שאלה ס"ת ישן שנתטשטשה בו אות אחת מאזכרה אחת והעביר עליה המגיה בבלי דעת את הקולמוס וחידשה ולא זכר לומר בתחלה שכותב לשם קדושת השם כדין כתיבת השמות שאינם נמחקים והנה בתר דעביד מתמלך כדת מה לעשות מעתה באזכרה הזאת ששלשה אותיותיה הרי הם בקדושתם והאחת כתובה עתה שלא כהלכתה ומספקא ליה אם היה רישומה ניכר קודם שהעביר עליה הקולמוס חם לא אשר ע"כ אם בא למחוק האות הזאת לחדשה כתיקונה הנה חושש לו מחטאת מוחק את השם דדלמא רישומה ניכר הוה ולא יצאה מקדושתה לעולם ואם אמור יאמר להניחה כך דלמא לא היה רישומה ניכר ונמצאת האזכרה שלא כהלכתה שאות אחת ממנה בלתי מקודשת והספר פסול ואם יחשוב למצוא פשר דבר בהעביר עליה הקולמס ס מחדש ויחדשנה לשמה לא מועיל בתקנתו דהא אי לא היה רישומה ניכר הנה מה שכתב בלא קידוש פסול הוא דאזכרה שלא כתבה לשמה פסולה ואם מעביר עליה עתה את הקולמוס לשמו הנה הפיסול לא זז ממקומו מפני ואינו אלא כותב על גבי הפיסול הנה על כל הדברים האלה יגדל נא כח חכמת תורתו וכמשפט רוחב לבבו יעמוד דבר על בוריו ומטוביה יוטיב לן לברר וללבן הדין דין אמת לאמתו לאור חיצי פלפולו נלך אור לנוגה ברק סכינא חריפא חרב גאותו כי כאיש גבורתו ושכו"מה:
תשובה רעדה אחזתני וחיל כיולדה בראותי איש יוצא לקראתי גדול בחכמה ורב תושיה והאיש משה גדול מאד פלפלא חריפא מבין דבר מתוך דבר בקי בנגלה ובנסתר הן הראנו את גודלו ואת ידו החזקה בשאלה עמוקה מני ים ועתה בא אלי בנעימות שפתים וקול ערב שאשיב לו תשובה ואני כמעט נטיו רגלי בראותי קוצר עיוני ומיעוט השגתי וכמעט משכתי ידי לולי כי לעשות רצונו חפצתי ואי אפשי לסור מן המצוה ואבטח בצור שוכן מעונה שיצילני משגיאות ויפתח לי שערי אורה וידריכני בדרך הישרה וזה החלי:
גרסינן בפ' הניזקין דף נ"ד: ההוא דאתא לקמיה דר' אמי אמר ליה ס"ת שכתבתי לפלוני אזכרות שלו לא כתבתי לשמן אמר ליה ס"ת ביד מי א"ל ס"ת ביד לוקח א"ל אמן אתה להפסיד שכרך ואי אתה נאמן להפסיד ס"ת א"ל ר' ירמיה נהי דהפסיד שכר אזכרות שכר דס"ת כוליה מי הפסיד א"ל אין שכל ס"ת שאין אזכרות שלה כתובות לשמן אינו שוה כלום וליעבר עלייהו קולמוס וליקדישה כמאן נימא דלא כר יהודה דתנן הרי שהיה צריך לכתוב את השם וניתכוון לכתוב יהודה וכא הטיל בו דלת מעביר עליו קולמוס ומקדשו דר' יהודה וח"א אין השם מן המובחר אפילו תימא ר' יהודה ע"כ לא קאמר יהודה אלא בחדא אזכרה אבל דכוליה ס"ת לא משום דמחזי כמנומר עכ"לה:
הנה למדנו מזאת הסוגיא שני עקרים העיקר הראשון הוא דלא מהני בהעברת הקולמוס השם לחדשו ולחזור לקדשו לשמו אפילו באזכרה אחת שלא נכתבה לשמה ופוסל את הספר אם לא נכתבה כהלכתה ואין לומר דדווקא אם כתב כל האזכרות שבספר שלא לשמן פסול שהרי מחלוקת ר יהודה ורבנן באזכרה שנכתבה שלא לשמה ואמרי רבנן שהוא פסול ואינו מועיל בהעברת קולמוס עליה לשמה וכן הלכה וכן כתב הרמב"ם בפ"א מהלכות תפילין וז"ל הכותב ס"ת או תפילין או מזוזה ובשעת כתיבה לא היתה לו כונה וכתב אזכרה מן האזכרות שבהן שלא לשמן פסולין עכ"ל הרי שבאזכרה אחת שלא נכתבה לשמה פוסל ולא נתן תיקון העברת הקולמוס עליה לשמה ש"מ שסבר דהלכתה כרבנן וכן פסקו כל הפוסקים והרב יוסף קארו בי"ד סימן רע ו אחר שהביא מוצא דין זה מן הגמר' כתב בפירוש וז"ל ושם מוכח דלא מהני העברת קולמוס ולחזור לחדשה לשמה:
העיקר השני הוא שאם כתב את השם סתם ולא זכר לומר בתחילה שכותבו לשם קדושת שמו הגדול שגם כן הספר פסול אפילו באזכרה אחת ולא מהני בהעברת קולמוס ולא אמרינן דווקא אם כתב השם שלא לשמו פסול כגון שניתכון לכתוב יהודה ולא נתן בו דלת שנתכון לכתוב תיבה שאינה בספר שהוא טעות גדול כההיא דר' יהודה ורבנן שלא ניתכוון לכתוב שם כלל שהרי באותו מעשה שבא לפני ר' אמי אמר הסופר ס"ת שכתבתי בתי לפלוני אזכרות: שלו לא כתבתי לשמן דמשמע שכתבם סתם מדלא קאמר שכתבתי שלא לשמן ואמר ר' אמי דמשום שהיה בידו של לוקח לא פסלו שאין הסופר נאמן לפוסלו הא אם היה בידו של סופר היה פוסלו אע"פ שכתב האזכרות סתם וכן נראה נמי מדברי ר' אמי שאחר שהקשה ר ירמיה על דבריו ואמר נהי דהפסיד שכר האזכרות שכר דס"ת מי הפסיד והשיב לדבריו חין שכל ס"ת שאין האזכרות שלו כתובות לשמן אינו שוה כלום משמע שכל שלא נכתבו האזכרות לשמן הספר פסול ואפילו נכתבו פתם בלא שום כוונה מדלא קאמר כל ס"ת שניכתבו האזכרות שלו שלא לשמן דאז היה משמע דווקא אם נכתבו שלא לשמן כההיא דר יהודה ורבנן פסול אבל בסתם כשר אבל עכשיו שאמר שאין אזכרות שלו כתובות לשמן משמע שאפילו ניכתבו סתם בלא כונה פסול:
ואין לחלק ולומר דדווקא כשכתב כל האזכרות בלא כוונה הספר פסול כמו שאמר ר' אמי כל ס"ת שאין האזכרות שלו כתובות לשמן פסול אבל באזכרה אחת שכתבה סתם אין נפסל הספר עד שיכתבנ' שלא לשמה שהרי בזה המציאות נחלקו ר' יהודה ורבנן ואי לא תימה הכי ריבותא הוה להם לאשמועינן ולפליגו כשכתב את השם בלא כוונה ואפילו הכי פסול וכ"ש אם כתבו שלא לשמו כגון שהיה צריך לכתו' את השם והיה רוצה לכתו' יהודה ולא הטיל בו דלת וגם ר אמי הוה ליה לאשמועינן ריבות והיה לו לומר שאפילו אזכרה אחת שנכתבה סתם הספר פסול וכ"ש בכל האזכרות שאז ודאי פסול אלא ודאי שבאזכרה אחת בעינא שלא לשמה כגון שהיה רצונו לכתוב תיבה אחרת לפסול ואם כתב את השם בלא כוונה אינו נפסל עד שיהיה בכל האזכרות או רובם א"א לומר כן שהרי מצינו כשמקשה הגמרא לר' אמי לעבר עלייהו קולמוס ולקדשיה כמאן נימא דלא כר' יהודה דתנן היה צריך לכתוב את השם ונתכוון לכתוב יהודה וטעה ולא הטיל בו דלת מעביר עליו קולמוס ומקדשו דר' יהודה וח"א אין השם מן המובחר ומתרץ אפילו תימא ר יהודה עד כאן קאמר ר' יהודה אלא בחדא אזכרה אבל בכוליה ס"ת לא משום דמחזי כמנומר נמצא דלר' יהודה לא מהני העברת הקולמוס אלא בחדא אזכרה שנכתבה שלא לשמה אבל בכל האזכרות אפילו לא נכתבו אלא סתם לא מהני ליה בהעברת הקולמוס לשמן שהרי על דברי ר' אמי אמר הגמרא אפילו תימא ר' יהודה שר' יהודה מודה לדברי ר' אמי ור' אמי אמר שבכל האזכרות שבספר אם נכתבו סתם פסול ואם כן לא חילק ר' יהודה בין נכתבו סתם לנכתבו שלא לשמן דבכל עניין פסול ובחדא אזכרה מהני העברת קולמוס ובכל האזכרות לא מהני ומינה לרבנן דאפילו בחדא אזכרה לא מהני העברת הקולמוס בכל עניין בין שנכתבה סתם בין שנכתב' שלא לשמה בין בחדא אזכרה בין בכל האזכרות והאי דנקט פלוגתייהו בנכתב שלא לשמו דהיינו שנתכוון לכתוב יהודה וטעה ולא הטיל בו דלת לאשמועינן כחו דר' דיהודה דאפילו נכתב השם שלא לשמו שנתכוון לכתוב תיבה שלא כתוב בספר שהוא טעות גדול כמו שאמרנו אפילו הכי מכשיר בהעברת קולמוס עליה לשמה והא דנקט ר' אמי כל ס"ת שאין האזכרות שלו כתובות לשמן אינו ושוה כלום דמשמע כל האזכרות מפני שרצה לומר דבריו לדברי הכל דאילו בחדא אזכרה פליג ר' יהודה ואמר שיש לה תיקון בהעברת הקולמוס עליה לשמה כמו שאמרנו אי נמי מפני שהיה רוצה לומר שהספר אינו שוה כלום וזה אינו שייך אלא כשכל האזכרות שבספר אינן כתובות לשמן דאילו בחדא אזכרה שנכתבה שלא לשמה אינו יכול לומר שהספר אינו שוה כלום שהרי יש לו תיקו בהסרת אותה היריעה ולכתוב אחרת במקומה מה שאין כן אם נכתבו כל האזכרות שלא לשמן: וכן משמע מדברי הרמב"ם שכתב בפ' ח' מהלכות תפילין וז"ל הכותב ס"ת תפילין או מזוזה ובשעת הכתיבה לא היתה לו כוונה וכתב אזכרה מן האזכרות שבהם שלא לשמן פסול משמע מדבריו דכיון שכתב האזכרה בלא כוונה היינו שלא לשמה ופסול וכן פסקו כל הפוסקים ואף שיש מחלוקת בניהם אם צריך להוציאו בפיו בשעת הכתיבה אם לא מ"מ לדברי הכל כוונה מיהא בעיא וכ"ש שמהרי"קא שעליו אנו סומכים פסק בשולחנו הטהור בס' רע"ו שצריך הסופר להוציאו בפיו בשעת כתיבת השם שהוא כותבו לשם קדושה ואם לא עשה כן פסל הרי שבאזכרה אחת שנכתבה סתם פוסל את הספר ולא מהני בהעברת הקולמוס עליה לחדשה לשמה:
ומעתה נבוא לענין נדון שלפנינו על ענין ס"ת שנתטשטשה בו אות אחת מאזכרה אחת והעביר עליה המגיה בבלי דעת את הקולמוס ולא זכר לומר בתחילה שכותב לשם קדושת השם ונסתפק אם היתה רישומה ניכרת קודם שהגיה אם לא מה יהיה תקנתו דלכאורה נראה דאין לו תקנה שהרי בהעברת קולמוס עליה ולחזור לחדשה לשמה אינו מועיל כלום שהרי הוכחנו שהשם שלא נכתב לשמו אינו מועיל בהעברת קולמוס עליו לשמו ואם האות נכתבה בפיסול מה מועיל שיעביר עליה קולמוס לשמה ואם נאמר שימחק את האות שנכתבה שלא לשמה ויחזור ויכתבנה לשמה אינו יכול כמו שכתב הח"ה דשמא היתה רישומה נכרת קודם שהגיה והויא ספקא דאוריתא דאזלינן בה לחומרא ואם נאמר שאין כאן מוחק את את השם שהרי אמרו במ"ס המוחק אות אחת מן השם עוב' משו' לא תעשון כן לה' אלהיכ' ואמר ר' שמעון לכך נאמר ואבדתם את שמם מן המקו' ההו' לא תעשון כן לה אלקיכם אבל הדיו שנשפך על גבי הכתב מותר למוחקו שכן לא היה כוונתו אלא לתקן א"נ כוונתו לתקן ושרי עכ"לה וא"כ בנ"ד גם כן כוונתו לתקן שאף אם נאמר שקודם שהגיה את האות של שם היתה רישומה ניכרת עכשיו שהגיהה מחדש שלא לשמה הויא כטיפת דיו שנפלה על השם וכשמחקה אינו אלא לתקן ושרי א"א לומר כן דשאני התם בשנפלה טיפת דיו על הכתב שהרי השם נמחק ונפסל לפיכך מותר לגררו כדי לתקנו כהלכתו מה שאין כן בנדון שלפנינו שאם נאמר שזאת האות היתה רישומה ניכרת קודם שתקנה הסופר השם כשר שאינו אלא מעביר דיו על גבי הכתב ואינו נפסל בכך ואם כן אינו צריך תיקון כלל וכשב המגיה למחוק את האות הזה הוי מוחק אות אחת של שם שלא לתקן שהרי אינה צריכה תקון כלל ועובר משום לא תעשון כן לה' אלקיכ' ואף אם היה נודע לנו בבירור שלא היתה רישומה של זאת האות ניכרת כשהגיה' הסופר הייתי חושש למוחקה שהרי כתוב בס' אות אמת הביאו הרב בעל שיירי כנסת הגדולה בס' רע"ו שמה שאמרו הכותב את השם בלא כוונה שמותר למוחקו לאו למימרא שלא נתכוון לקדש ולומר לשם קדושת השם אלא רצונו לומר שלא נתכוון לכתוב שם קודש אבל בשנתכוון לכתוב שם קודש אפילו שלא יקדשהו אינו נמחק ולכן אין למחוק השם הנוהגים לכתוב בסידורין בשני יודין הואיל ואות היא מן השם המיוחד כמו שאמר מה"רר ישראל ז"ל בכתביו בס"ס קע א וכ"ש כשיהיה כל השם מלא כמו אלקים צבאות וכדומה שאין למוחקן עכ"ל ואם כן בנ"ד כשהגיה האות שנתטשטשה מן השם עם שלא קדשה מ"מ כוונתו היתה לתקן אותה האות שנתטשטשה מן הספר והיא מן השם וכ"ש שהשם מלא ושלשה אותיותיו כתובין כהלכתן שאין למחוק אות אחד ממנו אפילו לא קידשה וכיון שמחיקת אות אחת מן השם הוא איסו' לאו צריך לעשות לו גדר דאפילו בחששה רחוקה צריך ליזהר מאוד שלא תיגע בו יד למחוק אפילו אות אחת ממנו אפילו שלא נתקדש כראוי כיון שהיתה כוונתו לכתוב שם הרי מכל אלו הטעמים שכתבתי נראה לכאורה שאין תיקון לזאת האזכרה שנכתבה אות אחת שלה דלא כהלכתה:
אמנם אחר העיון והחקירה נראה דבנדון שלפנינו הספר כשר ואינו צריך שום תיקון וקודם כל דבר צריך שנחקור אם מה שאמרו בס"ת תפילין ומזוזה שצריך הסופר כשיכתוב את השם שיכתבנו לשם קדושה ואם לא עשה כן פסל אם הוא מדאוריתא או הלכה למשה מסני או מדרבנן שהתקינו שיעשה כן מפני כבוד שמו יתברך ואע"פ שלא נמצא דבר זה מפורש בגמרא מ'"מ נביא דעת הפוסקים ודעתינו בזה הענין:
כתבו רבותינו בעלי התוספות בפ' התכלת דף מ"ב על ההיא דתני רב חנינה בריה דרבה מפשרניא ס"ת תפילין ומזוזו' שכתבן צדוקי כותי גוי עבד אשה וקטן ומשומד פסולין שנאמר וקשרתם וכתבתם כל שישנו בקשירה ישנו בכתיבה וכל שאינו בקשירה אינו בכתיבה הקשו בד"ה ואל ימול כותי וז"ל ותימא גבי ס"ת תפילין ומזוזה למה לי למעוטי גוי מוקשרתם וכתבתם תיפוק ליה דסתמא לאו לשמו קאי דבפ' הנזקין פסל אזכרות שלא נכתבו לשמן משמע אלא סתמא כתבן דאיבעי ליה למימר שכתבתי שלא לשמן ע"כ נראה מדבריהם שסוברים דכתיבת האזכרות לשמן הוא מדאוריתא או הלכה למשה מסני דאי לא תימא הכי ליכא קושיא כלל דכיון דכתיבת האזכרות לשמן מדרבנן צריך הלימוד דווקשרתם וכתבתם לומר דכתיבת ס"ת תפילין ומזוזה על ידי אלו אסור מן התורה כיון דכתיבת השמות לשמן אינו אלא מדרבנן ואם דעתן כן לא ידעתי היכן מצאו דבר זה שהרי לא מצינו שום מקום בתלמוד שיביא איזה לימוד לומר שכתיבת השמות לשמן הוא מן התורה ואם היה הדבר כן היה להם להשמיענו שהוא מן התורה כמו שמצאנו לעניין גט שאמרו וכתב לה לשמה וגם לעניין כתיבת ס"ת תפילין ומזוזה על ידי בדוקי כותי שהוא פסול למדו מוקשרתם וכתבתם ואם כן אם היה כתיבת השמות לשמן מן התורה היה להם גם כן להשמיענו מהיכן למדו דבר זה ואם נאמר שהוא הלכה למשה מסני גם כן יש לנו לשאול היכן מצאו דבר זה שהרי רבותינו ז"ל הביאו כל ההלכות שנאמרו לענין ס"ת תפילין ומזוזה בין שנאמרו לעיכובא בין שנאמרו שלא לעיכובא ולא הביאו זו בכללן ואף אם היתה שלא לעיכובא היה להם להם להביאה וכ"ש שהיא לעיכובא שהספר נפסל בשבילה אלא כיון שלא יש גילוי שהוא מן התור אוהל מ נאמר שהוא מדרבנן והרב ר' משה מטראני כתב בספרו קרית ספר בפ' ח' מהלכות תפילין וז"ל הכותב ס"ת תפילין ומזוזה וכתב אזכרה אחת מה' שלא לשמה פסולין נראה דבעינן אזכרת לשמן משים זה אלי ואנווהו כדמשמע בפ' ב' דגיטין אבל מדאוריתא לא פסילי דלא ילפינן כתיבה כתיבה מגט הואיל וסתם ס"ת לשמו הוא מה שאין כן באשה דסתם אשה לאו לגירושין קיימא עכ"ד ואף שראייתו שהביא מפ' ב' דגיטין אינה מכרחת כ"כ נראה שהדין עמו כמו שאכתוב בסמוך דגרסינן בפ' ב' דגיטין דף ב' גט שכתבו שלא לשמה והעביר עליו קולמוס לשמה באנו למחלוקת ר' יהודה ורבנן דתניא הרי שהיה צריך לכתוב את השם ונתכוון לכתוב יהודה וטעה ולא הטיל בו דלת מעביר עליו קולמוס ומקדשו דר' יהודה וח"א אין השם מן המובחר אמר רב אחא בר יעקב דילמא לא היא ע"כ לא קאמרי רבנן התם דבעינא זה אלי ואנווהו וליכא אבל הכא לא מכאן רצה הרב ללמוד דכתיבה האזכרות לשמן בס"ת תפילין ומזוזה אינה מן התורה אלא מדברי סופרים משום זה אלי ואנוהו מפני שאמר רב אחא בר יעקב דילמא לא היא ע"כ לא קאמרי רבנן התם אלא משום זה אלי ואנוהו משמע דטעם כתיבת האזכרות לשמן הוא משום זה אלי ואנוהו וטעם זה ליכא בגט וזה נראה לפי עניות דעתי שאינו מוכרח דדילמא לא אמרו טעם דזה אלי ואנווהו אלא לענין שאינו מועיל העבר' קולמוס לשמה מפני שנראה כמגומר וזה אינו נאות לשמו הגדול והקדוש אבל לעולם אמרינן דעיקר כתיבת האזכרות לשמן מן התורה אבל מ"מ נראה שהדין עמו מהטעם שכתב דלא ילפינן כתיבה כתיבה מגט שהרי יש חילוק הרבה ביניהם כמו שכתב הוא ז"ל ועוד דאי ילפינן כתיבה כתיבה מגט היה צריך שיהא נכתב על גבי עור בהמה טהורה כמו בס"ת ושיהיה מעובד ועוד דברי אחרי' שהס"ת צריך להן וזה אינו צרי' וכיון שאינו נלמד מן הגט דצריך לשמו מהיכא תיתי שכתיב' האזכרות לשמן שהוא מן התור' והרב ר' שמואל אבוהב בתשובותיו ס' ע"ו רצה להביא ראיה שכתיבת האזכרות לשמן שהיא מן התורה מדברי התוספות שכתבתי למעלה וגם מדברי הרמב"ם שמנה עשרים דברים הפוסלים בס"ת ובכללן פיסול זה ותמה על הרב בעל קרית ספר שאמר שהוא מדרבנן ושמנה ששה עשר בלבד שפוסלים בס"ת מן התורה כיון שהיסוד אשר בנה עליו ספרו דברי הרמב"ם ראש המדברים בכל מקום בחילוקי האיסורים וברירתם איזה מן התורה ואיזה מדרבנן וכאן סתם בלשונו והשנה כל הפיסולים עשרים כאילו מורה באצבע שכולן מדאוריתא או הלכה למשה מסני ע"כ ונראה שאין זו קושי על דברי הר' בעל קרית ספר דהרמב"ם לא נחית בכאן אלא למימני דברים הפוסלי' בס"ת בין שהם מדאוריתא בין שהם הלכה למשה מסני בין שהם מדברי סופרים שכן מצינו שהרבה דברים שהם הל"מ שבמקומותם פרשם וכאן מנאם בכלל האחרות ולא מנאם לעצמם וגם לא אמר שהם הל"מ ואף עיבוד לשמה שהיא מדרבנן לדעת הרמב"ם כמו שמוכח מתשובתו לחכמי לוניל הביא הרב כ"מ בפ"א מהלכות תפילין וז"ל השאלה ילמדנו רבינו מפני מה עור של מזוזה אינו צריך עבוד לשמה אע"פ שס"ת ותפילין צריך עיבו' לשמן ונפסלין אם לא נעבד לשמן ואי משו' דקרו ליה מזוזה קדושה קלה גם קורא לתפילה קדושה קלה: תשובה לא מפני זה אלא מפני שלא נשמע למזוזה עיבוד לשמה והיכא דאיתמר איתמר והיכא דלא איתמר לא איתמר ואם תאמר מ"ט ס"ת ותפילין צריכים עיבוד לשמן לפי שעצמו של ס"ת ועצמן של תפילין הם המצוה לפיכך הוצרכו לעשות להם חשיבות יתירה והוצרכו לעבדן לשמן לפי שיזהר בעיבודן למען יעמדו ימים רבים ועצמה של מזוזה אינה המצוה ולא תחשב מצוה אלא מפני שהבית חייב ואם אין בית אין מזוזה אבל ס"ת ותפילין חובת הגוף התדירה עכ"ל הרי שדבריו מבוארים שתקנו בס"ת ותפילין עיבוד לשמן מפני חשיבותם למען יעמדו ימים רבים ואינו מן התורה ועם כל זה מנאה הרב בכלל עשרים הדברים הפוסלים בס"ת ולא פירש גם כן שהיא מדרבנן ואם כן הותרה הקושיא שהקשה הרב שמואל אבוהב על הרב ר' משה מטראני מדברי הרמב"ם כיון שמנה עשרים הדברים הפוסלים בס"ת וגם כן מנה עמהם כתיבת האזכרות שלא לשמן שסובר שהוא מדאוריתא שהרי אפשר שיסבור שהוא מדרבנן ומפני חשיבות השם או מפני טעם אחר הוצרכו שיכתוב האזכרות לשמן כמו שהצריכו עיבוד לשמן בס"ת ותפילין מפני חשיבותם ועם כל זה מנאה הרמב"ם בכלל עשרים הדברים הפוסלים בס"ת ולא פירש שהיא מדרבנן כמו שעשה בעיבוד לשמן שהוא מדרבנן ועם כל זה מנאה בכלל העשרים דברים הפוסלים ולא פירש שהיא מדרבנן ואם כן כיון שלא נתברר לנו מן התלמוד שכתיבת האזכרות לשמן מדאוריתא נאמר שהיא מדרבנן ומי שאומר שהיא מדאוריתא עליו להביא ראיה ואין צריך להאריך יותר בזה:
ואחר שהעיקר אצלינו שכתיבת האזכרות לשמן הוא מדרבנן כבר נתברר הספק שנסתפק הח"ה בנדון שלפנינו שכיון שכשחידש המגיה את האות שנתטשטשה מן השם נסתפק אם היתה רישומה ניכרת אם לא ואם היתה רישומה ניכרת ודאי שהשם כשר שהרי אינו אלא מעבי' דיו על הכתב ואם כן הוי ספקא דרבנן ובכל מקום אמרינן ספקא דרבנן לקולא מכ"ש בנ"ד שאם באנו להחמיר בו צריך להסיר כל הדף כיון דליכא תיקון אחר כמו שכתבנו ואם כן צריך לגנוז כל אותן האזכרו' שנכתבו כהלכתן והוי חומרא דאתי לידי קולא דנקל בו ונאמר דודאי דבנדון אשר כזה נלך בו לקולא ונאמר שהספר כשר ואין צריך תיקון כלל:
וגדולה מזו נראה בעיני שאף אם היה ברור לנו שכשחידש המגיה את האות שנתטשטשה מן השם לא היתה רישומה ניכרת כלל היה הספר כשר כיון שיצא רובו בקדושה ובכל מקום אמרינן רובו ככולו דע"כ לא קאמרי רבנן דבאזכרה אחת שלא נכתבה לשמה פוסל את כל הספר אלא כשכל האזכרה לא נכתבה לשמה אבל בשביל אות אחת של אזכרה שלא נכתבה לשמה לא מצינו שיפסלו הספר בשביל כך דאם לא כן ריבותא היה להם לאשמועינן שאפילו אות אחת של שם שנכתבה שלא לשמה פוסל הספר כמו שמצינו שאמרו לענין מחיקה שאמרו כל המוחק אות אחת של שם עובר משום לא תעשון כן לה' אלקיכ' וכן גם כן לא מצאנו שום פוסק שיאמר שבשביל אות אחת של שם שלא נתקדשה שיפסל הספר בשביל כך ואם הדבר כן היה להם להשמיענו חידוש זה ואף שמצאנו ראינו בדברי הפוסקים שאם נדבק הא אחרונה של שם בענין שהיא חי"ת שמותר למחוק רגל האחרונה ולתקנה ולעשותה ה"א ובשעת שמתקנה צריך לתקנה לשם קדושת השם היינו דלכתחלה בריך לעשות כן אבל אם בדיעבד לא עשה כן לא אמרו שנפסל הספר בשביל כך ואדרבא הם אמרו דדוק' רגל הה"א שכותב מחדש הוא שצריך לקדש אבל שאר האות אינו צריך תיקון כלל ואע"פ שלא נתקדשה כשכתבה שהרי כשכתבה לא כתב אות של שם שהרי במקו' ה"א כתב ואם כל זה לא הצריכו שום תיקון לשאר האות כיון שרוב השם נכתב בקדושה זהו הנראה לעניות דעתי בשנת ובסדר והיתה לבני ישראל לחקת משפט:
נאם הצעיר מנשה דילגאדו יצ"ו
בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: