הקדמה
קול אמולה גדולה שמעה אוני ותבן לה קול במחנה העברים בתרועה ובשמחה להרים קול בדע"ת ומזימוות קלא דלא פסיק רישיה ולא ימ"וט קול אומר קרא בשפה ברורה לאיור הדור אתם ראו דבר חדש מוקטר מוקדש וכבר היה לעולמים. מימים ושנים מהני פס"קי דבי רב אור נערב שחוזרים ונעורים. להחזיר העטרה ליושנה. כמקדמת דנא. להגדיל תורה ותעודה בתוך קהל ועדה:
ויהי כשמע כל הקולות האלה נבוכו רעיוני ואשתוללו עשתנותי פלצות בעתתני רעדה אתזתני ישבתי משתאה תוהה ובוהה אמרתי בלבי מי הוא זה. אפר יחשוב מחזה שדי יחזה. והוא לא טמן אלא בזה. איש אפר אלה לו אנכי היום נבדל מכל רעיון דל ואביון איך אעלה הרמתים לעוף בשמים בלי כנפים כי כל כנף מרועה תחת השמלה לוטה ואיך אעשה הור"אה גדולה לעסוק ולפלפל בהני שמועות דמרפסן אגרי דצריכין נגר ובר נגרי להבין איכותם ומהותם עא"כו להשמיעם וללמדם לפני יודע דת ודין יושב על מדין. הלא הוא החכם הכולל תהילותיו מי ימלל. עמלו בתורה יומם וליל מורי ורבי כמהו"רר יצחק חיים אבן דנא די בריתו נר"ו. הכל צריכין למארי חיטיא תלי תניא דתניא דז ליה כבר בתיה בר אבהן ובר אוריין דמטמרן ליה גליין. ברוב בניין וברוב מניין משם רועה אבן ישראל על דנא פתגם להתבותא ולאסוקי שמעתא אליבא דהלכתא וא"כ אפוא איך אנא פומפור קטינא אהיה ח"ש בהוראה ובקול ענות דרגא תב"יר בבלי דעת מילין אכביר:
אכן שעיפי ישיבוני כליותי יעצוני מה לך נרדם למה תהיה כאיש נדהם אזור נא כגבר חלציך וקרב אל המזבח להקריב שלמי חובה באהבה רבה בצהלה ובדצה. בתשלומי כפל ארבעה וחמשה אל מול מעלת. מלכי ואפרכי פרנסי עץ חיים המה הגיבורים זכים וברים אשר בלכתם ילכו ולעומתם ינשאו האופ"נים "בפנים שונים" עשרת מונים להעמיד התורה על תילה. לתומכה ולסעדה שטו ולקטו שמחים וששים מב"ה מב"ה תקל ופרש"ין לחזק ולאמץ לבעלי תריסין אשר על כן אשנה להם פרק זה שיקח נא ברכתי ראשית פרי אדמתי יגיע וירצה. כקרבן אשה נגד כסא מתנשא וכשפל קול התחי"נה אתפללה לאל שוכן מעונה. יאריך ימיהם בנעימים דשנים ורעננים ברבוי אחר רבוי בנים ובני בנים ה' עליהם יחיו:
אחרי כן אפתח פי להודות השב"חים והנטי"פות מור עוברי בקול קורא במד"בר על אחי ורעי ולא אחריש בדי"ו לספר בשבתם ובעדיים. כי להני תנאי לא דרשינן דיו רבנן סבו"ראי אשלי רברבי צנתרי דדהבא. דדהבא העוסקים בהויות דאביי ורבא חש"בי לנה"רא כה"ני לי"ה מהם תעלוץ קריה. בכל"ליא שנו בה"ללא נותנו. לומדים תורה לשמה בקלא נעימא לא פסיק מפומייהו גרסא משמנה ומגרשה שפתותיהם שושנים ששונים אשקו"לות מאו"רות אמרות טהורות. חוצבי להבות. כל עוף הפורח עליהם מיד נצרף עמהם לשמע חכמתם וחריפותם. ואני טרם אכלה לדבר אחלה לחבר תפילה לאל חי כן ירבה וח"ן יפרוץ יפרוש כנפיו מזיו שכינתו עליהם ומכל צרה וצוקה יצילם ועל כך ההשקט והשלוה יעמידם בחדוה נצח סלה ועד: