שאלה דוד התגר שלח ליהונתן שהיה סרסור תיבה ובתוכה הרבה מרגליות ובכל יום ויום היה מוציא ומביא יהונתן התיבה הנזכרת להוליכה לתגרים להראותם לראות אם יוכל למכרם ויהי היום ויביא יהונתן המרגליות לבית דוד ולא היה בביתו ויאמר יונתן לאביגיל אשת דוד קחי לך המרגליות וילך לו וביום הראשון הלך ונתן אצל דוד להוציא המרגליות ויאמר דוד והלא אינם בידי כי נשארו בידך ויען יונתן אל דוד והלא אני מסרתים ביד אשתך ויקראו לאביגיל וישאלו את פיה ותאמר האשה אמת שיהונתן הביא אותם אבל אמרתי לו שאיני רוצה לקבלם מחמת שטרודה הייתי בצרכי שבת ואני לא ראיתי אם הנחת אותם או לא ואח"כ בקשתי בעדם ולא מצאתים ויונתן משיב ואומר שהיא לא אמרה שאינה רוצה לקבלם כי שתקה ולא פצתה את פיה ונתעצמו במחלוקת ובין דא ובין דא אבדה מרגליתא וילכו לב"ד לשמוע גזר דינם האם יפטר יונתן בשבועה או ישלם במיטבא יורנו המורה מי הפושע בדבר הזה אם אביגיל אם יונתן ומהת"מש:
תשובה הלא רעיוני העירוני אף לילות כליותי יסרוני וגם עיני דמעות ישקוני צר ומצוק מצאוני וחבלי יולדה אחזוני על אור שמשי שנעדר מחני פחד ורעדה קראוני על ארון הקדש שנשבה מחני ידי על חלצי שמתי ואצעק אבי אבי ראש תפארתי אשר הדריכני בנתיבות חכמה ובאור פניו היה מאיר עיני בתעלומה ותמיד היה מרים מכשול תשובתי להיות שלימה ה"ה המעיין הנובע באר מים חיים בניב שפתים ולשון למודים לו ברור כצהרים תורתו יפפיה סלת נקיה בעל מדות טובות אם לחסידות עמו תמות אם לענוה לו נאוה ואם ליראה לו נאה אם לתלמוד לו ההוד אם למדרש לו נתפרש אם לפשרה עמו שרה אם לפסקים הלא הוא ראש למעמיקים ולמימיו כלם צמאים ותורה יבקשו מפיהו כי כמלאך ה' צבאות הוא אשרי עין ראתה כל אלה הלא למשמע אזן דאבה נפשנו על אשר שבת ביום שבת בטוב בניסן נסע לגן עדן לו משכן ה"ה החכם השלם הדיין המצויין החסיד ועניו הישיש הנכבד אבד ור"מ כמהר"ר יצחק חיים ן' דנאדי בריטו תמ'ך ונצב'ה אשר בזוכרי אותו עיני זולגות דמעות על אובדינו אוצר החכמות ואע"פ דאזל למנוחות הלא עזב אותנו לאנחות ואין לכו להשען אלא על אלהי הצבאות יהי לנו למושעות ואליו אני שוטח כפים בנפילת אפים ירחם על מדרשנו עץ חיים שיאיר עינינו בתורתו ויטע בלבנו אהבתו ויראתו ובלב נשבר ורוח נכאה נתפלל תמיד שיחון וירחם על קהלתנו הקדושה וישמחנו מיגונותינו ומברכותיו ימלא ידינו וישפיע עלינו חיים טובים וארוכים ויגדל בנינו לתורה ולמצות ולחופה ולמעשים טובים אכי"ר וזכות המרגלית שאבדה ממנו יגן ויאיר עינינו להשיב תשובה אמיתית על שאלת המרגלית:
גרסינן בבבא מציעא פ' המפקיד דף ל"ו אתמר שומר שמסר לשומר רב אומר פטור ור' יוחנן אומר חייב אמר אביי לטעמיה דרב לא מבעיא שוחר חנם שמסר לשומר שכר דעלויי עליה לשמירתו אלא אפי' שומר שכר שמסר לשומר חנם דגרועי גרעה לשמירתו פטור מאי טעמא דהא מסרה לבן דעת ולטעמיה דר"י לא מבעיא שומר שכר שמסר לשומר חנם דגרועי גרעה לשמירתו אלא אפי' שומר חנם שמסר לשומר שכר דעלויי עליה לשמירתו חייב דא"ל אין רצוני שיהא פקדוני ביד אחר אמר רב חסדא הא דרב לאו בפירוש אתמר אלא מכללא דהנהו גינאי דכל יומא הוו מיפקדי מרייהו גבא דהאי סבתא יומא חד אפקידנהו לגבי חד מנייהו שמע קלא בי הלולא נפק אזל אפקדינהו לגבא דהאי סבתא אדאזל ואתא איגנוב מרייהו אתא לקמיה דרב ופטריה מאן דחזא סבר משום שומר שמסר לשומר פטור ולא היא שאני החם דכל יומא נמי הנהו גופייהו גבא דהאי סבתא הוו מיפקדי להו עכ"ל:
והרמב"ם ז"ל פסק כר"י דאמר ששומר שמסר לשומר חייב ואעפ"כ פסק אם היה המפקיד רגיל להפקיד אצל השומר השני פטור השומר הראשון וז"ל בפרק א' דשכירות ואין השואל רשאי להשאיל אפי' שאל ספר תורה שכל שקורא בו עושה מצוה לא ישאילנו לאחר וכן אין השוכר רשאי להשכיר אפי' השכירו ספר תורה לא ישכירנו לאחר שהרי זה אומר לו אין רצוני שיהיה פקדוני ביד אחר עבר השומר ומסר לשומר השני אם יש עדים ששמרה השומר השני כדרך השומרים ונאנס פטו' השומר הראשון שהרי יש עדי' שנאנס ואם אין שם עדים חייב השומר הראשון לשלם לבעלים מפני שמסר לשומר אחר ויעשה הוא דין עם השומר השני אפי' היה הראשון שומר חנם ומסר לשומר שכר חייב שהרי יש לבעל החפץ לומר לו אתה נאמן אצלי להשבע זזה אינו נאמן לפיכך אם היה דרך הבעלים להפקיד תמיד דבר זה אצל השומר השני הרי זה השומר הראשון פטור מלשלם שהרי הוא או"ר לבעלים וה הדבר שהפקדתם אצלי או השאלתם אמש הייתם מפקידים אותו אצל זה שהפקדתי אני אצלו והוא שלא ימעט שמירתו כיצד ימעט שמירתו כגון שהיה מופקד אצלו בשכר והפקידו אצל אותו השני בחנם או שהיה שאול אצלו והפקידו אצל אותו השני בשכר הואיל ומיעט שמירתו פושע הוא ומשלם עכ"ל:
הא קמן נפקותא לנ"ד לפטור את יהונתן מלשלם המרגליות שהיו בתיבה שמסר לאביגיל אשת דוד דהואיל ואדם רגיל להפקיד כל מה שיש לו לאשתו בודאי הגמור הואיל והוא מסר לאביגיל שיהיה פטור מהאי טעמא שכתב הרמב"ם שאע"פ שאין שומר רשאי למסור ביד שומר אחר שאני הכא שהמפקיד רגיל אצל הנפקד כמו שהוכחנו מהסוגיא שעלה זכרונה:
ואם נפשך להקשות על דברינו מסיפא דהאי דינא שפסק הרמב"ם ז"ל והוא שלא ימעט שמירתו כיצד ימעט שמירתו כגון שהיה מופקד אצלו בשכר והפקידו אצל אותו השני בחנם וכו' הואיל ומיעט שמירתו פושע הוא ומשלם. ובודאי הגמור דענין נ"ד הוא שומר שכר שמסר לשומר חכם הוא דיהונתן סרסור הוא והסרסור נקרא שומר שכר כמו שפסק הרמב"ם ז"ל בהלכות שלוחין פ"ב הלכה ו' וז"ל הסרסור שליח הוא אלא שהוא נוטל שכר שליחותו לפיכך אם שנה דעת הבעלים משלם מה שהפסיד וכו' והרב כסף משנה ז"ל כתב שם בשם המרדכי ז"ל שהסרסור ש מר שכר אפי' בשעת הליכה עכ"ל ואם כן קשיא לנ"ד שיהונתן מסר לאשת דוד שהיא שומרת חנם ומחוייב יהונתן מהאי טעמא והנרא' לנו בזה הוא דאי לא מסתפינא מייתינא מאי דכתב רבינו ירוחם ז"ל בנתיב ל' חלק ב' על דברי הרמב"ם ז"ל וז"ל ותמהו עליו רוב הפוסקי' שמאחר שרגילים הבעלים להפקיד אצלו אפי' שמיעט שמירתו שנתנו לשומר חנם פטור ע"כ אבל הואיל והרב המגיד הליץ בעד הרמב"ם וז"ל דעת רבינו בזה נראה נכון דעד כאן לא אמרינן שכל זמן שדרך המפקיד למסור לשני שפטור הראשון אלא מפני גילוי דעת שכבר גלה דעתו שהוא מאמינו לשני לפיכך אין לו טענה על הראשון וזה הוא כשהשמירות שוות אבל כשגרע הראשון השמירה ודאי המפקיד כבר גלה דעתו שהוא חפץ עתה בשמירה מעולה וזה הראשון פחתה ואין לך פשיעה גדולה מזו ע"כ. עכ"ז נראה לעניות דעתי דהרמב"ם יודה לנ"ד דהא שאני הכא דמסרה לאשתו של דוד שהיא כגופו דמיא ומסירתה לה כמסירתו לדוד עצמו ודמיא להא דאחז"ל בהמפקיד כל המפקיד על דעת אשתו ובניו הוא מפקיד ומצאתי הון לי בשאלות השייכות להרמב"ם בס' המשפטים סי' ג' וז"ל:
וששאלת אדוני על ראובן שאמר לשמעון תן מה שיש לי בידך והלה טוען פרעתי לאשתך וראובן משיב מה איכפת מה שנתת לאשתי תן לי מה שמסרתי לידך אם אשת ראובן בת דעת וראובן מניחה לישא וליתן ישבע שמעון שמסר לה ופטור דלא שייך לומר שומר שחסר לשומר חייב דלא מיבעיא לרבא דמחייב מטעם את מהימנת לי בשבועה האיך לא מהימן לי בשבועה דפטור דלאשתו מהימן טפי דכל אשר יש לו נתן בידה אלא אפי' לאביי אליבא דר' יוחנן דמיחייב משום אין רצוני שיהא פקדוני ביד אחר הכא פטור כדמשמע פ' המפקיד בעובדא דהנהו גינאי דהפקידו מרייהו גבי חד מנייהו יומא חד שמע הלולא ואפקדינהו גבי דהאי סבתא ומשמע דפטור אפי' לר' יוחנן משום דכל יומא הוו מיפקדי גבה וא"כ גילוי דעתא דניחא להו כ"ש הכא גבי אשתו ועוד יש לדמותו לכל המפקיד על דעת אשתו ובניו הוא מפקיד ושלום מאיר ב"ר ברוך שי'. ושאלה הזאת הובאה במרדכי בפרק המפקיד אות באות ככתבה וכלשונה. א"כ זכינו לדין בנ"ד לפטור את יהונתן מלשלם המרגליות שמסר לאשת דוד והוא שישבע שמסר לה המרגליות כיון שאין כאן ראיה ברורה ואע"פ שמדברי אביגיל הנ"ל נראה שקיבלה המרגליות באמרה ואח"כ בקשתי בעדם ולא מצאתים שמשמעם שבקשה מה שקבלה דאי לא תימא הכי אלא שלא קבלה שום דבר מה היה לה לבקש אעפ"כ מדיוקא לא פטרינן ליהונתן משבועה וגם לפי תנאי שהבריך מוהר"ם לפטור לנפקד שמסר לאשת המפקיד שתהא בת דעת ומניחה בעלה לישא וליתן אם נעיין בדברי ה"ה נמצא שאביגיל הנ"ל היא בת דעת ובעלת שכל ונושאת ונותנת בבית דאי לא הכי כשאמר יונתן לדוד מסרתים ביד אשתך הנ"ל מי הרשך למסרם ביד אשתי והיא אינה בת דעת אלא אדרבא ויקראו לאביגיל וישאלו את פיה שנראה שהוא מניחה לשאת ולתת בבית ומאמינה לכל חפציו ועסקיו:
ואם חפץ השואל לסתור את בנייננו מתשובת הרשב"א הביאה הרב ב"י בסי' ש"מ וז"ל כתב הרשב"א שאלת השואל כלי מחבירו והחזירו בביתו ליד אשתו ובניו הסמוכים על שלחנו ונגנב או נאבד עד שלא ידע המשאילו מהו תשובה משנה שלימה שנינו בפרק השואל השואל את הפרה ושלחה לו ביד בנו או ביד עבדו וכו' וכן בשעה שמחזירה אלמא חזרה ליד אשתו ובניו אפי סמוכים על שלחנו אינם מוציאים אותו מידי תשלומין דשואל חזרה לדעת המשאיל בריך וכדר' אלעזר דאמר הכל צריכים דעת חוץ ממשיב אבידה עכ"ל דע לך שהרב דרכי משה ז"ל הרגיש בסתירה שיש בין הרשב"א ז"ל ובין תשובת מוהר"ם ז ל שכבר עלה זכרה והשיב בדרך אפשרות וז"ל בסי' הנ"ל ואולי יש לחלק בין שואל למפקיד ע"כ ואני אומר לפי עניות דעתי מלתא דשוייא לתרוייהו דהכא מיירי הרשב"א באשה שאינה בת דעת אמנם אם היא בת דעת בודאי הגמור שהרשב"א יסכים לסברת מוהר"ם ובהכרח גדול צריך אתה להודות לדברי אלה דאי לא קשיא להרשב"א דידיה אדידיה וזה לך האות תשובתו הרמה ברה כחמה כתבה הרב ב"י בסוף סי' פ"ג בח"ה וז"ל כתב הרשב"א בתשובה סי' אלף וצ"ו על ראובן שאמר לשמעון תן לי מנה שיש לי בידך והשיב שמעון כבר פרעתי לאשתך אם אשת ראובן בת דעת והוא מניחה לישא וליתן ישבע שמעון שמסר לה ופטור עכ"ל הרי בהדיא החילוק והתשובה ברורה ולית דין צריך צריך בשש:
הכלל העולה מכל הני מילי ופסקי דהני רבוואתא וסוגייתא לנ"ד שהסרסור יהונתן ישבע שמסר המרגליות לאביגיל אשת דוד ויפטר מכל מיני תרעומת וקטטה מדוד הנ"ל ונראה לענ"ד שזה הדין דין אמת שמזולת הראיות מהני אריות שעלה זכרם בכתב יש עוד ראיה אמיתית כפי נמוסי וחקי המדינות האלו אמשטרדם יע"א ואגפיה שהסרסור מושבע ועומד בערכאות של גוים שאם ימצא בו שום עול ומרמה שיאבד אמונתו ואומנותו וחזקתו וישאר מושלל מכל הרוחתו שבודאי הגמור שיש לו נאמנת בדיבור בעלמא כ"ש להסכמתנו על פי גאוננו שאינו נפטר אלא בשבועה והנלע"ד כתבתי בסדר ובשנת בהעלתך את הנרות לפ"ק ביום שנכפל בו כי טוב:
נאם עבד ה' מאיר הכהן בן לא"צ כמוה"רר אברהם הכהן אלפסי סי"ט: