שאלה מעשה שהיה כך היה ראובן היו לו שלשה משרתים בביתו שמעון לוי ויהודה ולשמעון היו לו שתי בנות קטנות ולוי ויהודה היו בחורים ויקר מקרה שביום אחד מהימים שהיו יושבים ארבעתם יחד אמר ראובן לשמעון רבוני הוא שתתן שתי בנותיך ללוי ויהודה חביריך ובאותו זמן צוה גם כן ללוי ויהודה שתיכף ומיד יתנו לשמעון לפניו קידושין בעד שתי בנותיו הנז' והם השיבו לו שכעת לא היה נמצא בידם לא כסף ולא שוה כסף כדי לקדשם אז אמר ראובן להם אם הדבר הזה מעכב הנני מלוה לכם המעות. והוציא ב' זהובים מכיסו ונתן לפניהם לשמעון וכך אמר לו הרי לך ב' זהובים אלו לשם קידושי שתי בנותיך שיהיו מקודשות בהם ללוי ויהודה משרתי כדת משה וישראל ולוי ויהודה הנמצאי' שם שתקו ולא דברו מאומה ואחר כך כשיצאו שלשתם יחד מלפני ראובן והיו הולכים ודבר בענינים אחרים בתוך הדיבור הנ"ל אמר להם שמעון בסימן טוב הרי אתם קניתם היום אשה לכל אחד ואחד ולוי ויהודה הנז' לא ענו אותו דבר. ויהי מקץ שנתים ימים שהגיעו הבנות לפרק בתולה נשאת בא שמעון להשיא בנותיו ללוי ויהודה בכח הקידושין הנז' ולוי ויהודה ממאנים בדבר באמרם שמימיה' לא עלה בדעתם לישא את בנותיו הנז' ושאם שתקו באותו זמן כשאירע המעשה הנז' לא היה כי אם דוקא להיותם משועבדים לראובן ולא רצו לסתור את דבריו כדי שלא להפסיד מה שהיו מרויחים עמו. זאת ועוד שהם לא מינו לראובן הנז' להיות שלוחם ולקדש בעדם וכו' אשר על כן נפשם לשאו"ל הגיעו לדעת מה יהיה משפט הבנות הנז"ל אם חלו הקידושין ההם או לאו. אחי בר אושיה ראש פנה מגן וצינה נחית לעומקא דדינא ויהי לפני"נה בהדי כבשי דרחמנא מן הממשלה הראשונה אשר אהבתו בלבי חונה פרח שושנה הלא הוא החכ' הנעלה כמהר"ר משה ישראל נר"ו. בראשית נמי מאמר הוא רמינא פוזמקי ומצלינא בשלשת הצלי"ם בשיר המעלו"ת לשלמ"ה וחדאי נפשי חדאי בשבת ישרא"ל בחש"בון ובבנ"ותיה חושבנא דטוביינא דחכימי שורייקי דעיינין כחו"ל שוויוה רבנן אהובי כעי"ן פנים  כמו השחר על"ה להאיר על הארץ אורה זו תורה בפלפול וסברה רבי אמרה חיים שנים ישל"ם שלמים וכן רבים והפה גומר אומר כי תקדמנו ברכות טיב לישב בצל ע"ץ החיי"ם שנים כשני אליהו כי מימיו מן המקדש הם יוצאים בחיי סב"א דמשפטים היושב על מדין כבר שית כבר שבע דרך גדילתו בתלמוד ומעשה רב. רב תנא הוא ופליג בכל מקום שבעלי תשוב"ה עומדים גדול העונה על רב דורשה ומגיהה יוצאה וראשה פרוע לקראת מלך רב. הלא הוא מורינו הרב אבן דנא די בריטו יהי שלום בחילו הולך ורב אכי"ר. ולעילא מכל ברכתא לברך על המוג"מר הא למיגמר הא לאגמורי מן השלשה הכי נכבד אבי מרי רכב ישראל ופרשיו שמואל לא יתקרי רבי לו יתקרי כמאמר משל הקדמוני תהי מנוחה אבא כבוד שלמדני תורה לא זז מחביבני עד העמדני בקרן אורה ודרכי יושר והגיעני לפרק במה דורש"ין מילתא כדנא צריך לאודועי מלכא לעלמין חיי עד הגיעי להכל שואלין ועיני אדני המלך רואות וקולות עליהם וגם עד זקנה ושיבה אלקים אל תעזבהו עד רואות בנו"ת  ירושלים דדהבה ועמוד כהן לסוד תומים ואורים אכי"ר. שתי שומי אותיותי אלה לחוות דעי ולמרס בדם אהבתו שלא יקרוס בדברות שתים ברזל בברזל יחד ואען ואומר תן לחכם ויחכם עוד ישראל אשר בך אתפאר:
תשובה מה יפו ומה נעמו רעיך לי מה נמלצו לחכי אמרתיך פלפלא חריפא בר אורין ובר אבהן ודבש וחלב תחת לשונך בקי בנגלה ובנסתר ובהויות דאביי ורבא הלא הוא אוהבי ורעי החכ' כמהר"ר שלמה הקטן נר"ו ראיתי שאלתך אשר שאלת בשכלך הזך ואף על פי שאיני ראוי להשיבך מחמת קוצר דעתי ומיעוט הקפתי בים התלמוד ובפוסקים מכל מקום תורה היא וללמוד אני צריך ולצאת ידי חובתי אחוה לך דעי ואבטח בצור שוכן מעונה שיצילני משגיאות וידריכני בדרך הישרה בהיות שאדני השאלה הזאת ויסודיה הטבעו על דין השליחות צריכין אנו להביא מקור זה הדין מים התלמוד שממנו תבא ההוראה וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
גרסינן בפרק שני דקידושין דף מ"ה הנהו בי תרי דהוי קא שתו חמרא תותי ציפי בבבל שקל חד מינייהו כסא דחמרא יהב ליה לחבריה אמר מיקדשא לי ברתיך לברי אמר רבינא אפילו למאן דאמר חיישינן שמא נתרצה האב שמא נתרצה הבן לא אמרינן אמרי ליה רבנן לרבינא ודילמא שליח שויה לא חציף איניש לשויי לאבוה שליח ודילמא ארצוייה ארצייה קמי' אמר ליה רבה בר שימי בפירוש אמר מר דלא סבר להא דרב ושמואל עד כאן:
ופרש"י תותי ציפי תחת אילני צפצפה שהוא מין ערבה לשון אחר מחצלות נתונות על גבי זיזין הבולטין ברשות הרבים לשבת תחתיהן מפני החמה. ברתיך לברי. בתך לבני. אפילו למאן דאמר דבת שנתקדשה שלא לדעת אביה שמא נתרצה האב אמרינן. שמא נתרצה הבן. בקידושין שקידש לו האב שלא מדעתו לא אמרינן דאב בקידוש בתו בכל דהו ניחא ליה דטב למיתב טן דו אבל גברא דייק ונסיב ובן אינו ברשות אביו לקדש לו אשה שלא בשליחותו. ודילמא ארצוייה ארצייה. בן קמיה אביו וגילה לו דעתו שהוא חפץ בה והאב נעשה לו שליח מאליו וזכין לאדם שלא בפניו. מר. רבינא בפירוש שמעתי ממנו דלא סבר ליה לדרב ושמואל דאמרי חוששין שמא נתרצה האב וכל שכן לשמא עשאו שליח אלא אם כן שמענו ודקאמר אפילו למאן דאמר וכו' לרוחא דמלתא כי היכי דלקביליה מיניה קאמר הכי עכ"ל:
נראה מכאן שצריך המקדש למנות את השליח ואם לא מנהו אינה מקודשת דלבתר דמקשה הגמרא ודילמא ארצוייה ארצייה השיב רבה בר שימי בפירוש אמר מר דלא סבר להא דרב ושמואל שרוצה לומר דלא חיישינן שמא נתרצה האב וכל שכן לשמא עשאו הבן שליח אלא אם כן שמענו כמו שפר"שי וכמו שנראה פשט הלשון דבתחילה אמר רבינא אפילו למאן דאמר חיישינן שמא נתרצה האב שמא נתרצה הבן לא אמרינן אם כן לבתר דמסיק הגמרא דלא סבר רבינא להא דרב ושמואל באב כל שכן וקל וחומר דלא סבר בבן אל' אם כן עשאו הבן שליח בפירוש:
והרמב"ם בפרק ג' מה' אישות כתב כל העושה שליח לקבל הקידושין צריך לעשותו בפני שני עדים. אבל האיש שעש' שליח לקדש לו אשה אין צריך לעשותו בעדים. שאין מקום לעדים בשליחות האיש אלא להודיע אמיתות הדבר לפיכך אם הודו השליח והמשלח אין צריכין עדים. כמו שליח הגט וכמו שליח שהרשהו להפריש לו תרומה וכיוצא בהן בכל מקום ששלוחו של אדם כמותו ואינו צריך עדים עכ"ל:
והרב המגיד כתב שכן נראה מן הירושלמי דקאמר לא הוחזק השליח בעדים ויתבאר פרק ט' ובגמרתנו אמרינן ודילמא שליח שויה ולא אמרינן בעדים עכ"ל:
והרב בשולחנו הטהור אבן העזר סי' ל"ה סעיף ג' פסק כן אין צריך עדים במינוי האיש שליח לקדש לו אשה רק שהשליח והמשלח מודים בדבר אבל בשליחות האשה שהיא עושה שליח לקבל קידושיה צריך שיהיה בעדים:
וכן הוא דעת הרא"ש שאמר מכאן נראה שאין צריך עדים במינוי שליחות של קידושין כיון דמודה המקדש שעשאו שליח וכן דעת כל הפוסקים אלא שהראב"ד השיג על הרמב"ם ואומ' שגם בשליחות האיש צריך עדים:
נמצינו למדין שהרמב"ם וכל הפוסקים שאמרנו כולם כאחד מודים שצריך האיש לעשותו שליח אלא שאינו צריך עדים:
וכן מצאתי בפירוש בפירקא קמא שם דף ז' הילך מנה והתקדשי לפלוני מקודשת מדין עבד כנעני עבד כנעני לאו אף על גב דלא חסר מידי קא קני נפשיה האי גברא נמי אף על גב דלא חסר מידי קנו להאי אתתא:
ופרש"י הילך מנה והתקדשי לפלוני. והוא שלוחו אלא שמקדשה משלו מקודשת. ואף על גב דממונא לאו של משלח הוא מדין עבד כנעני שאחרים פודין אותו בממונם והוא קונה עצמו ויוצא לחירות ואף על גב דלא חסר איהו בהאי ממונא מידי עכ"ל:
וכך הם דברי הרא"ש שכתב הילך מנה והתקדשי לפלוני ועשאו פלוני שליח אלא שנתן המנה משלו או שלא עשאו שליח ואמר המקדש הרי את מקודש' לי במנה שנתן ליך פלוני הרי זו מקודשת. וכן פסק הרב בשולחנו סימן כט' עיין שם:
והרשב"א בחידושיו למסכתא זו האריך בענין זה וזה לשונו אמר רבינא אפילו למאן דאמר חוששין שמא נתרצה האב שמא נתרצה הבן לא אמרינן פירוש ואפילו בששדכו דאלו בשלא שדכו אפילו לנתרצה האב לא חיישינן דרבינא לאפוקי מדרב ושמואל אתי כדאמרינן בפירוש מר לא ס"ל הא דרב ושמואל והיינו נמי דאקשינן וליחוש דילמא שליח שוייה דכיון דשדכו אית לן למיחש לכל טצדקי דאית לן למיחש ובתוספות אמרו דדוקא באב הוא דקא אזיל ומקשי דניחוש ליה משום דמצוה עליה רמיא כדכתיב קחו לבניכ' נשים ורגיל הוא לדבר על עסקי נשואיו אבל באחר שקדש את האשה לחברו אין חוששין לו כלל ובאב נמי אסיקנא קנא דלא חיישינן דבפירוש מר לא ס"ל הא דרב ושמואל ופרש"י דאין חוששין לשמא נתרצה האב וכל שכן לשמא עשאו שליח אלא אם כן שמענו נראה מתוך דבריו שאם שמענו דנתרצה לבסוף מקודשת ולכאורה ודאי לישנא הכי משמע מדאמר רבינא אפילו למאן דאמר חוששין שמא נתרצה האב שמא נתרצה הבן לא אמרינן אלמא אין חוששין שמא אמרו הא אם נתרצה נתרצה וכן נמי מהא דאמרינן בפירוש מר לא ס"ל הא דרב ושמואל ורב ושמואל חוששין אמרו ואנן לא קיימא לן כותייהו למיחש אבל אם שמענו שנתרצ' נתרצה ואלא מיהו לפי שפרש"י ז"ל בפרק קמ' גבי הילך מנה והתקדשי לפלוני דדוק' בשעשאו  שליח הכא נמי בששמענו מעיקר' שנתרצה בכך ואי נמי הכא שאני דאב אצל בתו וא"נ אצל בנו שהדבר מצוי שהאב משתדל בנשואיהן כל ששמענו לבסוף שנתרצו חוששין להן שהדב' קרוב שנתרצו בפירוש מתחילה עכ"ל:
הרי לך בהדיא מתוך דבריו של הרש"בא שהוא סובר גם כן שצריך לעשותו שליח שהרי הביא פירוש רש"י ורצה להבין מתוך דבריו שאמר אלא אם כן שמענו שאם נתרצה לבסוף מקודשת בשביל הראיות שאמר אבל לפי מה שפירש רש"י בפרק קמא גבי הילך מנה דדוק' בשעשאו שליח הדר ביה מסברתו ואמר הכא נמי בששמענו מעיקרא שנתרצה אי נמי יש לחלק בין האב לאחר וכן פסק בתשובותיו ועיין שם תשובה אלף רל"ז:
ואחרי הודיע אלקים אותנו כל זאת נבוא להשיב הספק שנסתפק ה"ה אם שתי בנות שמעון מקודשות ללוי ויהודה חביריו בשביל הקידושין שקידש עליהם ראובן רבם אם לאו ונאמר כי לפי שכתבנו שהאיש צריך לעשותו שליח אם כן בנדון דידן שלא מצינו בשאלתנו שלוי ויהודה עשו לראובן שליח וגם הם אמרו כשתבעם לישא את בנותיו שהם לא מינו את ראובן לקדש בשבילם אינם מקודשות שתי בנות שמעון ללוי ויהודה:
ואם יאמר האומר שהרא"ש כתב ועוד היה נראה לדקדק משמועה זו שאם גילה דעתו לשדכן שהוא חפץ באשה פלונית ואמר לשדכה לו והלך השדכן וקידשה לו בלא מינוי השליחות שהיא מקודשת לו וגם הרמ"ה כתב שאם האב הרבה הדברים לפני הבן שהוא רוצה לקדש לו ושתק הבן והלך האב וקידשה לו הרי זו מקודש' דמחמת כיסופא דאב שתק ועשאו שליח לקדש לו וכן כתב הרב בשולחנו שתי הסברות האלו דנראה שזה דומה לנדון דידן שכשאמר ראובן ללוי ויהודה שיקדשו להם שתי בנות שמעון השיבו לו שלא היה להם מעות או שוה כסף לקדשן ואז אמר ראובן אם הדבר הזה מעכב אני נותן המעו' וכך עשה נתן ב' זהובים מכיסו לשמעון ואמר שתי בנותיך מקודשות ללוי ויהודה בזו כדת משה וישראל דנראה ממה שאמרו לו שלא היה להם מעות לקדשן גילו דעתם לראובן שרצונם היה לקדשן אלא שהמעות מעכב אם כן לפי סברת הרא"ש והרמ"ה שתי בנות שמעון מקודשות ללוי ויהודה אף שלא מינו את ראובן לשליח נאמר לו הגם שהר"אש והרמ"ה נראה להם מהגמרא זאת ואני לפי קוצר שכלי לא ידעתי מאין להם זאת ולא ירדתי לסוף דעתם אבטל דעתי הקצרה מפני דעתם הרחבה ועם כל זה יש חילוק גדול בין הדין שאמרו הנ"ל לנ"ד ולא ראי זה כראי זה שכשאמר הרא"ש שגילוי דעת בלא מינוי השליחות מהני הוא כשאמר לשדכן שהוא חפץ באשה פלונית ואמר לשדכה לו והלך השדכן וקידש לו אבל בנדון דידן לא אמרו לראובן לשדך שתי בנות שמעון להם ואף על גב שהשיבו לו שלא היה להם כסף לקדשן זה עשו לדחותו בדברים שלא היו חפצים בבנות שמעון להם לנשים והראיה לזה האמתלא שאמרו לשמעון שהיו יראים לסתור את דבריו כדי שלא יפסדו מה שהיו מרויחים עמו ולזה שתקו והאות שזה האמתלא הוא אמת ושלא עלה בדעתם לישא את בנות שמעון שכשיצאו שלשתם יחד מלפני ראובן אמר להם שמעון בסימן טוב הרי אתם קניתם היום אשה לכל אחד וכו' והם לא ענו אז אותו דבר בחושבם שאם יגלו דעתם לשמעון בודאי שילך הוא לראובן לספר את כל המאורע ומה הועילו בשתיקתם ולזה לא ענו אותו דבר וגם כשאמר הרמ"ה שאם האב הרצה דברים לפני הבן וכו' אינו דומה לנדון דידן משתי סיבות האחת שבבן יש הטענה שמחמת כיסופא דאב שתק אבל בכאן לא יש זה הטענה שאדרבא אם היה רצונם לישא את בנות שמעון היו עושי' את רבם שליח בפירוש אלא ודאי מה ששתקו שלא היו רוצים בכך והשנית שבאב לא כפר הבן בשליחותו אבל בנדון דידן כפרו בשליחות ראובן:
כלל העולה מכל מאי דכתיבנא מהסוגיות ומהפוסקים שהדין עם לוי ויהודה והאמת אתם ששתי בנות שמעון אינן מקודשות להם מאחר שלא עשו את ראובן שליח לקדשן בשבילן זה הנראה לי לעניות דעתי בזה הענין:
ועוד אני אומר שאף אם נניח שמינו את ראובן לשליח לקדשן בשבילן אינם יכולים לישא אותן לפי שלא ביאר ראובן דבריו כשקידשן לומר בתך פלונית מקודשת ללוי ובתך פלונית ליהודה כמבואר בשאלתינו וכיון שכן הוא כל אחת מהן צריכה גט משניהם מספק שאין ידוע איזו נתקדשה לזה ואיזו נתקדשה לזה וגם שיתן האחד גט לשתיהן והאחד ישא אחת מהן אי אפשר שמא יפגע באחות ארוסתו:
והכי איתא בהדיא בפ' האיש מקדש דף נ"ב תני טביומי לזה חמשה בנים ולזה חמשה בנות ואמר אחת מבנותיך מקודשת לאחד מבני כל אחת ואחת צריכה חמשה גיטין מת אחד מהם כל אחת ואחת צריכה ארבע גיטין וחליצה מאחד מהם עד כאן:
ופרש"י אחת מבנותיך מקודשת לאחד מבני. וכגון שעשאוהו שליח. כל אחת צריכה חמש' גיטין שאין ידוע איזו נתקדשה ומאיזה מהם נתקדשה לפיכך צריכות גט מכולם. וחליצה מאחד מהם שמא ארוסת המת היא וכל אחת עומדת בספק זה עכ"ל:
וכן פסק הרמב"ם פ' ט' מה' אישות מי שהיו לו חמשה בנים ועשו כלן שליח את אביהם לקדש להם אשה ואמר אבי הבנים לאיש שיש לו חמש בנות אחת מבנותיך מקודשת לאחד מבני וקיבל האב הקידושין כל אחת מהן צריכה חמשה גיטין מכל האחין הואיל וכולן נתנו רשות לאב לקדש להם אשה מת אחד מהם כל אחת מהן צריכה ארבעה גיטין וחליצה מאחד מהן עכ"ל:
וכן כתב הרב בשולחנו מלה במלה בלא חסר ויתר ולכן לא העתקתיו שהוא ללא צורך וכן פסקו כל הפוסקים כלם בדרך אחד לפי שהוא דבר בלא מחלוקת:
ואחר שחקרנו וחפשנו חיפוש מחיפוש בים התלמוד מים שאין להם סוף מצאנו עוד בפ' ב' דיבמות דף כג' משנה דמסייע לן וזה לשונו שנים שקידשו שתי אחיות זה אינו יודע איזו מהן קידש וזה אינו יודע איזו מהן קידש זה נותן שני גיטין וזה נותן שני גיטין וכו' ואף על פי דבגמרא מקשה שמע מינה קדושין שאין מסורין לביאה הוו קדושין ותירץ הכא שהוכרו ולבסוף נתערבו דיקא נמי דקתני ואין יודע ולא קתני ואין ידוע שמע מינה דנראה דאינו דומה לנדון דידן דמיירי בשלא הוכר מעיקרא כבר כתבו הרי"ף והרא"ש ז"ל דהאי קושיא והאי תירוצא אליבא דרבא הוא דסבר קדושין שאינן מסורים לביאה לא הוו קדושין ולית הילכתא כותיה דקיימא לן כאביי בי"על קג"ם והא חדא מינייהו הילכך בין הוכרו ולבסוף נתערבו בין לא הוכרו כלל זה נותן שני גיטין וזה נותן שני גיטין כפשטא דמתניתין עכ"ל:
והתוספות גם כן כתבו בד"ה דיקא נמי דקתני אינו יודע ואם תאמר אם כן תיקשי לאביי דאמר בפ' האיש מקדש דף כא' ושם דהוו קדושין וי"ל דאין יודע משמע הכי ומשמע הכי:
דנראה מדבריהם שהם סוברים גם כן כמו הרי"ף והר"אש שפשט המשנ' בין שהוכרו ולבסוף נתערבו בין שלא הוכרו כלל הכל אחד:
ועדיפא מינה מצאנו שפסק מהרי"ק בשולחנו סימן לז' סעיף יג' מי שיש לו שתי בנות אפי' שתיהן קטנות ושידך אחת מהן לאחד ואחר זמן קבל ממנו קדושין ואמר סתם בתך מקודשת לי אפי היו עסוקי' בה שתיהן אסורו' לו וצריכ' גט ממנו ע"כ וכל זה מדברי רב המגיד בפרק ט' שכן העלו בבית דינו של רבינו יעקב הלכה למעשה שאפילו היתה אחת מהן משודכת והיו עסוקין בה כלן צריכות גט וכן כתב הרמב"ן והרש"בא להחמיר:
ואע"ג דאיתה בתוספתא שני אחין שקידשו שתי אחיות זה אינו יודע איזו מהן קידש וזה אינו יודע איזו מהן קידש שתיהן אסורות מספק אם היו עסוקים בגדולה לגדול ובקטנה לקטן אומר אני גדולה לא נתקדשה אלא לגדול וקטנה לא נתקדשה אלא לקטן דנראה דסותר מה שפסק הרב כבר תירץ הר"ן זה הקושיא ואמר דלא דמי דהתם כל אחד קידש אחת ידועה ועכשו לא ידע איזו מהן קידש זה ואיזו מהן קידש זה ולפיכך אומרים כיון שעסוקים בגדולה לגדול וכו' חזקה כשקדשו לא קידש הגדול אלא לגדולה וקטן לקטנה אבל כאן שבשעת הקדושין אמר בתך מקודשת לי סתם יש לומר שאין הולכין אחר אומדן דעתן:
ואף שרבינו תם ופוסקים אחרים עמו אינם סוברים כן דאומרים שאינה מקודשת אלא זו ששידך כבר הביא הרב בית יוסף בספרו ראיות רבות מכמה פוסקים ומהלכה למעשה שהוא כסברתו וז"ל אחר שהביא סברת ר"ת וראיותיו כתב אבל הרב המגיד כתב בפרק ט' דע שיש מדקדקים ממה שכתב לא שביק איניש מצוה דרמיא עליה דהוא הדין למי שיש לו שתי בנות קטנות ושידך אחת מהן לאחד ואחר זמן קבל ממנו קדושין ואמר סתם בתך מקודשת לי מסתמא המשודכת קידש במעמדן שעליה נתכוונו והביאו סעד לזה ממה ששנינו בתוספתא שני אחים שקידשו שתי אחיות זה אינו יודע איזו מהן קידש וזה אינו יודע איזו מהן קידש אסורות מן הספק אם היו עסוקים בגדולה לגדול ובקטנה לקטן אומר אני גדולה לא נתקדשה אלא לקטן וכו' ויש דוחין ראיה זו דהתם כל אחד מהם קידש אחת מהן ידועה ועכשו לא ידע איזו מהן קידש זה ואי זו מהן קידש זה ולפיכך אומרים כיון שעסוקים בגדולה לגדול חזקה לא קידש אלא היא אבל כאן שבשעת הקידושין אמר בתך מקודשת לי סתם י"ל שאין הולכין אחר אומדן דעתם וכן העלו בבית דינו של רבינו יעקב הלכה למעשה שאפילו היתה אחת מהן משודכת והיו עסוקים בה כלן צריכות גט וכן כתב הרמב"ן והרש"בא ז"ל להחמיר עכ"ל וכך הם דברי הר"ן בפרק האיש מקדש וכתב שגם רבינו סעדיה גאון כתב בתשובה שכולן צריכות גט ומיהו בדחיית אותה התוספתא כתב עוד הר"ן ועוד שעסוקים באותו ענין כמפרש דמי ועדיף טפי משדיך ובהגהות מימון משמע נמי כדברי הר"ן וה"ה שכתב בפרק ט' אם שידך אחת מהן תחילה ואחר כך בשעת הקידושין אומר בסתם אומר רבינו תם דמסתמא המשודכת קידש וכל שכן אם המשודכת היא במקום האב והחתן שדעתן עליה וכל שכן אם אמר לו בתך הגדולה ואין לו בנות כי אם מאשה אחת דודאי גדולה שבכולן קאמר ליה וכן כתב ראב"יה שאם היו מדברים תחלה על עסקי אחת ולא נודע איזו היא אפילו בסתם מקודשת דהלכה כרבי יוסי דאמר היה מדבר עמה על עסקי קידושיה וכו' אבל רא"מ כתב דתופסין קידושין בכולן וצריכות כולן גט ואפילו ברור לנו שדעתו של המקדש על הגדולה אין מחשבתו מבטלת דיבורו שהוציא בפיו משמע דדברים שבלב אינם דברים הואיל ושינה הלשון מלשון העולם המבררי' קידושיהם ושמעתי שמעשה היה בבית דין של רבינו תם ששידך בנו של ה"ר אושעיא בת רבי מוריל והיו לו ג' בנות ובשעת קידושיו קידש סתם ויש שהיו רוצים להתיר מחמת השידוכין ורבו האוסרים והצריכו גט לשלשתן ואף על פי שכתבו שרבינו שמחה הביא כמה ראיות לדברי רבינו תם כתבו שרא"מ הורה כדאמר וכן כתבו בתשובות הגאונים רב סעדיה גאון תמה על מי שעלה על דעתו לומר דבאומר בתך מקודשת לי שלא קידש אלא אותה ששידך שהרי בפירוש אמרו שמחלוקת אביי ורבא היה באומר אחת מבנותיך אבל באומר בתך סתם איפשר דמודה שתפשו הקידושין בשתיהן ואין משגיחין לשידוכין הראשונים ולא יועיל לומר שצוה כשאמרו לו נאסרו עליך שתיהן ואמר לא קידשתי אלא פלונית דבארבעה דברים לא יועיל תוך כדי דיבור וחד מינייהו קידש הילכך שתיהן צריכות גט ואין חשש לדבר זה עכ"ל:
העולה לנו מכל זה דאפילו אם שידך אחת מהן בתחילה ואחר כך קידש סתם שתיהן מקודשות מספק וכולן צריכות גט כל שכן וקל וחומר בנ"ד שלא שידכו שום אחת מהן בתחילה דאפילו נאמר שלוי ויהודה עשו את ראובן לשליח כיון שלא פירש ראובן בשעת הקידושין איזו מהן קידש ללוי ואיזו ליהודה הרי הן ספק מקודשות לכל אחד מהם וצריכות כל אחת מהן גט מכל אחד מהם ואפילו רבינו תם וסיעתי' יודו בדין זה הנרא' לפי עניות דעתי להלכה ולא למעשה כי זה נאה ליושב על כסא אשר לו משפט ההוראה וכסאו כסא משפט יהיה נכון לעולמי עד ונשאל מהיוצר יאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו אכי"ר:
בשנת ובסדר ואגדלה שמך והיה ברכה לפ"ק:
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט