שאלה טלית של צמר שהית' תפור' בחוטי פשתן והטילו בה ביצית ואח"כ נודע להם שאסור ללובשה כמו שהיתה וקודם שהתירו התפירות חזרו ותפרו אותה בחוטי צמר ואח"כ הסירו כל חוטי פשתן שהיו בה מבעיא לן השתא אם צריך להתיר הציצית שבה ולחזור וליטלם לשם מצוה מי אמרינן כיון שהיתה אסורה ללובשה כמו שהיתה כשהטילו בה הציצית אמרינן שאסור משום תעשה ולא מן העשוי או דילמא כיון שלא בא האיסור מחמת הבגד שהרי כשהטילו בו הציצית היה בגד שלם והיו לו ארבע כנפות והרי בזמן דאיכא תכלת הותר הכלאים בציצית אינו צריך להתיר הציצית יורינו מורינו להיכן הדין נוטה ומהת"מש:
תשובה גרסינן בפ' התכלת דף מ"א אמר רחבא אמר ר' יהודה טלית שנקרעה חוץ לשלש יתפור תוך שלש לא יתפור תניא נמי הכי טלית שנקרעה חוץ לשלש יתפור תוך שלש ר' מאיר אומר לא יתפור וחכמים אומרים יתפור ושוין שלא יביא אפי' אמה על אמה ממקום אחר ובה תכלת ותולה בה ושוין שמביא תכלת ממקום אחר ותולה בה ובלבד שלא תהיה מופסקת ע"כ ופר"שי ז"ל חוץ לשלש למעלה מ"ג אצבעות משפת הכנף: יתפור ולא חיישינן דילמא פייש מידי מן החוט של תפירה וינחם ויוסף עליו עד ארבעה חוטים של ציצית ואיכה תעשה ולא מן העשוי דהא חוץ לשלש לא חזו לתלות ציצית כדאמרי' לקמן: בתוך שלש הראוי להניח שם ביצית: לא יתפור והכא חיישינן להכי כדפרישנא: ממקום אחר מטלית אחרת ויש בה תכלת ותולה בה משום דעל כנפי בגדיהם בעינן וכנף זה לא היה מבגד זה בשעת עשייה ושוין שמביא תכלת מתיר ציצית מטלית אחרת ותולה בה דהכא ליכא ולא מן העשוי דהא צריך לחזור ולכורכה ולתקנה כאן כבתחלה ובלבד שלא תהיה מופסקת שיהיה כל חוטיה שלמין ע"כ ורב עמרם פירש חוץ לשלשה יתפור כיון דאית ביה שלשה על שלשה אית ביה תורת בגד תוך ג' לית ביה תורת בגד וכמאן דליתיה דמי ואע"ג דתפריה כמאן דפסיק דמי ולא רמינן ביה ציצית ואי עביד ביה ציצית לא פטר ליה לטלית עכ"ל וגירסת תלמוד שבידינו כך היא וכן היא גירסת הרי"ף והר"אש וכבר תמה הרב בית יוסף היכי קאמר תניא נמי הכי דאדרבא מהכא משמע דלא כרב יהודה דהא כרבנן קיימא לן ולנמקי יוסף ניחא דגריס ר מאיר אומר יתפור וחכמים אומרים לא יתפור אבל לשאר ספרים קשיא ומצאתי שכתוב בהגהות מימונימת החדשות דשפיר מייתי ראיה מר' מאיר אע"ג דרבנן פליגי עליה משום דהלכה כר' מאיר בגזירותיו ע"כ ובין ב' הפירושים איכא נפקותא לענין דינא דלדעת רש"י ז"ל דטלית של צמר שנקרעה תוך ג' מותר לתפור האידנא דאין דרך לתפור בחוטים של צמר אלא בחוטי קנבוס ואינם ראויים לציצית ולדעת רב עמרם דפירש דתוך ג' אין תורת בגד עליו וכמאן דליתיה דמי אפי' טלית של צמר האידנא דאין דרך לתפור בחוטי צמר אין לה תקנא דאין תורת בגד עליה וכמאן דפסיק דמי:
ותמיהה לי טובא לפירוש רב עמרם ז"ל דכתב ואע"ג דתפריה כמאן דפסיק חשיב ולא רמינן ביה ציצית מהא דגרסינן בפ' התכלת דף מ' תנו רבנן סדין בציצית בית שמאי פוטרין וב"ה מחייבין והלכה כדברי ב"ה אמר ר' אלעזר בר צדוק והלא כל המטיל תכלת בירושלם אינו אלא מן המתמיהין אמר ר' א"כ למה אסרוה לפי שאין הכל בקיאין אמר ליה רבא בר רב חנא לרבא ולרמו בי עשרה ונפקו לשוקא ומפרסמא למילתא כל שכן דמתמהו עילין ולידרשא בפירקא גזירא משום קלא אילן ולא יהיה אלא לבן כיון דאיפשר במינן לא כדדריש ר"ל דאמר ר"ל כל מקום שאתה מוצא עשה ולא תעשה אם אתה יכול לקיים שניהם מוטב ואם לאו יבוא עשה וידחה את לא תעשה וליבדקוה אלא גזירא משם טעימא וליכתבא אדיסקי אדיסקי ליקום וליסמוך אמר רבא השתא חמץ בפסח ויום הכיפורים דכרת סמכינן אדיסקי הכא דעשה בעלמא לא כ"ש אלא אמר רבא הא מילתא אמרי ואיתמר במערבא משום דרבי זירא כוותי שמא יקרע סדינו בתוך ג' ויתפרינו והתורה אמרה תעשה ולא מן העשוי ע"כ בגמרא ואם איתא דטעמא דנקרע בתוך ג' אין תורת בגד עליו ואע"ג דתפריה כמאן דפסיק חשיב אמאי קאמר תלמודא גזירא שמא יקרע סדינו בתוך ג' ויתפרינו הכי הוה ליה למימר גזירא שמא יקרע ותו לא דהא לא איכפת לן אם תפרו דהא לדעת רב עמרם ז"ל אע"ג דתפריה כמאן דפסיק דמי דבשלמא לדעת רש"י ז"ל דפירש טעמא דחיישינן שמא יניח סוף החוטין התלויין שם ואח"כ יתן בה ב' חוטי תכלת ויצרף אותם שנים של לבן עמהם אתי שפיר ויתפרנו שאם לא תפרו ליכא חששא אבל לפירוש רב עמרם ז"ל מילת ויתפרנו מיותרת ובדוחק יש ליישב דקושטא דמילתא קאמר דמסתמא לא יניחנו בעליו כך:
ובשמעתין דלעיל הביא הרב בית יוסף פירוש רש"י ממקום אחר ותולה בה משום דעל כנפי בגדיהם בעינן וכנף זה לא היה מבגד זה בשעת עשייה וכן כתב ב הר"אש ולא הבנתי מה שכתב רבינו הגדול מהר"יא וז"ל אבל אינו יכול ליקח הכנף הר אש פירש טעמו שלזה משום תעשה ול"נ שהרי כבר נעשה לשום מצוה ע"כ שדברי הר"אש פשוטים הם דלאו משום תעשה פסיל לה אלא משום דבעינן כנפי בגדיהם כלומר שיהיה הכנף מבגד זה בשעת עשייה וליכא עכ"ד ז"ל ובאמת הדין עם מהרי"א ז"ל שהרי דברי הר"אש מבוארים על הלכות קטנות דטעמא משום תעשה ולא מן העשוי וז"ל בתוך ג' לא יתפור ופי' רש"י דחיישינן דילמא פייש מידי מחוט התפירה ויניחנו ויוסיף עליו חוטין לשם ציצית ואיכא תעשה ולא מן העשוי וכו ובסוף דבריו כתב ושוין שמביא תכלת ממקום אחר ותולה בה פי' שמתיר ציצית מטלית אחרת ותולה בה ואין בזה משום ולא מן העשוי שהרי צריך לכרוך ולתקן הציצית כבתחלה ע"כ הרי לך בהדיא דטעמא דכולה שמעתין הוא משום תעשה ולא מן העשוי כמו שהבין הרב מהרי"א ז"ל וכן כתב בתשובה כלל ב' דהא דאמרינן טלית שנקרעה תוך ג' אסור לתפרה טעמא משום שמא ישייר מחוט התפירה ויעשה מהם ציצית והוי תעשה ולא מן העשוי וכו':
וקשיא לי על רבינו הגדול מהרי"א ז"ל איך הניח דברי הרמב"ם ז"ל שהם מבוארים דטעמא משום תעשה ולא מן העשוי והקשה על דברי הר"אש שהרי בפרק א' מהלכות ציצית כתב וציצית שנעשה מן העשוי מקודם פסול כיצד הביא כנף שיש בה ציצית ותפרה על הבגד אפי' יש באותו הכנף אמה על אמה פסול שנאמר ועשו להם ציצית לא מן העשוי שהרי זה דומה למי שנעשה מאליה וכו' הרי לך בהדיא שדברי הרמב"ם ברורים ומלובנים אין להם שום פירוש אחר ויותר טוב היה לו לתפוס על דברי הרמב"ם ולא על דברי הר"אש שיכול לפרש דבריו כדברי הרב בית יוסף רצוני לומר כמו שפירש הרב ב"י גם יש לתמוה על מהרי"א ז"ל איך הקשה על דברי הר"אש דקאמר דטעמא משום תעשה ולא מן העשוי שהרי גמרא ערוכה בההיא סוגיא שהבאתי לעיל דסדין בציצית דקאמר תלמודא אלא אמר רבא גזירא שמא יקרע סדינו בתוך ג' ויתפרינו והתורה אמרה תעשה ולא מן העשוי אם נפשך לומר דדוקא לא פליג מהרי"א ז"ל אלא בההיא דאמה על אמה שכבר נעשה לשם ציצית אבל כשנקרע סדינו בתוך ג' מודה מהרי"א ז"ל דטעמא משום תעשה ולא מן העשוי הא ליתא דהא בברייתא דפליגי ר' מאיר ורבנן קתני רישא דברייתא חוץ לג יתפור תוך ג' פליגי וקתני סיפא ושוין שלא יביא אמה על אמה ממקום אחר וכו' ורישא דברייתא ודאי דטעמא משום תעשה ולא מן העשוי כמו שהוכחתי מס גיא דסדין בציצית וכן פסק הרמב"ם והר"אש והרשב"א ז"ל וא"כ במאי דפליגי ברישא קאמר בסיפא ושוין וצ"ע:
ומעתה נבוא לנדון דידן ותחלה צריך לדקדק לשון השאלה שכתב החכם השואל וקודם שהתירו התפירות חזרו ותפרו אותה בחוטי צמר ואח"כ הסירו כל חוטי פשתן דמשמע מדבריו שאם התירו התפירות קודם ואח"כ תפרו אותה בחוטי צמר שאין כאן מקום שאלה והא ליתא דאפי' שהתירו התפירות קודם עדיין יש מקום לשאול הגיע דסוף סוף כשהטיל בה הביצית היה בגד פסול אלא ודאי לאו דוקא נקט אלא להגזים ולהגביר השאלה ודוק:
ולכאורה היה נראה לפסול האך טלית אבעית אימא קרא ואבעית אימא סברא אבעית אימא קרא דכתיב גדלים תעשה לך על ד' כנפות כסותך אשר תכסה בה והאי טלית לאו בר כסוי היא משום כלאים דכהאי גוונא אשכחן בגמרא דף מ"א במנחות אמר שמואל כלי קופסא חייבין בציצית ומודה שמואל בזקן שעשאה לכבודו שפטורה מאי טעמא אשר תכסה בה אמר רחמנא האי לא לאיכסויי עבידא בההיא שעתא ודאי רמינן ליה משום לועג לרש חרף עושהו ע"כ אלמא היכא דלאו בר כסוי היא פטורה הכא נמי כיון דלאו בר כסויא היא ודאי פטורה ומטעמא דכתב החכם השואל והרי בזמן דאיכא תכלת הותר כלאים מהא ודאי לא אריא דהא אמרינן בגמרא דף מ' אמר רב מתנא אמר שמואל תכלת אין בה משום כלאים ואפי' בטלית פטורה מאן טלית פטורה אילימא דלית בה שיעורא והתניא טלית שהקטן מתכסה בה ראשו ורובו והגדול יוצא בה דרך עראי חייבת בציצית אין הקטן מתכסה בה ראשו ורובו אע"פי שהגדול יוצא בה דרך עראי פטורה וכן לענין כלאים אילימא וכן לענין איסורא דכלאים והא אנן תנן אין עראי בכלאים ואמר רב נחמן בר יצחק וכן לענין סדין בציצית אלא מאי פטורה הטיל למוטלת וכו' ופי' רשיי וכן לענין סדין בציצית אלמא ציצית בטלית שאין בה שיעור יש בה משום כלאים הרי לך בהדיא דלא התירו כלאים בציצית אלא בציציות עצמן ואפי' בציציות עצמן לא התירו אלא היכא דאיכא בה שיעורא אבל היכא דליכא בה שיעורא או היכא דאיכא פסולה מצד עצמה לא התירו וא"כ בנ"ד שהוא תפורה בחוטי פשתן לא התירו כלאים בציצית וזה פשוט:
ואי בעית אימא סברא מסוגיא דידן דהשתא ומה דהיכא שהביא אמה על אמה ממקום אחר שמתחלה נעשה לשם מצוה אפי' הכי שוין ר' מאיר ורבנו דפסולה כ"ש בנ"ד שהיא מצד עצמה פסולה והטילו הציציות בה בשעת פסול וקודם שהתירו חוטי פשתן תפרו אותה בחוטי צמר ודאי כ"ע מודים דתעשה ולא מן העשוי בפסול קרינן ביה כל זה כתבתי לכאורה:
אכן כשתפתח עיני השכל והרעיון שכל הפועל במין האנושי ותשקול הדבר בכף מאזנים הדעת מכרעת לכף זכות בנ"ד שאין צריך להתיר הציציות ולחזור ולקשרם לשם מצוה דדוקא לא אסרו רבנן ור' מאיר אלא בהביא אמה על אמה ובה ציצית אבל אם הביא שאר כנפים שאין בהם ציצית ליכא קפידא וכל זה נוכל לדקדק מלשון הרמב"ם ז"ל שהבאתי לעיל שכתב הביא כנף שיש בה ציצית ותפרה על הבגד אפי אמה על אמה וכו' משמע מדבריו דדוקא היכא שהביא הכנף ע"י ציצית אבל כנף לבדו לית לן בה דאם איתא שאפי' שאר כנפים אסורים עדיפא מינה היה לו לומר שאפי' הביא כנף שיש בה אמה על אמה וכו' אבל מדנקט ובה ציצית נראה בהדיא שעיקר הפסול הוא כשיש בה ציצית וזה ברור וכן בפ' א' י"ח כתב נפסק הכנף שיש בה ציצית חוץ לג' תופרה במקומה תוך ג' לא יתפור וכו' ולא קתני ואם תפר פסול משמע דעצה טובה קמ"ל אלמא דעיקר הפסול הוא כשהביא כנף עם הציצית דהתם שייך ולא מן העשוי אבל שאר כנפים לכתחלה לא יעשה ואם עשה כשר דלא גרע מנפסקה בתוך ג' דקאמר לא יתפור:
ומצאתי לי חבר ומסייע שיש בו ממש על דקדוק זה מדברי הרשב"א ז"ל בתשובה הביאה הרב בית יוסף בסי' ט"ו שאלת טלית מצויצת כהלכתה דחלקוה לב ובכל חלק יש בו שיעור להתעטף ונשארו לכל חלק מהציצית אחת או שתים יש בהם משום תעשה ולא מן העשוי מדתניא הביא כנף שיש בה ציצית ותפרה על הבגד אפי' יש בכנף אמה על אמה פסולה שנאמר ועשו להם ביצית ולא מן העשוי אם נאמר דהתם דוקא משום דצורפה לאחרת ואין רצונו להתעטף באותו כנף לבדו:. תשובה אין בזה משום תעשה שאם אתה אומר כן טלית שנקרע ממנה מקצתה תהא פסולה אא"כ התיר לו כל ציציותיו דכיון שהלכו להן מקצתן שהכשירוה מתחלה כשנתלה בה ציציות אחרים לתשלום הארבע הוו להו קמאי מן העשוי וליתא דהא תניא טלית שנקרעה חוץ לג' יתפור תוך ג' ר' מאיר אומר לא יתפור וחכמים אומרים יתפור ושוין שלא יביא אפי' אמה על אמה ובה תכלת ויתלה בה ושוים שמביא תכלת ממקום אחר ותולה בה ציציות אלמא של שאר הכנפים לא נפסלו משום תעשה ולא מן העשוי אע"פ שנקרע ונטל מקצתה וכיון שכן מה לי אם נקרע מקצתה או חלקוה לשתים הכל דין אחד וטעם אחד וכאן וכאן כשר דאין כאן משום תעשה ולא מן העשוי עכ"ל הרי לך בהדיא שלא אסרו אלא ציציות עם הכנף ממקום אחר אבל ציציות לבדם בלא כנף שוים שמביא ממקום אחר דהיינו מטלית אחרת ותולה בה ואפי' נקרע ונטל מקצתה כתב הרב דמותר א"כ בנ"ד ודאי לית דין ולית דיין ואין צריך בשש להתיר הציציות ולחזור לקשרם לשם מצוה ואפי לדעת רש"י ז"ל דחייש כשתפר בחוטי צמר שמא ישייר בחוט התפירה ויוסיף עליו בנ"ד ליכא חשש שהרי הציציות היו תלויים ועומדים במקומן בשעת תפירה וליכא למיחש שמא ישייר מן החוט כ"ש לדעת רב עמרם דטעמא דלא אקרי בגד כשנקרע בתוך ג' בנ"ד ודאי בגד מעליא הוא שהוא תפור כהוגן ואין בו קרע כלל ומה לי תפור בכלאים דלענין זה לא מעלה ולא מוריד ועוד ראיה להכשיר בנ"ד ממה שכתב הרמב"ם בפ' הנזכר הלכה ט"ו הטיל ביצית על הציצית אם נתכוון לבטל הראשונות מתיר הראשונה או חותכה וכשרה ואם נתכוון להוסיף אע"פ שחתך אחת משתיהם הרי זו פסולה שהרי כשהוסיף פסל את הכל וכשהתיר או חתך התוספת נמצא השאר נעשה מן העשוי שעשייתו הראשונה פסולה היתה עכ"ד ז"ל והשתא בנ"ד אתיא במ"ש דהשתא ומה היכא שהטיל ציצית על ציצית אפילו הכי אם לא נתכוון להוסיף כשרה אע"ג דאיכה טעמא דתעשה ולא מן העשוי דהא גבי ציציות אתמר האי טעמא כ"ש בנ"ד דליכא אלא תפירה בעלמא ולא נתכוון להוסיף ולא לגרוע דהא כשתפר בחוטי פשתן לאו אדעתיה ואע"ג שהרב נמקי יוסף פי' וז"ל ושוין אפי' למ"ד חוץ לג' יתפור לפי שלא נתבטל הכנף הכא מודה שלא יביא אפי' אמה על אמה ממקום אחר ויניח בטליתו אם היה מקום ציצית קיים ונקרע רוב הטלית דהוה ליה תעשה ולא מן העשוי דמשמע מדבריו ז"ל דשאר כנפים אסורים אפי' שאין בהם ציצית מ"מ בדאי הם רש"י ז"ל והרמב"ם והר"אש ז"ל לסמוך עליהם שפירשו אמה על אמה ובה ציצית ועוד דגירסת הגמ' שלפנינו ושוין שלא יביא אפי' אמה על אמה ממקום אחר ובה תכלת וכו והוא ז"ל נמשך אחר לשון רבינו הגדול הרי"ף שכתב ושוין שלא יביא אפי' אמה על אמה ממקום אחר ותולה בה ולא קתני ובה תכלת לפי שהרב הגדול ז"ל אינו מביא הלכתא למשיחא כמנהגו בכל מקום כנ"ל:
ועדיין אנו צריכים למודעי להתיר ספיקות לכאורה הספק הראשון הוא קרא דכתיב אשר תכסה בה והאי לאו בר כיסוי הוא מחמת כלאים כדאשכחן בגמרא דקאמר ומודה שמואל בזקן שעשאה לכבודו שפטורה מאי טעמא אשר תכסה בה אמר רחמנא והאי לאו לאיכסויי עבידא וכו' דדוקא כהאי גוונא אמרינן דלאו בר כיסוי היא שמעולם לא יבוא לידי חיוב לפי שעשאה לתכריכין ואחר מיתה חפשי הוא מן המצות דכתיב במתים חופשי אבל בנ"ד כל שעה ורגע יכול לתקנה ולהסיר חוטי פשתן ודאי אשר תכסה בה קרינן בה כדאמרינן בעלמא בתלמוד בכמה דוכתי כל הראוי לבילה אין בילה מעכבת בו והיא מימרא דר' זירא בזבחים ובהרבה מקומות וכה"ג כתבו התוספות בשבת פ' ר' עקיבא דף פ"ד גבי פכים קטנים שאינם מטמאים בהסיט דכל שלא בא לכלל מגע לא בא לכלל הסיט ופריך מכלי חרס המוקף צמיד פתיל לא ליטמא בהיסט ומתרץ ר"ת דצמיד פתיל חשיב בא לכלל מגע לפי שעומד ליפתח ע כ אלמא דכל דבר הראוי ליתקן כמתוקן דמי א"כ בנ"ד נמי הואיל וראוי ליתקן אשר תכסה בה קרינן ביה משכ' בתכריכין של מת שאינו צריך להם חלא לאחר מיתה ולאחר מיתה פטורה כנל"ד:
כלל העולה מכל הני מילי מעלייתא ושקליא וטריא וסליקנא אליבא דהלכתא דהאך טלית דנ"ד שאינו צריך להתיר הציצית ולחזור ולקשרם פעם אחרת לשם מצוה דדוקא גבי ציציות שייך תעשה ולא מן העשוי אבל גבי תפירה בעלמא לא אמרו כמו שהוכחתי מדברי הרשב"א ז"ל דבשאר כנפים לא אסרו וגם מדברי הרמב"ם ז"ל שכתב שלא יביא אפי' אמה על אמה ממקום אחר ובה ביצית דמשמע דעיקר הטעם הוא משום דאית בה ביצית וגם ממה שכתב הטיל ציצית על ציצית אם לא נתכוון להוסיף מותר לא גרע מנ"ד שאינו מחוסר אלא התיר חוטים בעלמא זה הוא מה שהעלה מצודתי היום וקוצר דעתי עד שיבא בבתי גואי והרחבת הדעת מארי דאתרא ומארי דתלמודא יצ"ו במדרש עץ חיים ולפני בעלי תריסין אשר יושבין בצלו של עץ יתמיד ה' ברחמיו שלותם וטובתם לעד לעולם ונזכה לראות משיחנו בקרוב בעגלא ובזמן קריב בסדר ובשנת לאל העונה אותי ביום צרתי ויהי עמדי בדרך אשר הלכתי לפ"ק:
חייא הכהן די לאארה: בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: