שאלה סג מנהג פשוט בכל המקימות. כשמתענים בין בתענית יחיד בין בתענית ציבור להזכיר מעין המאורע בתפלתם ואומרים עננו בשומע תפלה אבל יש ביניהם מי שמזכירו בתפלת שחרית ובתפלת מנחה ויש מי שאינו מזכירו כי אם דוקא בתפלת מנחה וכל א' מהם אומר שיש להם שורש טל מה לסמוך מנהגם ויש מי שחולק עליהם באמרו שכל זמן שאינם מזכירין אותו גם בתפלת ערבית בליל הכניסה שאין להם שום שורש וענף. על מה לסמוך ויש כת רביעית שרוצה לחלק בין תענית יחיד. לתענית ציבור ובין הש"ץ. ליחידי הק"ק אשר על כן באו לבית מדרשו של ש"ס כדי שיורו להם אי זה הדרך היותר מוסכם ומובחר לנהוג בה. ועל מה סומכים כל א' מהכיתות הללו ושכ"מה:
תשובה הן אמת שמתלמודא דידן מוכח שהמתענים מתפללים עננו בכל תפלתם. דהיינו ערבית שחרית ומנחה ואע"פי שדעתו לאכול כל הלילה מ"מ מתפלל עננו בתפלת ערבית שכן גרסינן בפרק במה מדליקין בדף כ"ד וז"ל שני וחמישי ושני ש תעניות ומעמדות ערבית שחרית ומנחה: מתפלל ואומר מעין המאורע בשומע תפלה עכ"ל:
וגם כן בירושלמי גרסינן וז"ל ר' יונה בשם רב אמר. אפילו יחיד שגזר עליו תענית. צריך להזכיר מעין המאורע והיכן אומרה. ר' זעירא בשם רב הונא אמר אומרה כליל שבת וכיומו. פי' ערבית. שחרית ומנחה ע"כ: וכתב הר"ן ז"ל הביאו מרן ז"ל בב"י וז"ל. ושמא תאמר ואיך מתפלל בערבית. תפלת תענית והרי הוא אינו מעונה עדין. ועתיד לאכול כל הלילה איכא למימר דהיינו מתני הקבלה. שקיבל עליו תענית על עצמו מבערב שיום של תורה לכל דבר מערב עד ערב עכ"ל:
זהו כפי דינא דגמרא וכן פסק הרי"ף ז"ל בפ"ק דתענית ט"ש: וכ"כ ריב"ה ז"ל בא"ח בסי' תקס"ה וז"ל ובספרד נוהגים לומר אותו ערבית שחרית ומנחה וכן היה נוהג א"א הר"אש ז"ל עכ"ל:
אבל בדורות אחרונים שירדה חולשה לעולם ושכיח חולי ובולמוס. תיקנו הגאונים שלא לומר עננו אלא במנחה. וכמ"ש רי"בה גופיה ז"ל שם וז"ל יש מהגאונים שכתבו שאין לאומרו אלא במנחה. שמא יאחזנו בולמוס ויצטרך לאכול ונמצא שקרן בתפלתו אבל הש"ץ אומרה בכל פעם שאי אפשר שלא יתענו קצת מן הקהל וכן נוהגים באשכנז עכ"ל:
וכן כתב רש"י ז"ל בפרק במה מדליקין וכ"כ הסמ"ק בהלכות ט"ב בשם בעל הלכות גדולות ע"ש: ולפי זה הטעם שהתירו לש"ץ להזכירו בתפלותיו. דהיינו משום שאי אפשר שלא יתענו קצת מן הקהל נראה דבד' צומות. אפילו היחיד יכול לאומרו בכל תפלותיו:. וכן כתב מרן ז"ל שם בשם הכלבו ע"ש:
אמנם רמ"א בעל ההגהות ז"ל כתב שאפילו בד' צומות לא נהגו לאומרו כי אם במנחה מלבד הש"ץ ע"ש: וג"כ בספר ראש יוסף מצאתי הגהה א' שמשמיע שאין חילוק לסברת הגאונים בין תענית יחיד. לתענית ציבור וז"ל ולי נראה דלגאונים אין חילוק בין תענית יחיד לתענית ציבור דהא אין חילוק לדידהו אלא מיחיד המתפלל לש"ץ. דש"ץ אומר כיון שהוא מתפלל בשביל כולם אומרו לפי שאי אפשר שלא יתענו קצת מהקהל אבל היחיד עצמו לא משום שמתפלל בעדו. ונמצא שקרן בתפלתו ואי משום דהוי תקנת חכמים וכשאומר ביום התענית הזה קאי. למה שתיקנו חכמים אם כן התעניות שגוזרין. על כל צרה שלא תבא טל הציבור יאמרו אותו כל יחיד ויחיד ואם לא יתענו אין בכך כלום. דקאי להא שגזרו חכמים וכו' אלא ודאי דלא. ובדברי הגאונים הכל שוה וכו' עכ"ל:
וכפי דבריו נראה שהוא סבור שנוסח  הגאונים הוא כנוסח האשכנזים שאומרים ביום צום תעניתי ומשום הכי אפילו בד' צומות איכא למיחש ביחיד שמא יאחזנו בולמוס ומיחזי כשקרא. ודקאמרו שהש"ץ אומרו הוא מפני שאומר ביום תעניתנו שאי אפשר שלא יתענו קצת מן הקהל אבל לפי נוסח הספרדים שאומרים ביום צום התענית הזה. בין ביחיד בין בציבור כל שהוא צום מן הד' צומות יכול לאומרו בכל תפלותיו אפילו בערבית. דאפילו יאחזנו בולמוס לאו שקרן הוא וכמו שכתב הרב בעל שיירי כנה"ג. בהגהת הטור אות ג' וז"ל שמא יאחזנו בולמוס וכו' נ"ב ויבא לומר ביום צום תעניתי. ונמצא שקרן בתפלתו. אבל אם יאמרו ביום צום תענית ציבור הזה אין כאן שקר אלא כדי שלא יטעו אין לומר אותו כל עיקר: ב"ח ולפי זה בנוסח שלנו שאנו אומרים ביום צום התענית יכול לומר עננו בתפלותיו ערבית שחרית ומנחה: למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה וליכא למיחש שמא ימצא שקרן עכ"ל:
ואם כן שפיר קאמר מאן דאמר שאין שורש לאותם שנוהגים שלא לאומרו בתפלת ערבית ואומרים אותו בשחרית ובמנחה: דנראה שהדין עמו ממ"נ אי עבדינן כסברת הש"ס יש לנו לאומרו אף בתפלת ערבית. ואי עבדינן כתקנת הגאונים דחיישי לחולשה. אם כן אפילו בשחרית אין לנו לאומרו. ואף אם תרצה לפרש סברת הגאונים דמשום שסומכין טל גירסתינו שאנו אומרים ביום התענית הזה החזיקו עדין לומר אותו בשחרית הניחא בד' צומות דאית לומר שאי אפשר שלא יתענו קצת מן הקהל אבל מה נדבר ומה נאמר. בתענית יחיד. דליכא זה הטעם דאי אפשר שלא יתענו קצת מן הקהל וכו':
ומכל מקום קשיא לפי הטעם הזה ג"כ בלילה היה צריך לאומרו והרב בטל כנה"ג שם בהגהת הב"י בס"ק ו' על מ"ש רמ"א ז"ל בהגהותיו ואנו נוהגים שלא לאומרו אלא במנחה. כתב וז"ל ומ"מ אף עתה אם בטוח הוא שיתענה מזכיר לעולם וכן נראה עיקר ב"ח ומנהגינו כדברי הרב המחבר ז"ל עכ"ל: משמע מדבריו שבארץ תוגרמא ובארץ איז'מיר דאתריה הוא מהרב הנז"ל: נוהגים בתענית יחיד שלא לאומרו אלא במנחה ובד' צומות בכל תפלותיו ואף בערבית וכדפסק מרן ז"ל בא"ח בסי' קס"ה ס"ק ג' בשם יש אומרים וכו' ע"ש ודו"ק:
ומעתה כדי למצא שום סמך למנהג אלו הארצות שאומרים אותו בשחרית ולא בערבית. ירדתי לחפש באמתחות ספרי הפוסקים ז"ל ומצאתי שכתב מרן ז"ל בב"י וז"ל. וכתב הכלבו ועכשיו נהגו שלא להתפלל עננו היחיד אפילו בתפלת שחרית אלא בד' צומות בלבד ע"כ: דמשמע לכאורה מדבריו ז"ל שהיחיד אינו מתפלל עננו בשחרית אלא בד' צומות בלבד דעלה קאי:
אבל כל זה איננו שוה לי דמ"מ בשאר תעניות חוץ מד' צומות שאנו מתפללים ג"כ עננו בשחרית. כמאן עבדינן ועוד מי יימר שהכלבו לא מחייב שיאמרנו ג"כ ערבית בד' צומות דלעולם אימא לך שדעתו ז"ל לומר. באומרו אלא בד' צומות בלבד דר"ל שיוצאים אלו מכלל הצומות ולעולם שבאלו מזכירין בכל התפלות אפילו בערבית. שהרי לא אשכחן לדידיה. שיש לחלק בין ערבית לשחרית:
וסוף דבר יגעתי ומצאתי שמנהגינו היא סמוכה על סברת ר' זרחיה הלוי ז"ל. שכן כתב במאורותיו וז"ל יחיד שקיבל עליו תענית מבעוד יום ואמר הריני בתענית למחר אע"פי שאכל ושתה כל הלילה והוא מסכים בכרס מלאה מתפלל תפלת תענית בשחרית וכ"ש במנחה וכו' ע"כ: ונראה מכאן שאין עיקר תפלת תענית אלא ביום וכההיא דכתב הרי"ף ז"ל בשם הירושלמי דר' יונה בשם רב אומר. כלילי שבת ויומו פי' ערבית שחרית ומנחה. כתב דהתם בירושלמי רב כרב כהנא ס"ל דאמר חיישינן שמא תענית ציבור קיבל עליו ואוכל ושותה מבעוד יום ואסור בנטילת הסנדל וכו'. והיינו דקאמר אומרה כלילי שבת ויומו שכשם שזה קדש כולו. לילה ויום כך זה. והוא הדין לט"ב אבל לדידן דקי"ל שאין תענית ציבור בבבל אלא בט"ב בלבד. כל שטה שמותר לו לאכול אין לו להתפלל תפלת תענית ולפיכך אין לנו תפלת תענית אלא ביום:
וההיא דגרסינן בפרק במה מדליקין ימים שאין בהם קרבן מוסף כגון שני וחמישי ושני של תעניות ומעמדות ערבית שחרית ומנחה מתפללין שמנה עשרה ברכות ואומר מעין המאורע בשומע תפלה תרגמא באותם תעניות שמפסיק בהם מבעוד יום ואמטו להנהו נקט ערבית אבל שחרית ומנחה קתני אכולהו תעניות ומעמדות כך נראה לשון הר"זה הנ"ל:
איברא שהרמב"ן ז"ל בספר מלחמותיו כתב שאי אפשר לפרש הירושלמי כפי מה שדחה הרז"ה דס"ל כמאן דאמר דחיישינן שמא תענית ציבור קיבל עליו שהרי לא אמרו כן אלא באותן תעניות שהציבור מתענים. ודוקא בו ביום וכו' וכן מה שדחה ההיא דגרסינן בגמ' דילן בפרק במה מדליקין. דנקט ערבית אמטו להנהו שמפסיקין בהן מבעוד יום. לא מחוור דאם כן היכי אמרינן עלה ואין בהם קדושה על הכוס ואין בהם הזכרה בברכת המזון מאי ברכת המזון אילימא דיומא: וכי צריכא למימר ואכתי לא ביממא דתעניתא עייל אלא פשיטא דליליא ובראשונות שהוא אוכל בלילה. וקמ"ל שאע"פי שאומר מעין המאורע בתפלה שאין בהם קדושה על הכוס ואין בהם הזכרה בברכת המזון ומסיק דפשיטא שבערבי' ג"כ מתפלל תפלת תענית כדברי הרי"ף ז"ל: והר"ן ז"ל הביא הכל בארוכה וסברת הרמב"ן וכפסק הרי"ף ז"ל והביא סיוע לסברתו: מתוספתא א'. וז"ל ובתוספתא נמי יש ראיה לדברי הרב אלפאסי. דתניא התם פעמים דאין אדם שרוי בתענית ומתפלל תפלת תענית פעמים שאדם שרוי בתענית ואינו מתפלל תפלת תענית כיצד כאן בכניסה. כאן ביציאה וכו' עכ"ל:
והנה אחרי כתבי כל הנ"ל אינם ה' לידי ספר א' חדש הנקרא בשם מאמר מרדכי שמקרוב יצא לאור הדפוס ובח"ב של אח' בסי' קס"ו ס"ק ו' על מ"ש מרן ז"ל גם היחוד אומרו בכל תפלותיו וכו' כתב עלה וז"ל: נראה פשוט לע"ד דר"ל שאומרו ערבית שחרית ומנחה. דהא הרי"ף הרא"ש והרמב"ן והטור והר"ן יש"פ. כתבו שאומר עננו אעפ"י שעתיד לאכול ולשתות בלילה דמ"מ התענית מתחיל משעה שמקבלו. ואעפ"י שהרז"ה ז"ל נחלק על הרי"ף דאין לומר עננו בלילה שלפני התענית הרי הרמב"ן והר"ן ז"ל דחו דבריו והביאו ראיות לדברי הרי"ף ז"ל יעו"ש: אלא שהגאונים כתבו דאין לומר עננו אלא במנחה מטעם שמא יאחזנו בולמוס כמ"ש כאן. ומאחר דס"ל למרן ז"ל דבד' אמות אין לחוש לבולמוס וטעמו ונימוקו עמו א"כ הדרינן לעיקרא דדינא ואומרו גם בערבית. ונראה דאפילו לדעת הרז"ה ז"ל בט"ב ש"ד לאומרו בלילה שהרי פוסק מבעוד יום מלאכול ולשתות דוק ותשכח וכו' עכ"ל ע"ש:
שמעינן מכל הנז"ל שהמנהג של אלו הארצות היא מיוסדת על סברת הרז"ה ז"ל אבל מאחר שדחוהו שאר הפוסקים ז"ל היותר מחוור הוא שכל שהוא תענית ציבור הן הד' צומות הקבועים לנו בכל שנה והן התעניות שגוזרים הציבור על כל צרה שלא תבא עליהם. כל יחיד ויחיד יתפלל עננו. בכל תפלותיו ואפילו בערבית שאף אם יאחזנו בולמוס אין כאן שקר ואפילו לסברת הגאונים ז"ל מאחר דלדידן נוסחתינו היא ביום צום התענית הזה דקאי למה שגזרו חכמים ז"ל דאי אפשר. שלא יתענו קצת מהקהל. ואע"ג שההגהה הכתובה בספר ראש יוסף. עומדת לנגדנו וס"ל שלדעת הגאונים אין חילוק בין תענית ציבור לתענית יחיד ושדוקא החילוק דידהו הוא בין יחיד המתפלל לש"ץ. ליחיד המתפלל לעצמו וס"ל שהיחיד המתפלל לעצמו: אין לו לומר עננו דקאי למה שגזרו חכמים וכו' יעו"ש:
מכל מקום יש להשיב שכל מה שכתב ההגהה הנ"ל דשייך דוקא לפי נוסח הגאונים ולא לפי נוסח דידן שהרי גדולה מזו כתב הב"ח ז"ל דכי היכי דאמרינן דש"ץ שאינו מתענה יכול להתפלל עננו בשביל הציבור כך היחיד המתפלל עם הציבור בתענית ציבור יכול לומר עננו. ובלבד שלא יאמר ביום תעניתי. אלא ביום התענית הזה: ואם אינו מתענה. כיון דבי דינא הוא דקבעי ליה. להאי תעניתא אינו כלל תפלת שוא. אלא כדי שלא יטעו אין אומרים אותו וכו' ע"כ ע"ש:
הרי משמע מדבריו דאין קפידא שיאמר עננו מי שאינו מתענה רק שלא יאמר ביום תעניתי:
ואם כן בנוסח דידן: שבלי שינוי דברים. משמעו ביום התענית הזה ר"ל שהוקבע לצום ואי אפשר לבא לידי טעות. כי אין לנו צורך להחליף נוסחתינו וגם אין כאן שקר כל שבדעתו להתענות אפילו שלבסוף אינו מתענה ולא שייך כאן הקושיא של הרב בטל ראש יוסף דקאמר אם כן התעניות שגוזרים על כל צרה שלא תבא על הציבור. יאמרו אותו כל יחיד ויחיד ואם לא יתענו אין בכך כלום וכו'. דיש לומר שאני מי שאין בדעתו להתענות כלל דנראה שפירש מפש מן הציבור ואינו רוצה לקבוע אותו היום לצום. דודאי אם אומר עננו. ביום צום התענית הזה מיחזי כשקרן. שמוציא בכח מה שאינו מאמין כלל אבל זה שדעתו להתענות ובלבו גומר לצום. אם אח"כ יאחזנו בולמוס מה פשעו ומה חטאתו סוף סוף כשהתפלל תפלתו לא היה שקרן. ושפיר קאמר ביום התענית הזה. לפי שבדעתו גמר לקבוע הצום בכלל הציבור. ויום תענית הוא לכ"ע:
ותו אפילו לדעת הגאונים וכפי נוסחתם לא קאמר דימצא שקרן ממש כשיאכל. אלא קאמר דנראה שנמצא שקרן אבל לפי האמת אינו שקרן וכמו שכתב הרב בטל ב"ח ז"ל ופירש על ההיא דקאמר רב אסי לר' יהושע ליזוף מר תעניתיה דודאי איירי כשהתפלל כבר ר' יהושע תפלת תענית כדין התלמוד. ואפילו הכי היה יכול ללוות משום דכיון שבשעה שהתפלל היה בדעתו להתענות. לא מיקרי שקרן בתפלתו אם הוצרך אח"כ לאכול וכו' ע"כ ע"ש:
וזה הטעם הזכירו ג"כ הרא"ש ז"ל כנראה שם ואם תענית יחיד הוא נלע"ד דכל שבריא לו ובטוח לגמור תעניתו. שכן רגיל הוא להתענות כמה פעמים ולהשלים בשופי. יוכל ג"כ להזכיר עננו בכל תפלותיו. ואפילו בערבית ובפרט שלפי האמת אין כאן איסור כלל ואין כאן שום ברכה לבטלה. לפי שכוללה בשומע תפלה ויש לנו לסמוך על הטעם שזכרנו והוא מה שהשיב הרא"ש ז"ל. על ההיא דר"י בר אידי דקאמר בי רב אסי ליזוף מר תעניתיה וליפרע דקשה דהו"ל לר' יהושע לומר אי אפשר לי ללוות. לפי שכבר התפללתי עננו ואהיה שקרן אלא ודאי כיון שבשטה שהתפלל היה בדעתו להתענות לא מקרי שקרן אם אכל אח"כ ע"כ הכא נמי נימא כיון שבשעה שהתפלל ערבית היה לבו בטוח להתענות כל היום של מחר יאמר עננו. ולא מקרי שקרן אם אח"כ יקרה לו מקרה אשר לא טהור ויהיה מוכרח לאכול כי אנוס הוא ואין בכך כלום:
אבל אם אסתניס הוא ורך המזג וחושש שלא יוכל להשלים תעניתו. שכן ניסה באלה כמה פעמים וירא כי לא יכול לו להשלים תעניתו מחמת חששה. אזי לא יתפלל עננו אלא דוקא בתפלת המנחה. כמ"ש הרב בעל מגן אברהם ז"ל שאפילו התפלל מנחה גדולה יאמר עננו. משום דאם אפילו יאחזנו בולמוס. לא יהיה שקרן בתפלתו דטל כל פנים התענה עד חצות עכ"ד:
והגם כי לפי הטעמים שכתבתי נראה שאפילו אסתניס יכול לומר עננו. מ"מ אין בדעתי לפסוק שיאמרנו. משום דהו"ל לזה כאילו ידע מתחילה בשטת אמירת עננו דלא יגמור התענית ונמצא פיו חלוק מלבו. ומיחזי ביה יותר השקרנות שיודע שלבסוף ימצא שקרן למפרע ולפיכך אין לו לומר עננו אלא במנח':
ותו איך יאמר זה בערבית. וגם שחרית. עננו ביום צום התענית הזה. כיון שכפי האמת היום ההוא אינו יום תענית לא לציבור וגם לא ליחיד שהרי אם לדידיה מספיקא ליה מעיקרא אם יתענה או לאו: וליכא למיטעי על מה שכתב הרב בעל מגן אברהם ז"ל שאין בכך כלום שיאמר היחיד ענינו בלשון רבים משום דאי אפשר שלא יהיה א' בסוף העולם שיתענה היום. וכדאמרינן ביוצא לדרך שאפילו יחיד אומר שתוליכנו לשלום משום דאי אפשר שלא יהיה אחד בסוף העולם שהולך ג"כ בדרך וכו' ע"כ:
אין לומר זה שהרי עד כאן לא קאמר הרב הנ"ל ז"ל למילתיה אלא דומיא דהיוצא בדרך. דסוף סוף צריך להתפלל על עצמו וכיון שהיא תפלה הצריכה לו. עצה טובה קמ"ל שלא יאמר אותה בלשון יחיד אלא בלשון רבים על סמך דאי אפשר שלא יהיה בסוף העולם א' שהולך ג"כ בדרך וכו'. וטוב הוא להשתתף עם הרבים דזכותא דרבים עדיף כיוצא בזה יש לומר ביחיד המתענה. ובריא לו להשלים תעניתו שיתפלל עננו בלשון רבים ולא עננו בלשון יחיד. על סמך דאי אפשר שלא יהיה א' בסוף העולם וכו' אבל במסופק אם יחזיק בדרך או לאו לא קאמר הרב הנ"ל ז"ל שיתפלל שיוליכנו לשלום על סמך שאי אפשר שלא יהיה אחד בסוף העולם וכו' וכמו שכתב הנ"ל ז"ל בא"ח בסי' ק"י ס"ק ז' וז"ל ומ"ש שיחזיק בדרך פי' שיהיה מוחזק בודאי לילך וכו' עכ"ל ע"ש:
דכוותא נמי נימא בנ"ד בזה האסתניס המתענה. דמספקא ליה אם יגמור תעניתו. מחמת חולשתו או לאו שזה אינו ראוי לומר עננו על סמך דאי אפשר שלא יהיה א' בסוף העולם שיתענה וכו' והדברים הם פשוטים. לפי הנלע"ד וה' יצילני משגיאות ויראני מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
כ"ד זעירא דמן חברייא. היושב באהל של תורה ועל מדי"ן פה בק"ק ת"ת הי'.
אשר בעיר המהוללה אמשטרדם יע"א: החותם בסדר יורו משפטיך ליעקב ותורתך לישראל וגו':
בשנת את חוקיך אשמור וגו' לפ"ק:
דוד בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל:
בבית ובדפוס יתמי מד' יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק