שאלה ראובן שהיה בחור כארזים והיה יחיד בביתו קרא לשני ת"ח שיאכלו עמו בשני ימים טובים של ר"ה ואחר שאכלו ושתו כיבד ראובן לאחד מהתלמידי חכמים שיברך ב"ה וקרה מקרה ששכח להזכיר אלקינו בכונה ירושלים ולא הרגיש שום אחד מהמסובין בזה עד שכבר השלים ב"ה נסתפק לנו עתה אם צריך לחזור ולברך בה"מ או לא מצד אחד נראה שצריך לחזור כיון שהוא י"ט ומקדשין על היין ובוצעים על שתי ככרות שלמות יהיה דינו שוה לשאר י"ט וצריך לחזור ומצד אחר נראה הפכו כיון דאיכא למאן דאמר שמותר להתענות בר"ה אם כן האכילה בימים חלו רשות ואינו חובה ומטעם זה נראה שאין לחזור ולברך ואם דעתו נוטה לומר שיחזור כיון שסוף סוף יומא טבא הוא אשאלהו חולה שאכל ביום הכיפורים ונתיישבה דעתו שחייב להזכיר מעין המאורע בב"המ אם שכח להזכיר מהו כיון דלדידיה אכילה שריא וי"ט הוא חייב לחזור או דילמא כיון דכולי עלמא לא אכלי ואיהו קא אכיל לא יחזור עוד נסתפקתי אגב ארחין שבת וי"ט בסעודה שלישית ושכח להזכיר של י"ט והזכיר של שבת לבד לדעת הרמב"ם שפסק שאף בסעודה שלישית צריך לחזור מהו כיון שהיום י"ט הוא ולא הזכיר יחזור ויברך מידי דהוי אנעילה שמזכיר של שבת או דילמא כיון שאין בי"ט חובה לסעודה שלישית לא יחזור לברך על הכל יבא דברך ומה"ת מ"ש:
תשובה הן האדם הגדול בענקים ה"ה לבבו מני ים רחבו גדותיו והראנו את ידו המלאה והרחבה רחב רחב כפתחו של אולם אורו עיני בתלתא בעיי שנשאלתי ולעשות רצונו חפצתי ואלקטה נא ואספתי בעמרים ולאפס פנאי הנני בא בדרך קצרה לענין הנוגע בעיקר הדין מה שתעלה מצודתי על ראשון ראשון ואען ואומר דגרסינן במסכת ברכות דף מ"ט אמר רב אידי בר אבין אמר רב עמרם אמר רב נחמן אמר שמואל טעה ולא הזכיר של ר"ח בתפילה מחזירין אותו בברכת המזון אין מחזירין אותו אמר ליה רב אבין לרב עמרם מאי שנא תפילה ומאי שנא ברכת המזון אמר ליה אף לדידי קשיא לי ושאילתיה לרב נחמן ואמר לי מיניה דמר שמואל לא שמיע לי אלא נחזי אנן תפילה דחובה היא מחזירין אותו ברכת מזונא דאי בעי אכיל לא אכיל אין מחזירין אותו אלא מעתה שבתות וימים טובים דלא סגי דלא אכיל הכי נמי דאי טעי הדר אמר ליה אין דאמר רבי שילא אמר רב טעה חוזר לראש והא אמר רב הונא אמר רב טעה אומר ברוך שנתן לאו אתמר עלה לא שנו אלא שלא פתח בהטוב והמטיב אבל פתח בהטוב והמטיב חוזר לראש:
ומעתה חל עלינו חובת ביאור מאי דשוינהו סתמא דתלמודא ושנינהו יחד שבתות וימים טובים וקאמרי בעלי התלמוד בתרוייהו דאם טעה ולא הזכיר בבה"מ של שבת או של י"ט שמחזירין אותו דכל חד וחד מחייבו לאכול פת מה שאין הדין כן בר"ח וכמו שפסק הרב בי' בשולחנו הטהור בסימן קפח' שכתב וז"ל אם טעה ולא הזכיר בה של ר"ח בין ביום בין בלילה אומר ברוך שנתן ראשי חדשים לעמו ישראל לזכרון ואינו חותם בה והוא שנזכר קודם שהתחיל הטוב והמטיב אבל אם לא נזכר עד שהתחיל הטוב והמטיב אינו חוזר חפני שאינו חייב לאכול פת כדי שיתחייב לברך ברכת המזון וחול המועד דינו כר"ח עכ"ל וכדי שנעמוד על עיקר הדין יחוייב לנו לחקור אי מאי דמקשה סתמא דתלמודא אלא מעתה שבתות וימים טובים דלא סגי דלא אכיל הכי נמי דאי טעי הדר שייך נמי למימר בר"ה ואם הדין הוא כן דר"ה נכלל תחת סוג ימים טובים נתברר לנו בפשיטות הדין לאמיתו וכי היכי דמסיק תלמודא דלא סגי דלא אכיל בי"ט הוא הדין והוא הטעם שייך בשני ימים טובים של ר"ה:
ובחפשי באמתחות שיחות ספרי הפוסקי' מצאתי שנשאל להרר' שמעון בר צמח בחלק א' סימן קנז' וז"ל עוד שאלת תבאר לנו אם חל רחש השנה באחד בשבת אם נאמר ותודיענו שיש לגמגם בדבר מפני שיש בנוסח הברכה הזכרת מועדים וכו' ואחר דשקיל וטרי הרב הנזכר כתב אבל אין צורך לזה כלל שאע"פי שיו הדין הוא רגל הוא לענין אבל ומ"ש בפ' בכל מערבין דלא קרי רגל היינו לענין ראיה בעזרה וי"ט הוא נקרא בגמרא י"ט של ר"ה שני י"ט של ר"ה ומועד הוא דהא ר"ח הוא ור"ח אקרי מועד כדאיתא בערכין ובפ"ק דשבועות ובפ' בתרא דתעניות ובפ' כיצד צולין ובראשון של ר"ה אמרינן על יום שלאחריו תיפוק לי דהוה ליה יום שלאחר ר"ח ומקרא קדש כתוב בו בתורה וימי שמחה הם למאכל ומשתה וללבוש לבני' ולגלח וכדגרסינן בירושלמי בפ"ק דר"ה כתיב כי מי גוי גדול אשר לו אלקים קרובים אליו ר חמא בר חנינא ור' אושעיא חד אמר איזו אומה כאומה זו בנוהג שבעולם אם אדם יודע שיש לו דין לובש שחורים ומתעטף שחורים ומגדל שערו שאין יודע איך דינו יוצא אבל ישראל אינם כן לובשים לבנים ומתעטפים לבנים ומגלחים שערם ואוכלים ושותים ושמחים ובו קרא רבא נמי איתא גם הגאון רבינו האיי היה גוער במתענין בו לפי שכך כתוב בעזרא אכלו משמנים ושתו ממתקים ושלחו מנות לאין נכון לו כי קדוש היום לאדוננו ואל תעצבו כי חדות ה' היא מעוזכם ור"ה הה וכן בספר המנהיג כתוב שצריך לומר ותתן לנו ה' אלקינו באהבה מועדים לשמחה וכו' את יום הזכרון הזה ואת יום טוב מקרא קודש ופירש הטעם משום דקי"ל כר"ג דר"ה ויום הכיפורים כרגלים לענין אבל וכולהו מועדי ה' מקרא קודש מקרי עכ"ל הרב הנ"ל ועוד האריך לענין מה שנשאל לו ומכלל דבריו שמעינן הוכחה גמורה לענין שאלתנו ונתברר לנו הדין לאמיתו ומלתא בסברה הוא לחזור ולברך ב"ה דכיון דר"ה אקרי מועד וימי שמחה הם למאכל ומשתה אין להסתפק כלל ועיקר אם יחזור או לא יחזור כיון דקי"ל שדינו שוה לשאר י"ט ואמרינן דלא סגי דלא אכיל פת הוא הדין והוא הטעם שפיר שייך למימר בר"ה נמצינו למדין דאי טעי ושכח להזכיר אלקינו בבונה ירושלים ולא הרגיש שום א' מהמסובין בדבר עד שהשלים ב"המ נראה פשוט שחוזר לראש ב"המ כמו שהוא הדין בשבתות וי"ט ויש קצת ראיה לדין זה ממאי דפסיק ותני שמואל שם בברכות דדוקא ר"ח אם טעם ולא הזכיר של ר"ח אין מחזירין אותו מן הטעם המוזכר בגמרא דהיינו אי בעי אכיל אי בעי לא אכיל ואם איתא דבר"ה נמי הוי דינא הכי הוה ליה למר שמואל לאשמועינן רבותא טפי והוה ליה למימר דאפילו בר"ה אם טעה ולא הזכיר בבה"מ אין מחזירין אותו ומדנקט ר"ח משמע בהדיא דדוקא בר"ח שייך למימר אין מחזירין אותו מה שאינו כן בר"ה שהוא י"ט וימי שמחה הם למאכל ומשתה כשאר י"ט וכיון דלא סגי ליה דלא אכיל פת נראה לפי קוצר ע"ד דאם שכח מלומר אלקינו עד שהשלים בה"ח שצריך לחזור:
והרב בי' כתב בשולחנו הטהור בסימן קפח' וז"ל אם טעה ולא הזכיר של ר"ח בין ביום בין בלילה אומר ברוך שנתן רח' לעמו ישראל לזכרון ואינו חותם בה והוא שנזכר קודם שהתחיל הטוב והמטיב אבל אם לא נזכר עד שהתחיל הטוב והמטיב אינו חוזר מפני שאינו חייב לאכול פת כדי שיתחייב לברך בה"מ וחול המועד דינו כר"ח ומדסתם הרב וכתב חול המועד דינו כר"ח יש להוכיח דבדיוקא נקטי דדוקא חה"מ שוה לדין ר"ח משו' דשניהם ימים שאינו חייב לאכול בהם פת דאינם י"ט דדוקא בשבתות וי"ט ודכוותה ר"ה שהוא י"ט חוזר לראש בה"מ אם שכח מלהזכיר מה שאינו כן בחול המועד ובר"ח וכן משמע מדברי הרמב"ם שדעת שפתיו ברור מללו שכתב בסוף פ"ב מהלכות ברכות בראשי חדשים שכח ולא אמר יעלה ויבוא אם נזכר קודם שיתחיל ברכת רביעית אומר ברוך אשר נתן ראשי חדשים לעמו ישראל לזכרון ואינו חותה בה ומתחיל בברכה רביעית ואם נזכר אחר שהתחיל בברכה רביעית גומר אותה ואינו חוזר וכן בחולו של מועד וכו' הרי שביאר לנו בתרי יומי אלו דהיינו חול המועד ור"ח דוקא לא מהדרינן ליה דאינו חייב לאכול דבר שיתחייב בב"המ אלא אוכל פירות ודברים אחרי' מה שאינו כן בר"ה שנקרא י"ט לכל מילי:
אחרי כתבי כל זה ראיתי מה שכתב הרב בעל מגן אברהם בסימן קפ"ח וז"ל ונ"ל דבר"ה א"א לששון ולשמחה ומ"מ בריך עיון דנראה לכאורה דאין מחזירין אותו דהא יש אומרין דמצוה להתענות בר"ה וצ"ל דלא חיישינן להך סברא כלל ועיין סי' תקצז' דסומכין אהאי סברא אפילו לקולא דאין בריך ליתב תענית לתעניתיה ולכן נ"ל דאומר בר"ה בלא חתימה כמו בר"ח ופשיט דחולה שאכל בי"ה ושכח יעלה ויבא דאין מחזירין אותו ואם נזכר קודם הטוב והמטיב אומר ברוך שנתן ימים קדושים לישראל את יה"כ ואינו חותם דהוי כר"ח כנ"ל דלא כמ"ש בר"ה דחותם עכ"ל הרי כפי שטחיות דברים אלו נראה דמזכה שטרא לבי תרי דבתחילת דבריו כתב דאין מחזירין אותו מפאת הסיבה הנזכרת דהיינו שיש אומרים דמצוה להתענות בר"ה ואחר כך כתב דלא חיישינן להך סברא כלל ובסוף דבר העלה דסומכין אהאי סברא אפילו לקולא מן הטע' דאין צריך למיתב תענית לתעניתיה וכל זה איננו שוה לי אלא שהאמת יורה דרכו כדכתיבנא ואעפ"י שיו ר"ה הוא יום אדיר יום פחד ורעדה וצריך ש מלאו מתנינו חלחלה מפני פחד ה' ומהדר גאונו בקומו לשפוט את הארץ אשר על כן יש מקום התעוררות להתענות בו מצינו סותר לזה מה שהוא מוסכם מכל הפוסקים שאוכלים ושותים ביום זה בשמחה ובטוב לבב כמו שנתייסד על פי מאמרם ז"ל כדכתיבנא לעיל כי מי גוי גדול אשר לו אלקים קרובים אליו וכו וכפי וה מצינו הוכחה גמורה לענין שלפנינו והיינו כי היכי דבשאר י"ט ושבתות גזרו אומר דאם טעה ולא הזכיר של שבת או של י"ט עד שהשלים הברכה דחוזר לראש הוא הדין והוא הטעם שייך שפיר למימר בתרי יומי דד"ה דהא ימי שמחה הם למאכל ולמשתה ואין להסתפק דאם לא נזכר עד שהשלים בה מ דחוזר לראש:
ולענין הספק הב' בחולה שאכל בי"ה נראה פשוט דלדידיה הוי י"ה כיום טוב גמור ואף שהרב בעל מגן אברהם כתב בסימן קפח ופשוט הוא בחולה שאכל בי"ה ושכח יעלה ויבא דאין מחזירין אותו מ"מ נראה לפי קוצר ע"ד דהרב בי' בסימן תריח' פסק דלא כוותיה שכתב וז"ל חולה שאכל בי"ה היה אומר הרא"ש שצריך להזכיר של י"ה בברכת החזון כן כתבו הגהות מיימוניות בפרק ראשון מהלכות ברכות וכן מצאתי בתשובת הרמ' ז' ל חולה שיש בו סכנה ואוכל בי"ה אומר מעין המאורע בבה"מ ודבר פשוט הוא דבהיתר אכיל ואדרבא מצוה קא עביד הוי לדידיה יום הכיפורים כמו לדידן שאר י"ט ואע"פי שמדברי הרשב"א בתשובה נראה דמדמה ליה לאוכל טבל דלדעת הרמב"ם אין מברכין עליו כבר הוא נחלק עלי והסכים לדעת האומרים דאוכל טבל נמי מברכין עליו ומכאן יש להוכיח בפשיטות דלחולה הוי י"ה כי"ט גמור דהא שורת הדין מחייבת אותו לומר מעין המאורע ביום הכיפורים דומיא דשאר י"ט וזה פשוט הוא דאם לא הזכיר בברכת המזון מעין המאורע דמחזירין אותו דמאי שנא י"ה משאר י"ט לדידיה ואע"פי שאוכל דבר האיסור לכל העולם לדידיה הוא מותר ואדרבא מצוה לאכול ואם אינו רוצה לאכול מאכילין אותו בע"כ כמו שהעלו רוב הפוסקים וכיון דלדידיה הוי יום הכיפורים כמו לדידן שאר י"ט פשיטא דלכל מילי אתקש ואם לא נזכר עד שהשלים בה"מ חוזר לראש דלא סגי דלא אכיל קרינן ליה והיינו אם לא יספיק אכילתן פחות מכשיעור וכמו שהעלה הרב ז ל בשולחנו הטהור בסימן הנזכר וז"ל כשמאכילין את העוברה או את החולה מאכילין אותם מעט מעט כדי שלא יצטרף לשיעור הלכך מאכילין אותו בשני שלישי ביצה בינוניים וישהו כדי אכילת ארבעה ביצים והשתיה יבדקו בחולה עצמו כמה הוא כדי שיסלקנו לצד א' ויראה כמלא לוגמיו וישקוהו פחות מאותו שיעור וכו' ואם אמדוהו שאין השיעורים הללו מספיקים לו או שהחולה אומר כן או שנסתפקו בדבר מאכילין ומשקים אותו כל צרכו מיד עכ"ל וכפי זה זכינו לדין בענין שלפנינו והיינו דאם שכח להזכיר מעין המאורע בבה"מ דחייב לחזור דמאי שנא י"ה לשאר י"ט כיון דבהיתר קא אכיל:
ולענין הספק הג' שנסתפק ה"ה לגביה שבת וי"ט בסעודת שלישית אם שכח להזכיר של י"ט אם חייב לחזור או לא לפי קע"ד נראה פשוט דחייב לחזור ואעפ"י שאין בי"ט חובה לסעודה שלישית מ"מ יום הוא שנתחייב בג' סעודות ודכוותה אשכחן במסכת שבת בפ' ב"מ דף כ"ד דקתני התם וז"ל ולית הלכתא ככל הני שמעתתא אלא כי הא דאמר ריב"ל יום הכיפורים שחל להיות בשבת המתפלל נעילה בריך להזכיר של שבת יום הוא שנתחייב בארבע תפילות קשיא הלכתא אהלכתא אמרת הלכתא כריב"ל וקי"ל הלכתא כרבא דאמר רבא י"ט שחל להיות בשבת שליח ציבור היורד לפני התיבה ערבית אינו בריך להזכיר של י"ט שאלמלא שבת אין שליח ציבור יורד ערבית בי"ט הכי השתא התם בדין הוא דאפילו בשבת נמי לא צריך ורבנן הוא דתקוני משום סכנה אבל הכא יום הוא שנתחייב בד' תפילות ופירש רש"י ז"ל בריך להזכיר של שבת לומר ותתן לנו את יום המנוח ואת יום הכיפורים הזה וחותם מקדש השבת ויום הכיפורים ואף טל פי שאין תפילת נעילה בשבת יום הוא שנתחייב בד' תפילות וכו והרב בי' כתב וז"ל ואם חל בשבת מזכיר בה של שבת מימרא דריב"ל בפ' במה מדליקין וכתב בהגהות מרדכי נראה שאם לא הזכיר של שבת בתפילת נעילה שמחזירין אותו ונראה מדבריו שם שיש חולקים והשתא כפי זה זכינו לדין דכי היכי דאמרינן לענין יום הכיפורים שחל להיות בשבת המתפלל נעילה צריך להזכיר של שבת ואם לא הזכיר שמחזירין אותו לפי סברת הגהות מרדכי מן הטעם הנזכר לעיל יום הוא שנתחייב בד' תפילת הוא הדין והוא הטעם שייך שפיר למימר בענין שלפנינו והיינו יום. הוא שנתחייב בג' סעודות ואף שאין בי"ט חובה לסעודה שלישית מ"מ נתחייב לחזור משום שהוא יום שבת קודש והוא יום שנתחייב בב' סעודות הן אמת דהאי סברא לא מתוקמא אלא לדעת הרמב"ם דבהדיא פסיק ותני בהלכות שבת פ' ל וצריך לקבוע כל סעודה משלשתן על היין ולבצוע על שתי ככרות וכן בימים טובים אמנם לדעת הפוסקים שנחלקו בדין ג' סעודות והורו לנו שיכול להשלימן בדברים שמלפתין בהם את הפת כגון בשר ודגים או אפילו בפירו' אם לא נזכר עד שסיים בה מאין לחזור דהא לדידהו אינו חייב לאכול פת בסעודת שלישית:
כלל העולה לענין הדין בנ"ד לפי קע"ד דבין בר הבין ביום הכיפורים ובין בשבת וי"ט בסעודת שלישית לדעת הרמבם שהוא העיקר אם שכח מלהזכיר מעין המאורע בבה"מ ולא נזכר עד שהשלים הברכה חייב לחזור כמבואר לעיל דיום טוב של ר"ה נכלל בשאר ימים טובים וכי היכי דגזרו אומר כשאר י"ט דלא סגי דלא אכיל פת הוא הדין והוא הטעם שייך למימר ביום ר"ה דמאי שנא ר"ה לשאר י"ט וחולה שאכל ביום הכיפורים אם בירך בה"מ ולא נזכר עד שסיים חייב לחזור מפאת הסיבה הנזכרת דלא סגי דלא אכיל פת ודין שבת וי"ט נמי חייב לחזור כאשר הוכחנו דיום הוא שנתחייב בג' סעודות והוא הנלע"ד להלכה ולא למעשה והאל יצילנו מכל שגיאה כי דעת ממני פליאה
בשנת ובסדר אתם נצבים היום כלכם לפני ה' אלהיכם לפ"ג:
נאם הצעיר יצחק סרוק יצו"א