וכן דעת הראב"ד כפי מה שהעיד עליו הרא"ש והנה אין ספק אצלנו שדעת הרמב"ן בעצמו היתה זאת לאסור לאבל היציא' מפתח ביתו אף בשבת עם היות שהאריך אחר זה בעד הגאון והיא הדעת הראשונה שהבאנו בתחלת דברינו אלא שלדעתינו כוונתו שם שבת הוא שבוע ואולם לעניין הדין אנו הסכמנו עמו וכפי מה שיורה פשט דברי התלמוד ולפי זה יש לתמוה על הרבב"י שהשוה דעת הרמב"ן עם הרא"ש עם היותם נראות החלוף:
ומעתה נעמוד על צדדי החכם השואל ונאמר שעם היות שהיה מן הראוי לפי משפט האמת והיושר ללכת בעקבות חכמי התלמוד וכפי מה שהבינו דבריו הרי"ף הרמב"ם הראב"ד והרמב"ן מ"מ כיון שברוב הארצות נהגו כדברי הרא"ש גם מנהג קטלוני"א היה כן לפנים כמו שכתב הריב"ש בתשובת קנ"ח צריכים אנו להשיב כפי הדעת הזאת ולומר שבנושא שלנו אף לפי הדעת הזאת אין לאבל לצאת בימי החול לב"ה אף שאין מניין שם בלתו כי לא נוסדו המנהגים האלה כי אם בעבור שאין אבילות בשבת והראיה שהרא"ש עצמו כתב בתשובה שבימי החול אין לאבל לצאת אפילו לדבר מצוה וכמו שהעלה מהר"ר קאר"ו וככר ראינו שהרמב"ן כתב כן בבירור על דברי הגאון ואולם לפי המנהג שנהגו שאף בימי החול יוצא האבל בכל יום קריאת התורה מהטעם שאין ספר תורה מצוי שם נראה לפי זה שגם האבל יוכל לצאת לבית הכנסת בכפרים ובמקומות אחרים להתפלל בעשרה כי תפלת הרבים יותר נשמעת כי הן אל כביר לא ימאס ומסכים זה עם מה שכת' הרב ב"י שם וז"ל ונרא' שאם היא מצוה שתבטל אותדחה אם לא יצא האבל שיצא דומיא דההיא דאין שם כדי נושאי מטה וקובריה דבסמוך ולדידן שהאבל יוצא לב"ה להתפלל בשני וחמישי מפני קריאת התורה כ"ש שיצא כדי למול אפילו תוך ג' ימים הראשונים ואפילו יש שם מוהל אחר עכ"ל:
בסדר ובשנת אשר אתן אליך לפ"ק:
אלה דברי דוד הרופא דוד בלא"א מהר"ר יעקב די מיזה מ"כ: