שאלה ראובן עשה משתה לבנו וכעת הסעודה באותן התרנגולים שהביאו לשולחן נמצאת אחת מהן שבורה בעצם האמצעי במקום צומת הגידין ועצם השבירה יצא לחוץ ולא נודע אם היה כן קודם שחיטה או לא או אם היו עור ובשר חופין אותו או לא וכל המסובין משכו ידיהם מן האכילה ובאו לבית מדרשו של שם לשאול כדת מה לעשות ושאלו פי השוחט ומכיני הסעודה אם הרגישו בזה קודם ואמרו שלא הרגישו שום דבר ונסתפק לנו עכשו אם נאמר כן נמצא וכן היה ומפני המהירות לא הרגישו או נאמר שבמשמוש הידים אירע ואת"ל ששבור היה מקודם עכ"ז נוכל להשיב ולומר שמא במשמוש הידים יצא לחוץ יוציא דין זה לאור מה יהיה משפט התרנגולת עצמה ומשפט האחרות שנתבשלו עמה והכלים שנתבשלו בהם לפי שיש בנדון זה הפסד מרובה ושעת הדחק ומהתמ"ש:
תשובה תנן במס' חולין פרק בהמה המקשה (דף ע"ו) שנחתכו רגליה מן הארכובה ולמטה כשרה מן הארכובה ולמעלה פסולה וכן שניטל צומת הגידין נשבר העצם אם רוב בשר קיים שחיטתו מטהרתו ואם לאו אין שחיטתו מטהרתו ובגמרא אמר רב יהודה אמר רבי חייא למטה למטה מן הארכובה למעלה למעלה מן הארכובה באיזו ארכובה אמרו בארכובה הנמכרת עם הראש עולא אמר רבי אושעיא כנגדו בגמל ניכר א"ל עולא לרב יהודה בשלמא לדידי דאמינא כנגדו בגמל ניכר היינו דקתני וכן שניטל צומת הגידין אלא לדידך מאי וכן שניטל צומת הגידין א"ל רכובה בלא צומת הגידין וצומת הגידין בלא רכובה והא נחתכו קתני אישתיק לבתר דנפיק אמר מ"ט לא אמרי ליה למטה למטה מן הארכובה למעלה למעלה מצומת הגידין הדר אמר ולא אמרי לי נחתכו קתני ה"נ מן הארכוב' ולמעלה קתני רב פפא מתני הכי אמר רב יהודה אמר רב א"ר חייא למטה למטה מן הארכובה ומצומת הגידין למעלה למעלה מן הארכובה ומצומת הגידין וכן שניטל צומת הגידין וארכובה גופא כדעולא א"ר אושעיא ומי איכא מידי דאילו מדלי מסיק ליה וחיה חתתי פסיק ליה ומתה אמר רב אשי טרפות קא מדמית להדדי אין אומרים בטרפות זו דומה לזו שהרי חותכה מכאן ומתה חותכה מכאן וחיה וביאר רש"י רגליה האחרונים ארכובה מפרש בגמרא: צומת הגידין למעלה מארכובה הוא וסמוך לה והן אותן ג' חוטין שנוטלין מנקרי הבשר מתלולית העצם שקורין צינקרון: וכן שניטל אפילו לא נחתך העצם: נשבר העצם ולא נחתך אם רוב בשר קיים מפרש בגמרא רוב עביו ורוב היקפו: שחיטתו מטהרתו ומותר באכילה ואם לאו אין שחיטתו מטהרתו ואפילו במקום שהבהמה מותרת הוי אבר אסור משום ובשר בשדה טרפה כדאמרינן להביא האבר והבשר המדולדלין: ג' עצמות בירך התחתון והוא עצם הנחתך עם הפרשות כשמפשיטין הבהמה ואותה ארכובה נקראת ארכובה הנמכר עם הראש ולמעלה הימנה עצם האמצעי וצומת הגידין בתחתיתו סמוך לפרק ארכובה הנמכרת עם הראש והעליון הוא קולית התחובה באליה: גמ' למטה דקתני מתניתין כשרה למטה מן הארכובה סמוך לה מיד קאמר דלא תימא ארכובה דמתניתין היא ארכובה העליונה שבין הקולית ועצם האמצעי ומאי למטה דקתני כשרה למטה הימנה ומכל עצם האמצעי שבו צומת הגידין קאמר דלמטה ממש ליכא למימר כשרה דהא אפילו צומת הגידין שהוא בשיפולו שב עצם אמצעי קתני מתניתין טרפה וכ"ש בגובהו הא לא אמרינן אלא למטה מן הארכובה סמוך לה קאמר כשרה כדמסיים מילתיה ואזיל דארכובה הנמכרת עם הראש קאמר למעלה למעלה מן הארכובה מיד קאמר טרפה דהיינו בצומת הגידין שהוא סמוך לה וכ"ש בגובהו ולקמיה פריך מאי וכן שניטל צומת הגידין והא תנא ליה למעלה מן הארכובה טרפה כנגדו של אותו מקום דמני': בגמל ניכר דקסבר רבי אושעיא ארכובה דמתניתין היא ארכובה העליונה ושם בולט עצם בירך הגמל והכי תניא בבכורות דאותה ארכובה ניכרת בגמל דתנן זנב העגל שאינה מגעת לערקום ארכובה הוי מום ליפסל ותני עלה קפץ העליון ולא קפץ התחתון וכנגדו בגמל ניכר: היינו דקתני וכן שניטל משום דתנא למטה מן הארכובה עליונה כשרה דהיינו נחתך עצם האמצעי איצטריך למיתני וכן דאע"ג דאם נחתך בגובהו כשרה היכא דנחתך בשיפולו במקום צומת הגידין טרפה וכדמתרץ לקמן ואל תתמה שהרי חותכה מכאן ומתה וחותכה מכאן וחיה אלא לדידך דאמרת ארכובה תחתונה למעלה דקתני מתניתין למעלה מיד בסמוך משמע היינו ניטל צומת הגידין: א"ל תנא ארכובה בלא צומת הגידין כגון נשבר העצם והגידין קיימי' ותנא צומת הגידין בלא ארכובה: והא נחתכו לגמרי משמע אלמא תנא ליה תנא ניטל הצומת ולמה ליה למהדר ולתנייה והא ליכא למומר תנא רכובה עם צומת הגידין והדר תני צומת הגידין בלא ארכובה דא"כ ניתני ניטל צומת הגידין וכ"ש נחתכו: לבתר דנפק עולא: אמר רב יהודה לנפשיה: מ"ט לא אמרי דלמטה דקאמר הוא למטה מן הארכובה ומצומת הגידין ולמעלה דקתני לאו מיד משמע אלא בגובהו של עצם למעלה מן הצומת והדר תנא וכן שניטל הצומת דאם נחתך בתוך הצומת נמי טרפה: הדר אמר שפיר עברי דלא אמרי ליה: ולא אמר ליה בתמיה וכי לא אמרתי לו טעם כגון רכובה כלא צומת וצומת בלא רכובה ופרכי' מלישנא דמתניתין ואמר לי נחתכו קתני והכא נמי אי הוה אמר ליה קא הוה דייק נמי לישנא ואומר לי מן הארכובה ולמעלה קתני דמשמע בסמוך והיינו בצומת הגידין: רב פפא מתני לרב יהודה הכי: למטה דמתניתין לאו למטה מיד קאמר דרכובה דמתניתין ברכובה עליונה מיירי הילכך למטה דידה דהיינו עצם אמצעי זימנין דטרפה כגון בצומת הגידין אלא ה"ק למטה מאותה רכובה ומעצם אמצעי כולו דהיינו בעצם התחתון ודאי כשרה למעלה למעלה מן הארכובה דהיינו בקולית ודאי טרפה כל מקום שיחתך: וכן שניטל צומת הגידין ובעצם אמצעי יש מקום שהיא טרפה כגון בצומת הגידין ויש מקום שהיא כשרה כגון למעלה מן הצומת ורכובה גופה איזו היא: כדעולא עליונ' ופרכינן ללישנא דעולא ודרב פפא ומי איכא מידי דכי מדלי פסיק לה למעלה מן צומת הגידין בעצם אמצעי כשרה וכי מתתי פסיק לה וכשמשפיל לה לחותכה בצומת טרפ' וכלישנא קמא דרב עבדינן לחומרא ולמעלה מרכובה התחתונה כל מקום שיחתך טרפה וכן בשניטל צומת בלא רכובה דלא חזינן דהדר ביה רב ולקמן פסיק הלכתא הכי אפי בנשבר העצם וכ"ש נחתך לגמרי עכ"ל:
והנה דעת רש"י שהעלה כלשון הראשון אינה נאותה אצלנו כי עם היות שנאמר שדעתו כדעת הרבה מן החכמים לפסוק בכל שתי הלשונות הבאות בתלמוד כלשון המחמיר בשל תורה לא היה מקום פה לפסוק כן מאחר שרב יהודה בעל לשון הראשון לא ידע להשיב לאותו הקושי העצום שהקשה עליו עולא בעל ריבו ומה שהביא החכם הוה ראיה ממה שנפסק הלכה לפנים אפילו בנשבר העצם באמת שיש לתמוה עליו נפלא ופלא כי מחלוקת רב ושמואל שם איננו מוסב כי אם על מאמר נשבר העצם השנוי במשנתינו שהבנתו מתחלף כפי הדעות המתחלפות ר"ל שאותו העצם יהיה עצם הקולי' כדעת אחת או יהיה עצם האמצעי כדעת האחר וכבר ראינו שהריב"א הקשה עליה כמו שכתב הרא"ש בביאוריו ומה שכתב הר"ן שהרב רבי יונה הביא ראיה לדברי רש"י ממה שנאמר בתלמיד הנהו גידין הרכים דאתו לקמיה דרבא ונסתפקו שם אם הם חשובים כבשר אם לא ושזה לא יתכן בעצם הקולית עבור שאין שם גידין כלל כי אם בעצם האמצעי חוץ מכבודו אינו כן כי נתברר בחכמת הניתוח במה שאין ספק בו שבכל מקום שיש עצבים יש גידין הן שיהיו מאלו אשר בהם רצים הרוחים שקורין בלשון לע"ז כרוו"ס הן שיהיו מאלה שמניעים אבר מה ומטים אותו כפי הדרכה הראויה לו והם המיתרים קצות העצבים הנקראים בלשון לע"ז טינדונ"ס: והעצבים בעצם הקולית הם רבי המספר כנודע מצד החכמה ההיא:
ואולם רב אלפס פסק כלשון האחרון וכן דעת הרמב"ם שכתב בפרק שמיני בהלכות שחיטה וז"ל בתמיה שהיתה חסרת רגל בתחלת ברייתה טרפה. וכן אם היתה יתירה רגל שכל היתר כחסר הוא אבל אם היו לה שלש ידים או יד אחת מותרת לפיכך אם נחתך היד שלה מותרת נחתך הרגל מן הארכוכה ולמעלה טרפה מן הארכובה ולמטה מותרת באיזו ארכובה אמרו בארכובה שהוא סוף הירך הסמוך לגוף עכ"ד גם מהרר"י קאר"ו הסכים לדעת זו עם היות שהביא באחרונה דעת רש"י:
והעולה מדברינו אלה שבעצם האמצעי אין איסור בחתיכתו או בשבירתו כי אם שיקרה זה כמקום צומת הגידין ובדקו אותם ומצאום חתוכים ובזולת זה הבהמה מותרת וכמו שכתב הרמב"ם בפרק אשר קדם זכרו וז"ל וכבר בארנו שהבהמה שנחתך רגלה וכן העוף במקום צומת הגידים לא נעשו טרפה. אלא מפני שנחתכו הגידין לפיכך אם נחתכו הגידין לבדם והרגל קיימת טרפה שהרי ניטלה צומת הגידין עכ"ד: והנה לפי זה שהסכמנו עליו אין מקום לשאלתינו זאת כי בלי ספק התרנגולת הזאת שנשבר עצם אמצעי שלה היא כשרה ואף שיודע שהשבירה נעשתה קודם שחיטה ואין עור ובשר חופים רוב עובי והיקיף עצם הנשבר אם ימצאו הגידין קיימים ואולם אם הגידין אינם קיימים טרפה ואין להכשירה מחמת ספק זה של זמן השבירה עבור שיש לתלות ולומר שבמשמוש בידים נשבר ויהיה דומה למה שנאמר בתלמוד בנקיבת הריאה שאנו תולין במשמוש יד הטבח שהרי כתב הרשב"א בת"ה (דף נ') נשבר ולא נקשר ולא נודע אם מחיים אם לאחר מיתה על כל כיוצא בזה כתב הרב בעל ה"ג ז"ל דסתמן להחמיר דעד כאן לא קאמר רב הונא נשחטה בחזקת היתר עומדת אלא כשיש לפנינו לתלות בידא דטבחא ובא זאב ונטל את בני מיעיה אבל כשאין לפנינו במה לתלות אסורה מספק אבל טרפה לכותל וכיוצא כזה שיש לתלות בכך תולין ומתירין כמו שתולין בזאב ומשמש ידא דטבחא עכ"ל וזה כי שם יש הוכחה לתלות בטבח שבהכניסו ידיו במיצר החזה תקרע או תינקב הריאה מדוחק היד וכמו שביאר רש"י שם ועוד כי נקב בריאה הוא דבר נקל להעשות מה שאין כן שבירת עצם ובאמת היא דרך רחוקה למביני העודה לשבור העצמות במשמוש היד ולכן אין לתלות בזה:
אמנם נראה שהחכם השואל בנה יסוד שאלתו על דעת רש"י ונסתפק אם בענין אשר כזה שיש בו שתי ספיקות כפי מה שנראה מדבריו יודה רש"י שיהיה מותר והנראה לנו בזה שאין להתיר בזה לדעתו מהטעם הזה כי יש פה הכרעה יותר לצד האיסור מלכד ההיתר וכמו שכתבנו ואין להתיר בשתי ספיקות אלא אם צדדי האיסור וההיתר הם שקולים וכחו שכתבנו במקום אחר ועוד כיון שהאיסור לפנינו שהיא עצם הנשבר נחקור היטב אם עור ובשר חופין או רובו או לא ואם לא נמצא כזה תהיה התרנגולת טרפה אלא שנראה על כל פנים שהחכם השואל הרכיב שתי הדעות באחת בהזכירו צומת הגידין שהרי לדעת רש"י אף שלא תהיה השבירה במקום צומת הגידין כיון שאין עור ובשר חופין את רובה טרפה ולא יתכן תנאי צומת הגידין כי אם לדעת הרי"ף והרמב"ם והבאים אחריהם והיא הדעת האמיתי כמו שכתבנו ולכן אין להאריך יותר כסדר ובשנת בזאת יבא אהרן אל הקדש לפ"ק:
אלה דברי דויד הרופא בלא"א מהר"ר יעקב די מיזה מ"כ: