שאלה יששכר וזבולון שעשו ביניהם שותפות לזמן ידוע ובסכום ידוע בכל תיקוני חז"ל בדיני השותפות והלך יששכר למדינת הים זבולון לקח מעות מנפתלי בהלואה בריבית קצוצה ונתן אותן המעות בתוך הסחורה של שניהם ואחר זמן מה פרע זבולון למלוה וגם כן נתן לו הריבית ויהי כי ארכו הימים בא יששכר ממדינת הים ועשו החלוקה ביניהם בין מן הקרן ובין מן הריוח שהרויחו ולא דברו מאומה מן המעות שנתן לנפתלי בריבית ואחר ומן מה מהחלוקה תבע זבולון לנפתלי לדין להחזיר לו הריבית שלקח ממנו אשר לא כדת והוציאו ממנו בדיינים כדין תורתנו הקדושה ויודע הדבר ליששכר ותבע מזבולון החצי ממה שהוציא מנפתלי בדיינים באומרו שאלו המעות גם כן היו מן הריוח שהרויחו ביניהם ומגיע לו בהם חלקו וזבולון טוען שכיון שהוא לכדו עבר על לאו דצא תשיך בלי ידיעת חבירו וגם כן על ידי אותו הממון שלקה מנפתלי בריבית היה הריוח יותר ממה שהיה בלי אותו הממון והוא כבר נתן לו החלק בכל הריוח אבל בזה הריבית שהוא הוציא בדיינים אינו רוצה ליתן לו יורנו הדין עם מי ואת"ל שהדין עם יששכר וחייב זבולון ליתן לו חצי הריבית שהוציא בדייני' עדיין מבעיא לן השתא אם במקום ריוח היה הפסד כאותו השותפות ונודע הדבר ליששכר שחבירו זבולון לוה מעות מישראל בריבית וטוען לו שישלם עמו חצי כל ההפסד בין מן הקרן שהכניסו ביניהם זבין מאלו המעות שלקח הוא מנפתלי והכניסם בתוך הסחורה ויששכר טוען שאם לא היה לוה אותן המעות לא היה ההפסד כ"כ גדול ושאותן המעות לקח בלי ידיעתו ולכן אינו רוצה לשל' באותו ההפסד כי אם באותו החלק המגיע לו בממון שהכניסו ביניהם בסחורה בעת השותפות על הכל יבא דכרך הטוב וכבדנוך:
תשובה זבולון זה עשה שלא כהוגן ליקח מעות מאחרי' ולערבם בתוך מעות השותפות שלא מדעת יששכר חבירו ולאו שפיר עבד אפילו אם היה לוקח בדרך היה דמצי אמר ליה אנא דוק' בהאי שומא ניחא לי להיו' שות' דאי אפסיד לא אפסיד כ"כ וראי' ממה שפסק הרמב"ם ז"ל בפרק ה' שלוחין ושותפין המשתתף עם חבירו בסתם לא ישנה ממנהג המדינה באותה הסחורה ולא ילך למקום אחר ולא ישתתף בה עם אחרים ולא יתעסק בסחורה אחרת וכו' אלא אם כן התנו בתחלה או שעשה מרעת חבירו וכו' וא מהשותפין שעבר ומכר בהקפה או שפירש בים או הלך למקום אחר או שנשא ונתן בסחור' אחר' וכו' וכן כל כיוצא בדברים אלו כל פחת שיבא מחמת שעבר חייב לשלם הוא לבדו ואם היה שם שכר השכר לאמצע כמו שהתנו ביניהם בשכר לפיכך הנותן מעות לחבירו בתורת שותפות ליקח בהם חיטים לסחורה והלך ולקח בהם שעורים או בהפך אם פחתו פחתו לזה שעבר ואם הותירו הותירו לאמצע וכן אם הלך ונשתתף עם אחר בממון השותפות אם הפסיד הפסיד לעצמו ואם נשתכר השכר לאמצע ע"כ: הרי לך פשוט שמה שעשה זבולון זה ליקח ממון אחרי' ולערבו כתוך ממון חברו שלא מדעתו דשלא כהוגן עשה וידו על התחתונה ואם יהיה שם הפסד יפסיד הוא לבדו במה שלקח שלא ברשות דקי"ל יד המשנה על התתתונה ויד יששכר על העליונ' ויהיה קרוב לשכר ורחוק מן ההפסד ויטול חלק בשכר ולא יפסיד אם יהיה שם הפסד:
וכתב הרב כ"מ שמ"ש רבינו ולא יתעסק בסחורה אחרת וכו' הוציאו מברייתא שהביא הרי"ף ז"ל אגב גררא בפרק איזהו נשך בגמרא דאין מושיבין חנווני למחצית שכר אלא אם כן וכו' ועל מ"ש ולא ימכור בהקפה רבינו ירוחם כתב בשם הגאונים שאם יש קצת בני אדם מוכרים בהקפה וקצתם שלא בהקפה אין לו למכור על הספק ושלא מדעת חבירו דכל אשראי ספק הוא וזהו דעת רבינו וכו' לפיכך הנותן מעות וכו כך העלה הרי"ף בהגוזל קמא שאם לסחורה נתן לו בתורת שותפות אם פחתו פחתו לשליח מפני שהוא משני ואם הותירו הותירו לאמצע וכן אם הלך ונשתתף וכו' זה הדין דומ' ממש לדין שנזכר בסמוך שהרי שותפו לא נתן לו מעותיו כדי שישתתף עמו אחר עכ"ד יע"ש הרי לך שאף מי שלא עשה איסור בשינויו דכיון דשלא מדע' עשה ידו על התחתונ' אלא אם כן הודיעו אפילו אחר מעשה והסכים על ידו כמו שכתב הרמב"ם באותו פי' עצמו יע"ש ועיין דינים אלו בח"מ בסי' קע"ו:
וכ"ש השתא דלאו שפיר עבד דשקל זבולון למעות נפתלי באיסור ריבית וערבם בתוך סחורת השותפות דאנן סהדי דאי הוה מודע ליה ליששכר חבריה תחיל' דלא הוה ניחא ליה דלאו ברשיעי עסיקינן שירצה לעבור על כמה לאוין של ריבית ולחייב נפשו באיסור ריבית שנאמר בו בנשך נתן וכו' היו לא יהיה ומה שזבולון טוען שכיון שהוא עבר על לאו דלא תשך לבדו בלי ידיעתו של חבירו וכו' טוע' הוא בזה שאם לא היה תובע לנפתלי לדין להוצי' ממנו הריבית שנתן לו לאו דוקא על לאו דלא תשיך היה עובר אלא אף אלאו דולפני עור לא תתן מכשול נמי היה עובר אליבא דהרמ"בם שכ' בפרק ד' מה' מלוה ולוה כדרך שאסור להלוות כך אסור ללות שנאמר לא תשיך לאחיך מפי השמועה למדו שזו אזהרה ללוה כלומר לא תנשך לאחיך הא למדת שהמלוה בריבית עובר על ששה לאוין לא תהיה לו כנושה את כספך לא תתן לו בנשך ובמרבית לא תתן אכלך אל תקח מאתו נשך ותרבית לא תשימון עליו נשך ולפני עור לא תתן מכשול: והלוה עובר בשנים לא תשיך לאחיך ולפני עור לא תתן מכשול ואליבא דשאר פוסקים היה עובר זבולון זה אף אלאו ג' ולאחיך לא תשיך כמו שכ' הר' כ"מ על הרמב"ם שכ' שעובר בב' לאוין שלא הוזכר בדבריו הלאו של ולאחיך לא תשיך לא בלוה ולא במלוה ובגרסת ספרנו בגמרא גרסינן לוה עובר בב' לאוין ע"כ יע"ש:
אבל השת' שתבע זבולון לנפתלי לדין והוצי' ממנו מה שנתן לו באיסור נסתלקו איסורי הלאוין מביניהם ואפילו על לא תשיך שזבולון אומר לא עבר אלא לצא' ידי שמים יתחרטו על מה שעשו תחלה שהרי בדעת' היה לחטוא אם לא שב"ד היו מכריחים לנפתלי שיחזיר לו הריבית ויש לנדון והדומה כענין וה' יסלח לה כי הניא וגו' שא' ז"ל שזה הכתו' מדב' באשה שנדרה בנזיר ושמע בעלה והפר לה והיא לא ידעה וגומר דכשתדע תבקש מחילה על דעת' ראשונ' וכו' אבל השתא שהוסר האיסור אין כאן אף לא תשיך ונרא' לי דמשו' הכי פסק הרמב"ם ז"ל בפרק ד' מה' מלוה ולוה ואע"פ שהמלו' ולוה עוברין על כל אלו הלאוין של איסור ריבית אין לוקין עליו מפני שניתן להשבון שכל המלוה בריבית אם הוא ריבית קצוצה שהיא אסורה מן התורה הרי היא יוצאה בדינין ומוציאין אותה מן המלוה ומחזירין אותה ללוה ע"כ דנראה מדבריו ז"ל דכיון הלאוין שהוזכרו בענין ריבית יש להם תיקון בחזרה לכך אין לוקין עליהם כיון שבידם לתקן כל שעה שהם בחיים ודברי' אלו נראים ברורים לכל מבין והוה ליה השתא כל מה שנטל זבולון מנפתלי וערבו בתוך סחורת השותפות כדין המערב ממון אחרים בתוך סחורת השותפות שלא מדעת חבירו שכל הריוח לאמצע יהיה ואם יארע שבמקום ריוח יהיה שם הפסד יפסיד המערב שלא מדעת חבירו כדאמרן לעיל והדין עם יששכר וידו על העליונ' ובנדון זה יזכה לו זבולון חבירו בריוח וה ועל כיוצ' בזה א' ז"ל זכין לאדם שלא בפניו ולא עבר זבולון אפילו אלאו דלא תשיך שהוא טוען:
ואע"פ שכב' סתרנו טענ' זבולון שבנדון זה לא עבר אפי' לאו דלא תשיך וחייב לתת ליששכר חלק ג"כ הריבית שהוציא בדיינים עכ"ז צריכין אנו לבאר דעתנו בזה יותר כדי להוציא הטעות מלב זבולון שאל יטעה ויבין מדברינו דדוק' בנדון זה שהוכחנו לו שכיון שהוחזר הריבית ואין כאן איסור הוא שלא הועילה טענתו אבל בנדון אחר שיעשה הוא האיסור לבדו בלא ידיעת חבירו תועיל טענתו ויקח הוא לבדו מה שהרויח באיסור מאחר שהוא לבדו עבר וכו' ידע שטענ' זו אין בה ממש והם שלא להוכי' עוד והרי לך מה שפסק הנשר הגדול הרמב"ם ז"ל שבתחלה כ' בפ' ח' מהמ"א ה' י"ו כל מאכל שהוא אסור בהנאה אם נהנה ולא אכל כגון שמכר או קנה אינו לוקה ומכין אותו מכת מרדות והדמי' מותרי' וכל דבר שאסור כאכילה ומותר בהנאה אע"פ שהוא מותר בהנא' אין עושין בו סחורה ולכוין מלאכתו בדברים האסורים חוץ מן החלב שהרי נאמר בו יעשה לכל מלאכה לפיכך אין עושין סחורה לא בנבלות ולא בטרפות ולא בשקצים ולא ברמשים זה הכלל כל שאסורו מן התור' אסור לעשות בו סחורה וכל שאיסורו מדברי סופרים מותר לעשות בו סחורה בין בספיקו בין בודאו וכו':
וכתב ה"ה מ"ש רבינו כל מאכל וכו' הוא ממה שא' ז"ל בפרק כ"ש כל איסורין שבתורה אין לוקין עליהם אלא דרך הנאתן ולפי זה יהיה דין איסור הנאה כדין חצי שיעור שאסור מן התורה ואין לוקין עליו: וח"ש והדמים מותרים הוא ממה שא' ז"ל בפרק האיש מקדש המקדש בערלה ובכלאי הכרם אינה מקודשת ואמרו בגמ' מנ"ל דדמיהן מותרין מדגלי רחמנא בע"ז והיית חרם כמוהו כל מה שאתה מהייה הימינו הרי הוא כמוהו מכלל דכל איסורין שבתורה שרו וכל דכר שאסור כאכילה ומותר בהנאה וכו משנה. ערוכה היא בפרק ז דמסכת שביעית וכו' ובפרק ה' מה' שלוחין ושותפין כ וכבר בארנו במקומו שאסור לעשות סחורה בפירות שביעית ולא בבכורות ולא כנבלות ולא בטרפות וכו ואם עבר ועשה שותף שלא מדעת חבירו השכר לאמצע וכו' הרי לך בהדיא שאף בדברים שאיסורן איסור הנאה אם עבר בהם השותף שלא מדעת חבירו ועשה בהם סחורה אם יהיה שם ריוח שלפעמים מעשה שטן מצליחין יותר מהולך בדרך ישר וטעמם כמוס כמו: עמו ית עכ"ז יחלק עם שותפו מה שהוא הכין ברשעו ונוכל לכלול זה במאמר הנביא יכין רשע וצדיק ילבש הרי לך בבירור שטענת זבולון מבוטלת מאליה כדי שלא יטעון אותה פעם אחרת ואולי ישאר באיזה זמן שיזדמן לו נדון כזה בממון שאינו מגיע לו ויעבור ג"כ על איסור גזל בחסרון ידיעה אבל השתא שהודענוהו האיסור אפשר שיפרוש שלפעמים ניחא ליה לאיניש למעבד חד איסורא ולא תרי איסורי והוא ית' יציל עמו מכל חטא ועון אכ"יר:
ומעתה נבוא לספק השני שנסתפק הח' הש' ואת"ל שהדין עם יששכר וחייב זבולון ליתן לו חצי אותו הריבית שהוציא בדייני' השתא מבעיא לן אם במקום ריוח היה שם הפסד באותו השותפות ונודע הדבר ליששכר שחבירו זבולון לוה מעות בריבית וטוען שישלם עמו חצי כל ההפסד וכו' ויששכר טוען שאם לא היה לוה אותן המעות לא היה ההפסד כ"כ גדול ושאותן המעות לקח בלי ידיעתו ולכן אינו רוצה לשלם באותו ההפסד כלום כ"א באותו הסך המגיע לו בממון שהכניסו ביניהם בסחור' בזמן השותפות על הכל יבא וכו' שספק זה נמי הותר ממילא ממה שכתב ג"כ הרמב"ם בפ' ה' מה' שלוחין ושותפין שקדם בו לנו זכרו שכתב ויראה לי שאם נתעסק בדבר איסור שלא מדעת חבירו שאם היה שם הפסד יפסיד הוא לבדו כיון שלא מדע' חבירו עשה וכו' יע"ש:
וג"כ כסברה זו פסק הר' בש"ע ח"ה סימן קע"ו שא' מהשותפין או המתעסק שעש' סחור' בדבר איסור וכו' השכר לאמצע ואם הפסיד הפסיד לעצמו ע"כ וגדולה מזו כ' שהשותף שעש איסור ולא הכניס האיסור בסחורת השותפות כ"א לקחו לעצמו בתוך ומן השותפות וחייבוהו הג"מ והמרדכי ז"ל לחלוק הריוח עם השותף ואם הפסיד ההפסד לעצמו ולא לשותפו כיון שלא הודיעו והביא דבריהם הרב בעל המפ' בסי' קע"ו שקדם לנו זכרו וז"ל וכן אם גנב או גזל השותף שלא מדע' חבירו צריך לחלוק עם חבירו ואם הפסיד ההפסד לעצמו ודוקא אם הפסיד קודם שנודע לחבירו אבל אם חלק עם השותף הגניב' ואח"כ באה עלילה עליו וכן אם קנה הגניבה וחלק עם חבירו ובאה אח"כ העלילה ההפסד ג"כ לאמצע מאחר שנתרצ' למעשיו ע"כ: ומינה לנ"ד שאין ספק נמי שאם היה בנדון דידן הפסד במקו' שהדין עם יששכר שלא יפסיד עם זבולון כ"א ההפסד המגיעו בממון השותפות והשאר ישלם זבולון לעצמו כיון דשלא מדעת יששכר עבד ויכול לומר לו לתקוני שדרתיך ולא לעוותי ובכל מכל כל נ"ל שהדין עם יששכר וזכאי יצא בדינו:
וכדי שלא ישאר בלב ה"ה שום פקפוק על הספק הראשון לומר דשאני הכא שכבר חלקו ואחר כך הוציא זה הריבי' זבולון זבולון מנפתלי בדיינים ומזלו גרס שיכול להוציאו בדייני' ויזכה לעצמו וכו דהרי לו עוד לרווח' דמילת' שמה שיוציא השותף בדיינים כאילו הוא ביד ואפילו מחל שותף לחבירו בסתם אין מה שיוכל להוציא בדיינים בכלל המחיל' הרי מצאתי שאל' אחת שנשאלה להרב בעל לחם משנה בש"ות שלו סי' ק"ב וז"ל השאל' ראובן ושמעון שלקחו מלוי סחור' בסך מה לזמן שנה אחת ובזמן הפרעון שמע לוי שהם חייבים לאחרים חובות הרב' והיה ירא שמא לא ישאר להם אחר שיפרעו חובותיהם כדי לפרוע חובו מה עשה לוי שם לראובן ושמעון בבית הסוהר ובהיותם שם א' זה לזה מה נעש' לפרוע ללוי חובו השיב שמעון לראובן הנח כל שעבוד זה החוב עלי באופן שלוי לא יוכל לתבוע ממך כלום מזה החוב ונסתלק ראובן מביניהם וקבל עליו שמעון לשל' סך זה החוב בתנאי שכל מה שיוכל לפחות ללוי מזה החוב הן מעט הן הרב' יהיה שלו בלי שיוכל ראובן לתבוע מזה כלום וראובן הודה לדבריו ונפרדה חבילתם וכו' ופרע שמעון ללוי ויצאו מבית הסוהר ואחר זמן מה תבע שמעון ללוי לדין שיחזיר לו עשרים אלפים לבנים של איסור ריבית שלקח בזה העסק ושמעו ב"ד טענות שמעון וראו שהדין עמו וגזרו על לוי להחזיר והחזיר כל זה הסך וכראות ראובן כל זה תבע לשמעון שיתן לו חלקו מזה והשיב שכבר התנ' עמו שכל מה שיוכל לפחו' מזה החוב יהיה שלו ושלא יוכל ראובן לתבו' ממנו כלום וראובן טוען אמת הוא שמחלתי מה שתוכל לגרוע מן החוב אמנם זה הסך שהחזיר לוי מצד הריבית לא מחלתי לך חלקי בו וכו' והעל' הרב ז"ל אחר כל המשא ומתן וז"ל דברי פשוטי' וברורים בעיני שחייב שמעון לתת לראובן חלקו מהעשרים אלפים לבנים שקבל כיון שבאו מכח גזירת הדיינים וכו' עכ"ד יע"ש הרי לך נדון נדון זה שאף שהתנה עם חבירו ומחל לו מחילה גמורה כל מה שיכול לגרוע מהחוב ועכ"ז העלה הרב ז"ל שלא נכלל במחילה וו הריבית שיכול להוציא בדיינים שזה כמו שלא היו חייבים לו מעיקרא ומינה לנ"ד במכ"ש שלא היית' כאן מחילה כיון שמן הדין הוא שכל מה שלוקח השותף מממון אחרים וערבו בעסק השותפות שלא מדע' חבירו שהרוח לאמצע וזבולון זה ג"כ שלקח מנפתלי ממון זה וערכו בתוך עסק השותפות וחלק כבר עם יששכר כל הריוח בשוה רק שלא הודיעו מן הריבית שנתן לנפתלי באיסור השתא נמי שעזרו ית' והוציאו בדיינים יחשוב כאילו לא היה נותנו מעיקרא ויתן ליששכר חבירו חלקו ממנו שכל דבר שהדין עם התובע להוציאו בדייני' לא מחיל איניש וכ"ש מי שלא מחל כלל דאנן סהדי דאי הוה ידע יששכ' מעיקר' שזבולון שלם ריבית מסחודת השותפות דלא הוה ניחא ליה ואפי' אם לא היה זבולון תובע לנפתלי לדין היה הוא תובעו לתקן המעות ומילתא בסברא היא זו דלאו ברשיעי עסקינן דאי הוה שמע ושתיק ליה הוה מטי ליששכר נמי בזה שבא מכשורא:
כלל העולה מכל האמור שיששכר יצא זכאי בדינו וחייב זבולון לתת לו חלק ג"כ מהריבי' שהוציא מנפתלי בדיינים שכל ממון שיוכל אדם להוציאו בדין כגון ריבית קצוצה שהוא דבר פשוט שאין צריך כ"כ שקלא וטרייה כדי להוציאו לאור הרי הוא כגבוי דמי וכשם שהוא חייב ליתן לו משאר הריוח שהרויח בממון נפתלי שערב בסחורת השותפות שלא מדעתו כך הוא חייב לתת לו ב"כ מזה דהגע עצמך שאם עדיין לא היה נותנו לנפתלי והיה מעורב במעות השותפו' והי' בדין מליתנו מי לא היה יששכר נוטל חלק בו השתא נמי שהחזירו נפתלי כאילו לא נתנו מעיקרא דמי וג"כ בעניין הספק השני יצא יששכר זכאי בדינו כדין שותף שלקח סחור' מאחר וערב בעסק השותפו' שלא מדע' חבירו דקי"ל שאם יהי' שם הפסד יפסיד הוא לכדו כיון שלא נטל רשות מחבירו כמו כן בנד"ד לא יפסיד יששכר כ"א חלק המגיעו באותו הסך שהכניסו בניהם יחד בתחלת השותפו' והאריכות יותר בזה הוא אך למותר נגמר ונשלם בסדר ובשנת ועתה ישראל שמע אל החוקים ואל המשפטים לפ"ג:
נאם עבד ה' שמואל בכה"ר שלמה הקטן יצו סי"ט אכי"ר: