שאלה סה שטר אחד שכתובים בו עניינים שונים והעדים החתומים בו מעידים בפיהם עדות נאמנה שבשע' חתימת השטר לא דקדקו היטב על כל העניינים הכתובים בשטר והנה אמת נכון הדבר שעל זה חתמו ועל זה לא חתמו שלא עבר בפניהם והשתא מבעיא לן אם מפיהם אנו חיים ויהיו נאמנים לומר על זה חתמו וטל זה לא חתמו אם לאו יורינו המורה ומה' תהיה משכורתו שלמה:
תשובה עיקרא דהאי מילתא איתא במסכ' כתובות בפרק שני דייני גזירות (דף ק"ט ע"א) משנה העורר על השדה והוא חתום עליה בעד אדמון אומר השני נוח ני והראשון קשה הימנו וחכמים אומרים איבד את זכותו עשאה סימן לאחר איבד את זכותו: ובגמרא אמר אביי לא שנו אלא עד אבל דיין לא איבד את זכותו דתני רבי חייא אין העדים חותמין על השטר אלא אם כן קראוהו אבל הדיינין חותמים אף על פי שלא קראוהו:
ופירש רש"י ז"ל העורר על השדה וכו'. ראובן מערער על שדה שביד שמעון ואומר לוי שמכרה לך גזלה ממני: והוא חתום טל שטר המכירה שכתב לוי לשמעון כשמכרה לו: אדמון אומר יכול הוא שיאמר מה שלא ערערתי בשעה שלקחת מלוי וחתמתי בתוך השטר עד לפי שלוי אדם חזק וקשה להוציאה מידו ונוח לי שתהא בידך שאוציאנה ממך בדין: איבד את זכותו דהואיל וחתם תודה שאין לו עסק בה: עשאה המוחזק בה סימן לאחר לא לראובן זה העורר עליה אלא לאיש אחר היה מוכר שדה מצד זו ומצר לו ארבעה מצרי השדה וכתב לו במצרים מצר פלוני שדה שלי ועשה שדה זה מצר ללוקח ובשמו של מוכר וזה חתם טל אותו שטר ולא ערער: איבד את זכותו אפילו לאדמון דאין לומר כאן השני נוח לי: גמ': אבל דיין שהובא שטר המכירה בבית דין לקיימו כמשפט קיום שטרות שהעדים באין ומעידין על כתב ידם והדיינין כותבין שטרא דנן נפקא לקדמנא ואסהידו סהדי אחתימות ידייהו ואישרנוהי וקיימנוהי: לא איבד את זכותו שלא ידע מה כתוב בו שיערער עליו: דתני רבי חייא אין העדים חותמין על השטר אלא אם כן קראוהו שהרי על דברי השטר הם באים להעיד: אבל הדיינין חותמין. בקיום אף על פי שלא קראוהו שהרי אינן מעידים אלא ששטר זה בא לפנינו והעדים הכירו חתימתן:
וידוע דהלכה כחכמים דמי שעורר על השדה והוא חתום עליה בעד שאיבד את זכותו, וכהא דתני רבי חייא אין העדים חותמין על השטר אלא אם כן קראוהו וכו': וכן פסקו כל עמודי ההוראה זכרונם לברכה: הראשון שבקדושה הנשר הגדול הרי"ף ז"ל במקום הנזכר שהביא המשנה כצורתה ומאי דאיתמר עלה בגמרא כמנהגו:
ואחריו החזיק תלמיד תלמידו הרמב"ם ז"ל בפרק ששה עשר מהלכות טוען ונטען הלכה א' ז"ל ראובן שמכר לשמעון שדה והיה לוי מעידי השטר ובא לוי לערער על השדה ולטעון שראובן גזל אותה ממנו אין שומעין ואין משגיחין על ראיות שיביא על אותה שדה והרי איבד כל זכותו שאומר לו היאך תעיד על המכר ותבא ותערער וכו' ובהלכה ב' כתב ז"ל ואין כל הדברים אמורים אלא באחד מעידי השטר שבא לערער. אבל הדיין שקיים השטר יש לו לערער מפני שיכול לטעון ולומר לא ידעתי מה היה כתוב בשטר מפני שיש לדיינין לקיים השטר אף על פי שלא קראוהו אבל העדים אין חותמין על השטר אלא אם כן קראוהו כולו וידקדקו בו ע"כ. וכתב הרב המגיד ז"ל שם בגמרא מפורש הדין והטעם ע"כ. והוא המשנה והסוגיא שקדמנו זכרה:
הרא"ש ז"ל גם הוא פסק כן בפסקיו שכתב המשנה והגמרא שעליה כמו שכתב הרי"ף ז"ל:
וכן פסק רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל בטור חשן המשפט ראש סימן קמ"ז ז"ל בא המחזיק בכח שטרו שקנאה מפלוני והמערער חתום על שטר המכירה אלא שטוען שפלוני גזלה ממנו איבד זכותו שאילו היה אמת לא היה לו לחתום על שטר המכירה ואין צריך לומר עשאה סימן לאחר שאיבד זכותו פירוש שהמערער היה לו שדה אצל זה ומכרה לאחר וכשסיים לו המצרים כתב מיצר פלוני שדה של פלוני והזכיר המחזיק או שמכר המחזיק שדה שאצל זו וכתב מיצר פלוני שדה שלי וחתם המערער ואפילו אם אחר היה לו שדה אצלה ומכרה לאחר וכתב לו מיצר שדה פלוני של המחזיק וחתם המערער איבד זכותו וכן נמי הדין אם המחזיק מכר שדה שאצלה וכתב מיצר שדה פלוני של פלוני והזכיר המערער איבד זכותו במה דברים אמורים שחתם בעד אבל אם המערער דיין וחתום בקיום השטר לא איבד זכותו שאפשר שלא קרא השטר שהדיין חותם על קיום השטר אף על פי שלא קראו וכו' ע"כ: אם כן הדבר פשוט שהעדים אינם יכולין לחתום השטר עד שיקראוהו אחר כך מצאנו שהרב הנ"ל ז"ל כתבו בפירוש בתחילת סימן מ"ה ז"ל העדים חותמין למטה בשטר וצריך שיקראוהו קודם שיחתמוהו ע"כ:
וכתב הרב בית יוסף ז"ל בסימן קמ"ז ז"ל משנה היא סוף כתובות (דף ק"ט) העורר על השדה והוא חתום עליה עד אדמון אומר השני נוח לי והראשון קשה ממנו וחכמים אומרים איבד זכותו ואמרינן בגמרא דכל היכא דלא אמר רבן גמליאל רואה אני את דברי אדמון אין הלכה כאדמון ע"כ: וכן פסק בשלחנו הטהור בסימן הנזכר ס' א' וב' וד' וסימן מ"ה ס' ה':
העולה לנו ממה שכתבנו שאין העדים רשאין לחתום השטר עד שיקראוהו היטב וידקדקו בו כפי הסכמת כל בעלי ההוראה ושאר פוסקים זכרונם לברכה וכמסקנת הגמרא והוא מילתא דמסתבר דאם לא קראוהו נראה כעדות שקר כיון שחתמו על מה שלא ידעו:
גם מצאנו שכתב הרמ"א ז"ל בסימן מ"ה ס' ב' בשם הטור והרא"ש והגהות מיימוני פרק כ"ד מהלכות מלוה ולוה ז"ל דשנים יקראו לפניהן והם חותמין ולבאר זה צריך להציע סוגיית הגמרא שבמסכת גיטין פרק המביא תניין (דף י"ט) דתניא התם עדים שאין יודעין חתום מקרעין להן נייר חלק וממלאים את הקרעים דיו אמר רבן שמעון בן גמליאל במה דברים אמורים בגיטי נשים אבל בשחרורי עבדים ושאר כל השטרות אם יודעין לקרות ולחתום חותמין ואם לאו אין חותמין קרייה מאן דכר שמה חסורי מחסרא והכי קתני עדים שאון יודעין לקרות קורין לפניהם וחותמין ושאינם יודעין לחתום מקרעין להם נייר חלק וממלאים את הקרעים דיו אמר רבן שמעון בן גמליאל במה דברים אמורים בגיטי נשים אבל בשחרורי עבדים ושאר כל השטרות אם יודעין לקרות ולחתום חותמין ואם לאו אין חותמין אמר רבי אלעזר מאי טעמא דרבן שמעון בן גמליאל שלא יהו בנות ישראל עגונות אמר רבה הלכה כרבן שמעון בן גמליאל ורב גמדא משמיה דרבא אחר אין הלכה וכו' ע"כ. הרי"ף ז"ל לא כתב אלא דברי רבא שאמר הלכה כרבן שמעון בן גמליאל שהם דברי סתמא דתלמודא וגם הרמב"ם פסק כרבן שמעון בן גמליאל בפרק ארבעה ועשרים מהלכות מלוה ולוה הלכה ו' ז"ל ואין העדים חותמין על השטר אלא אם כן יודעים לקרות ולחתום ט"כ ולא כתב שדאי שיקראו לפניהם אבל לעניין גיטי נשים כתב בפרק ראשון מהלכות גרושין הלכה כ"ג ז"ל העדים שחותמין על הגט צריכין להיותם יודעים לקרות ולחתום. ואם אינם יודעים לקרות קוראים בפניהם ע"כ. הרי לנו ברור ששני הדינים האלו הם כרבא שאמר הלכה כרבן שמעון בן גמליאל: והרב המגיד ז"ל כתב בפרק ארבעה ועשרים מהלכות מלוה ולוה ז"ל ואין העדים חותמין טל השטר וכו' מבואר פרק המביא חניון ברייתא כרבן שמעון בן גמליאל דאחר הכין דלא מכשרינן כן בשאר שטרות אבל בגט הקלו משום עגונה כמבואר פרק ראשון מהלכות גירושין ואף על גב דבגמרא אמרינן אין הלכה כרבן שמעון בן גמליאל אלא כל השטרות שוות ואוקימנא לה למניין הראיה שיכולין לקרות בפניהם וחותמין יש לומר דהיינו דוקא באנשים שאינן חוששין שיזייף אדם להם כדאמרינן התם דוקא רב נחמן וספרי דדייני וכו' וכן עיקר ע"כ. נמצינו למדין מדברי הרב המגיד ז"ל דאפילו לסברת רב גמדא דאמר אין הלכה כרבן שמעון בן גמליאל ואם כן אם קראוהו בפניהן יכולין לחתום היינו דוקא דיין כמו רב נחמן וספרי דדייני דמרתתי לשקר אבל באנשי דעלמא לא:
גם הרב בית יוסף ז"ל בסימן מ"ה אחר שכתב דברי הרא"ש ודברי ההגהות ז"ל כתב ז"ל אבל הר"ן בפי' להרי"ף לא הזכיר חילוק בין קראוהו שנים לקראוהו אחד גם הרמב"ם והרב המגיד בפרק כ"ד מהלכות מלוה ולוה לא הזכירוהו ובפרק א' דגירושין כתב אף על פי שאין יודעין לקרות קורין לפניהם וחותמין וכן מקרעין להם נייר וחותמים ואין עושין כן בשאר שטרות ומשמע דקאי לתרוייהו והיינו כרבן שמעון בן גמליאל דמסתמא דתלמודא אמר משמיה דרבא דהלכה כותיה ומשמע נמי דהרמב"ם בשיטת הרי"ף רבו אמרה כך נראה לי ומה שהביא הרא"ש ראיה מדאכשר רב פפא בשני גוים שאני התם שהם משיחים לפי תומם. וכתב הרא"ש בשם בעל העיטור מסתבר בשאר שטרות דאי מקרו להו תרי דידעי למקרי כמסיח לפי תומו כדאמרינן בשטרא פרסאה ולא נהירא דלא בעינן מסיח לפי תומו אלא בגוי דאי ידע דסמכינן עליה הוה משקר אבל בי תרי ישראל לא חשידי לשקר עכ"ל והא ודאי בעל העיטור כהרמב"ם סבירא ליה אלא דהוה קשיא ליה מדאכשר רב פפא בשני גוים ותירצ' דהתם במסיח לפי תומו ואפשר דלהרמב"ם בשני ישראלים אפילו מסיחים לפי תומם לא שרינן דהתם אי אפשר בלאו הכי דלא שכיח מי שיודע לקרות כתב הגוים ואם לא נאמין לשני גוים מסיחים לפי תומם למי נאמין ובהגהות בפרק הנזכר שרבינו חננאל וראבי"ה פסקו כרבן שמעון בן גמליאל ע"כ. הרי לנו כפי מה שכתב הרב בית יוסף ז"ל שדעת הר"ן ובעל העיטור ורבינו חננאל וראבי"ה זכרונם לברכה פסקו כרבן שמעון בן גמליאל. ואם כן אם אין העדים יודעים לקרות או אם יודעים ולא קראוהו אינן רשאין לחתום אף אם קראוהו בפניהם:
ומעתה נבוא לחוות דעתינו על העניין שנשאלנו עליו והוא שטר אחד שכתובים בו עניינים שונים והעדים החתומים בו מעידים בפיהם עדות נאמנה שבשעת חתימת השטר לא דקדקו היטב על כל העניינים הכתובי' בשטר והנה אמת נכון הדבר שעל זה חתמו וטל זה לא חתמו שלא עבר בפניהם והשתא מבעיא לן אם מפיהם אנו חיים ויהיו נאמנים לומר על זה חתמנו וכו' וטרם כל עברנו עינינו על דברי השאלה ולא ידענו מה הלשון אומרת שלא עבר בפניהם. אם רוצה לומר שלא ראו מה שכתוב בשטר שזהו הנחתו הראשונה איך אומרים טל זה חתמנו ואם רוצה לומר שלא עבר העסק בפניהם אם כן לא ידעו ולא הבינו ולא ראו. והיאך יכולים לומר על זה חתמנו ועל זה לא חתמנו אם כן הדבר פשוט שאלו העדים כלא היו כמו שהוכחנו בבירור שדעת רוב הפוסקים ז"ל שאין העדים חותמין על השטר אלא אם כן קראוהו בדקדוק ואפילו קראוהו שנים בפניהם אלא לגבי גיטי נשים דמשום עיגונא דאיתתא הקילו והתירו לחתום כשקראוהו בפניהם ואפילו לסברת הפוסקים ז"ל שפסקו כרב גמדא שאמר אין הלכה כרבן שמעון בן גמליאל בנדון דידן אין לו מקום שאם קראוהו אם כן יודעים כל מה שכתוב בשטר. והיאך אומרים שבשעת חתימת השטר לא דקדקו היטב על כל העניינים הכתובים בשטר. אלא ודאי לא קראוהו בפניהם וגם לא נזכר בשאלה:
הכלל העולה מכל מה שכתבנו שבנדון דידן אלו העדים כמאן דליתא וכלה חשיבין והשטר חספא בעלמא הוא כיון שלא קראוהו קודם חתימתן ואם קראוהו בפניהם לא קראוהו בדקדוק שפיהם ענה בם שאמרו שלא דקדקו היטב וגם לא קראוהו שלא נזכר בשאלה וגם במה שאומרים טל זה חתמנו אינם נאמנים. שהרי סותרים דבריהם במה שאומרים שלא עבר בפניהם לכל אחד מהפירושים שביארנו ואם כן היאך יכולים לומר על זה חתמנו ועל זה לא חתמנו ואין לבית דין לדון על פי זה השטר כי חספא בעלמא הוא ש אלא ידונו בין הטוען והנטען כדין מלוה על פה כפי הדינים החקוקים בים התלמוד ובאמחתות ספרי הפוסקים ז"ל: הנלע"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים טמנו מורינו ורבינו שיחיה ונשאל מאל עליון שיאריך ימים על ממלכתו עד שיבוא ינון. ויזכה לשרת בשם ה' ככל אחיו הכהנים הוא ובניו בבית מקדשנו שיבנה במהרה בימינו אכי"ר:
נשלם ונגמר ערב שבת קדש כ"ו לחדש כסליו בשנת ובסדר קחו מזמרת הארץ בכליכם ליצירה:
אני הצעיר אברהם בלא"א כמוהר"ר דור פידאנקי מ"כ: