שאלה מט מי שנתחייב לחבירו שבועת התורה בנקיט' חפץ ונשבע על טלית מצוייצת בלי הזכרת שום שם ולא בשום א' מהכינויון. נסתפק לנו אם בשבועה זאת יש לה דין וחומר כשאר שבועות התורה בהיות שלא הית' בה כי אם על טלית מצוייצת לבד בלי הזכרת שום שם ושום א' מהכינויים. לכן באנו לבית מדרשו של ש"ס לדרוש לא' שבעדה וראשון שבחברה לכל דבר שבקדושה ה"ה סבא דמשפטים היושב על מדי"ן הישיש הנכבד זקן ונשוא פנים הרב המובהק כמוהרד"ם נר"ו כדי שיודיענו דין ומשפט מהאי שבועה ואיזה חומר יש בה הכל בכתב מפורש לפי דעתו הרחבה ומאת ה' תהיה משכורתו שלמה נס"ו אכי"ר:
תשובה ראיתי שאלתיך ידיד נפשי כהר"י נר"ו על מה שנסתפקת על שבועה כזו אם יש לה דין וחומר שבועה כשאר שבועו' שבתורה בהיות' בטלית מצוייצ' לבדה בלי הזכרת שום שם ולא בשום א' מהכינויים. והגם שמלתא דא לא צריכא רבא ולא הייתי צריך להטריח הקולמוס על מלתא כדנא. מרוב פשיטותה מ"מ כיון שכ"כ הפצרתני וחיליתה בי להעלות על ספר ולבאר עד היכן מגיע דין וחומר שבועה זאת לעשות רצונך חפצתי הגם שמלתא שאינה צריכה היא להעלותך מה שיעלה מצודתי על ענין זה וזה החילי בעזר' צורי וגואלי:
עיקרא דהאי מלתא ה"ה במסכת שבועות בסוף פ' שבועת העדות ומשנה שלמה היא גבי המשביע את עדיו בא' מהכינויין כגון באלי"ף דלי"ת ביו"ד ה"י בש"די בצב"אות בחנו"ן ברחום בארך אפים ברב חסד ובכל הכינויין הרי אלו חייבים בשמ"ים ובא"רץ הרי אלו פטורים וכו' ע"כ: והרמ"בם ז"ל בפ' י"ב מהלכות שבועות כתב וז"ל מי שנשבע בשמים ובארץ וכו' וכיוצא בהו אעפ"י שאין כונתו אלא למי שבראם אין זו שבועה. וכן הנשבע בנביא מן הנביאים או בכתב מכתבי הקב"ה. אעפ"י שאין כוונתו אלא למי ששלח נביאו או למי שציוה בכתב זה אין זו שבועה ואעפ"י שאין אלו שבועות מאיימין עליהם ומלמדין את העם שלא ינהגו קלות ראש בכך ומראין בעיניהם שזו שבועה ומתירין אותה וכו' עכ"ל: וכן פסו ריב"ה ז"ל בטור י"ד וכן מרן ז"ל שם בסי' רל"ז ע"ש:
הרי לך מפורש דאפילו בנשבע בא' מדבר הקדש שאינה שבועה כ"ש וק"ו בנ"ז שהשבועה היא בטלית מצוייצת דמה שבועה היא זאת כיון שלא יש שום קדושה בגוף הטלית שהרי קי"ל בציצית שתשמישי מצוה הם ואין בעצמן שום קדושה רק שמשתמשין בו לשם מצוה ולפיכך קי"ל דאחר שפסקו מן הטלית יכול לזורקן אפי' לאשפה מה שאין כן בכתבי הקדש שיש בהם קדושת חמורה ואינם יכולין לזורקן אלא אדרבא צריכין לנהוג בהם כבוד ולהניחם במקום מיוחד שלא יבאו לידי ביזיון שכן פסק מרן ז"ל בשלחנו הטהור בי"ד בסי' רפ"ב ט"ש. וכ"כ הרב בטל הלבושים ז"ל שם וז"ל אין זורקין כתבי הקדש ואפי' הלכות והגדות שהוא גנאי להם ונראה שנוהג בהם קלות ראש ואסור להפוך אותם על פניהם ואם מצאו כך. צריך להפכן עכ"ל ע"ש:
ועוד כתב שם בסי' רפ"ג וז"ל אסור לרקם פסוקים לטלית מפני שהוא מביא פסוקי התורה לידי זלזול כי הציצית שבטלית אינו אלא תשמישי מצוה ולא תשמישי קדושה ומותר לבא בטלית מצוייצת לבית הכסא ולבית הטבילה ולהשתמש בו ולכפות בו את הערוה ואיך יביא פסוקי התורה במקום הטינופת ומזלזל. ומטעם זה התירו לכתוב פסוקים על המפות של ס"ת שהם תשמישי קדושה שאסור לנהוג בהם קלות ראש. וכו' עכ"ל: ע"ש:
הרי לך כמה החמירו בכתבי הקדש לנהוג בהם דרך כבוד ודרך קדושה וכמה הקילו בטלית מצוייצת והפריזו על המידה ואמרו שמותר ליכנס בהם לבית הכסא ולבית הטבילם ולהשתמש בהם ולכסות בהם את הערוה:
ואם כן לא ראי זה כראי זה ואיסורו של זה אינו כאיסורו של זה: ואדרבא מה שבכתבי הקדש אסור בטלי' מצוייצת מותר לגמרי ולפיכך כתב הרמב"ם ז"ל בנשבע בכתבי הקדש שאעפ"י שאין בזה שום שבוע' שמ"מ מאיימין עליו ומראין בעיניהם שהיא שבועה מה שאין כן בנ"ד בנשבע על טלית מצוייצת שאין בו דין קדושה כל ואפילו איום איננה צריכה. כי מבוטלת הא ואין לומר בו שיחול מדינא משום חומרא כלל דשבועה ליתא כאן כלל וכדכתיבנא:
את כל זה ראיתי ונתון את לבי שאיני רואה בשבועה זו. מששא כלל ומבוטלת הא כיון שאינה כשאר שבועות שנשבעין בא' מן השמות או בא' מן הכינויים ודברים פשוטים אני ראה כאן. אלא שלהפצרת השואל כתבתי לו שורותים אלו מן הבא לידי כי אמרתי ויהי נא כיהודא ועוד לקרא ויקריבנה הכהן על משב"חו לרצון וה' יצילנו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאות נס"ו אכ"יר:
כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה ועל מדי"ן פה בק"ק ת"ת אשר בעיר הזאת המהוללה אמשטרדם יע"א
הכותב וחותם בסדר ובשנת ובכל אשר אמרתי אליכם תשמרו וכו' לפ"ק:
דוד בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל:
בדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מארק עש זיבינטי הויז פון דיא נייאי גאס