שאלה ראובן נתן לשמעון הצבע עשרה לטרין של משי לצובעו בצבע חשוב עד מאד לפי שהמשי ההוא היה מן המובחר ויקר מקרה רע לשמעון שנפלה דליקה בביתו ונשרפו כל מטלטליו והיה הדבר מפורסם לכל אחר זמן מה הלך ראובן אצל שמעון לקבל המשי שלו ויען שמעון ויאמר הלא ידעת אם לא שמעת שמחמת הדליקה שנפלה בביתו כל מטלטליו וגם המשי בכלל אחר גמר צביעתו ותקונו כראוי ואתה דע לך דלא מבעיא שאני פטור מלשלם לך שום דבר מטעם אונס אומן אלא שאתה צריך לשלם לי מה שקצצתי עמך בשביל הצביעה וראובן טוען שהדליקה אינה אונס ואם תימצא לומר אונס צריך להביא ראיה שהמשי היה בכלל הדליקה או לפחות שבועה ואחר כך אם הדין נותן שאני צריך לשלם לך דמי הצביעה אני אשלם ועל הכל יבא דבריך וכבדנוך ומה"ת מ"ש:
תשובה ראה ראינו דברי השאלה אשר מתוכ' נראה שמסתפק ה"ה אם הדליקה היא אונס או לא ולכן צריכ' אנו למודעי אם האומן שומר שכר או לא והצד השני שטוען שמעון דלא מבעיא שהוא פטור לשלם לו דמי המשי אלא שהוא תובע שראובן ישלם לו שכר צביעתו ותקונו דנראה שהוא סובר שגם זה הוא בכלל השמירה וכדי לבאר כל זה גמרנו לילך אל ים התלמוד ואל ספרי הפוסקים אשר משם נוכל לפרש בנקל כל ספק וכל תעלומה ונשיב על ראשון ראשון ועל אחרון אחרון וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
תנן בפרק השוכר את האומנין דף פ' ע"ב כל האומנין שומרי שכר הן וכלן שאמרו טול את שלך והבא מעות שומר חנם וכו' ובגמר לימא מתני דלא כר' מאיר דתניא שוכר כיצד משל' ר' מאיר אומ' כשומר חנם ר' יהודה אומר כשומר שכר אפילו תימא ר' מאיר בההיא הנאה דקא שביק כולי עלמא ואגיר ליה לדידיה הוי עילויה ש"ש אי הכי שוכר נמי בההיא הנאה דקא שביק כולי עלמא ומוגר ליה לדידיה הוי עילויה שוחר שכר אלא אפילו תימא ר' מאיר בההיא הנאה דקא יהיב ליה טפי פורתא הוי עילויה שומר שכר שוכר נמי מי לא עסיקינן דקא משוי טפי פורתא אלא אפילו תימא ר"מ בההיא הנאה דתפיש ליה אאגריה דלא בעי למיעל ולמיפק אזוזי הוי עילויה שומר שכר איבעי' אימא כדמחליף רבה בר אבוה ותני שוכר כיצד משלם ר' מאיר אומר כשומר שכר ר"י אומר כשומר חנם ע"כ:
ופר"שי כל האומנין קבלנין המקבלים עליהם לעשות המלאכה בבתיהם: שומר שכר להתחייב בגניבה ואבידה וטעמא מפרש בגמרא וכלן שאמרו עול את שלך שכבר גמרתיה וחשתוציאנו הבא מעות שאיני מעכבו לתופשו על שכרי הרי הוא מעתה שומר חנם: גמרא שוכר. בהמה: כיצד משלם שוחר חנם ושומר שכר ושואל כתיבי שוכר לא כתיב ומהו דין חייובו לעניין גניבה ואבידה פטור או חייב. ר יהודה אומר כשומר שכר הואיל ולהנאתו הוא אצלו אע"פ שנותן שכר פעולתו שומר שכר הוא דאי לא יהיב שכר הוי שואל וחייב באונסין השתא דיהיב ליה אגרא לא הוי שואל והוי שומר שכר: ר' מאיר אומר כשומר חנם: דקא יהיב אגר מלאכתו ואינו נוטל שכר על שמירתו ואומן דומה לשוכר שלהנאת שכר אומנותו היה אבלו אבל לא שכר שמירה הוא נוטל אלא שכר פעולה: דקא יהיב ליה טפי פורתא שאי איפשר לצמצם שכר קבלנות לשכר דמי פעולה שלא יטול יותר: מי לא עסקינן דקא משוי ליה אוזיל משאר משכירי בהמה מי לא אמר ר' מאיר נמי דהוי שומר חנם משוי. לישנא דמוזיל ומשכיר בשוה כמו אשוו זביני ושוי לכרסיך: ואיבעית אימא אי נמי דמי אומן לשוכר קא מיתקומא מתני' כר"מ כדמחליף וכו' ומהדר לאוקמ' כר' מאיר משום דסתם משנה ר' מאיר עכ"ל:
הרי לך בהדיא מזאת המשנה ומהאי שקלא וטריא של גמרא דטרח כל האי טירחא לאוקומי סתם משנה כר' מאיר דהלכת' היא שכל האומנין שומרי שכר הן וחייבין בגניבה ואבידה ופטורין מן האונסין:
וכן כתב הרמ"בם בפרק י' מהלכות שכירות וז"ל כל האומנין שומרי שכר הן וכולן שאמרו טול את שלך והבא מעות או שאמר לו האומן גמרתיו ולא לקחו הבעלים את הכלי הרי האומן שומר חנם אבל אם אמר האומן הבא מעות וטול את שלך עדיין הוא נושא שכר כשהיה ע"כ:
והרב המגיד כתב ואם אמר האומן הבא מעות וטול את שלך עדיין הוא נושא שכר בסוגיא ופי' מפני שהקדים נתינת המעות לנטילת החפץ שמראה שאינו רוצה ליתנו לו עד שיקבל מעות וכיון שהוא תופס במשכון שכירותו הרי זה שומר שכר: וכן פסק הרב יוסף קארו בשולחנו הטהור ויען שהוא מלה במלה לא העתקתיו שלא להאריך במקום שיש לנו לקצר:
והשתא דהוכחנו מהגמרא ומהפוסקי' דהאומנין שומרי שכר הן פש גבן לבאר אם הדליקה הוא בכלל האונסין שהשומר שכר פטור עליהן או לא ובתר דנתברר לנו זה נבא להשיב על הספק שנסתפק ה"ה אם שמעון הצבע חייב לשלם דמי המשי לראובן או לא:
כתב הרב בית יוסף בהלכות שומר שכר וז"ל ונראה לי שאם נפלה דליקה בעיר ונשרפו חפצים שהוא שומר שכר עליהן אם יודע בבירור שנשרפו נשבע שנשרפו ופטור דהוי כטבעה ספינתו בים והוא שלא היה יכול להציל לא על ידי עצמו ולא על ידי אחרים בשכר שהיה נותן להם וכדאמרינן ה"ל לקדם ברועים ובמקלו' שומר שכר בשכר ושומר חנם בחנם אבל אם אינו יודע בבירור שנשרפו רק שהיו בביתו או בחנותו ונשרף הבית או החנות אינו יכול לישבע שנשרפו דשמא נגנבו על ידי הגוים המחזירים לגנוב כלים שבבתים ושבחנויות קודם שישרפו וחייב לשלם אלא אם כן אותם גוים המחזורים לגנוב הם לסטים מזויינין דאז ישבע שנשרפו או נגנבו על ידי לסטים מזויונין ויפטר עכ"ל:
וכן פסק הרב בעל המפה בחשן המשפט בסימן שג' סעיף ג' אם נפלה דליקה בעיר ונשרפו החפצים שהיה שומר שכר עליהם הוי אונס אם לא היה יכול להציל בעצמו או על ידי אחרים ודוקא בודאי שיודע שנשרפו אבל אם אינו יודע בבירור רק שהיו בבית שנשרף אינו יכול לישבע שנשרפו דדילמא גוים נכנסו וגנבו אותן ולכן חייב לשלם אלא אם כן גוים הנכנסים הם לסטים מזוייני' דאז ישבע שנשרפו או נגנבו בלסטים מזויינים ופטור ע"כ:
הא למדת מדברי הרב בית יוסף ומחה שפסק הרב בעל המפה שאם יודע בודאי שנשרפו החפצים שהוא שומר שכר עליהם מחמת הדליקה שזה הוא אונס ופטור לשלם: וכן נראה גם כן מדברי הרמב"ם שכתב בה' שאלה ופקדון פרק ד הלכה ג' השומר שהניח הפקדון במקום שאינו ראוי לו ונגנב משם או אבד אפילו נאנס שם כגון שנפלה דליקה ושרף כל הבית הרי זה פושע וחייב לשלם ואף על פי שהניח הפקדון עם שלו אם ראוי לשמירה פטור ואם אין המקום ראוי לשמירה חיוב בשלו הוא רשאי ואינו רשאי בשל אחרי' עכ"ל:
ואף שרבינו לא דבר בזה הדין בשומר שכר אלא בשומר חנם שזה פטור אפילו מגניבה ואבידה מכל מקום שמעינן מדבריו דסובר שהדליקה הוא אונס מדקאמר אפילו נאנס שם כגון שנפלה דליקה ושרף כל הבית וגם הרב יוסף קארו בשולחנו הטהור בהלכות פקדון סי' רצא' ס' יד כתב זה הדין מלה במלה:
ואחרי הודיע אלדים לנו כל זאת נבא להשיב בנקל על הספק שנסתפק ה"ה אם שמעון חייב לשלם המשי לראובן או לא ונאמר דכיון שהוכחנו בראיות ברורות שהאומן שומר שכר ואזי הוא פטור מן האונסין והוכחנו גם כן שהדליקה בכלל האונסין אם כן כיון שקרה לשמעון זה המקרה הרע שנפלה דליקה בביתו ונשרף הכל עם המשי בכלל הרי שמעון פטור לשלם המשי לראובן כיון שזה נקרא אונס והוא פטור מן האונסין וכל זה שלא הוה יכול להציל הוא בעצמו ולא על ידי אחרים בשכר וגם כן אם יביא ראיה שבודאי נשרף המשי דאם אינו יודע בבירור שנשרף אלא שהיו באותו בית שנשרף אינו יכול לישבע שנשרף דשמא גוים נכנסו בביתו וגנבו אותו ואז הוא חייב שהשומר שכר חייב בגניבה ואבידה כמו שהראת לדעת בדברי הרב בית יוסף והרב בעל המפה שסוברים כן ואחריהם נלך:
ואכתי יש לנו לחלק בדליקה דאפילו שהני אשלי רברבי אמרו שהדליקה הוא אונס יכולים אנו לומר שזה דוקא אם נפלה דליקה בעיר ומתוך זה נשרף אותו בית של השומר כמו שאירע בכל יום בכמה מקומות שאם יש דליקה בעיר נשרפים כמה בתים בר מינן או ביום שיש קולות וברקים נפל אבן של אש שקורין בלעז ראיי"ו בבית אחד בר מינן ונשרף הבית זה וכיוצא בזה ודאי אמרינן שזה הוא אונס שמי יוכל להשמר מזה ועל זה וכיוצא בו אמרו הני רבוותא שהוא אונס ובעבור זה נקטו לשון זה נפלה דליקה בעיר אמנם אם הדליקה קרה בביתו של שומר מחמת איזה פשיעה או שהלך במהרה בנר שבידו ויצא ניצוץ אחד או כדומה לזה ומחמת זה נשרף הבית לזה לא נאמר שהוא אונס אלא פשיעה לפי שכל זריז נשכר הוא נזהר הרבה מזה שלא יארע הרע הזה וזה השומר שלא נשמר מזה ולא נזהר בו הרי הוא פושע ואפילו היה שומר חנם היה חייב:
ומעתה אחר החקירה הזאת והחילוק הזה לע"ד נאמר בנ"ד שאם זאת הדליקה קרה בביתו של שמעון הצבע מחמת איזה פשיעה אזי הוא חייב לשל' המשי לראובן אבל אם בא המקרה הרע הזה לשמעון מחמת שנפלה דליקה בעיר או כדומה שזה הוא אונס אזי הוא פטור לשלם דמי המשי לראובן וזה אם יביא ראיה שנשרף המשי בודאי ושלא היה יכול להציל הוא בעצמו ולא על ידי אחרים בשכר כמו שכבר אמרנו:
ועכשיו שתרצנו הספק הראשון חל עלינו חובת ביאור לבאר הספק השני שתובע שמעון שישלם לו ראובן הדמים שקצץ עמו בשכר צביעתו כיון שנשרף המשי אחר גמר צביעתו ותקונו ולכן צריכין אנו להביא פעם אחרת האי דינא שכבר כתבנו להוציא ממנו איזה ראיה לנ"ד:
כתב הרמ"בם וכלן שאמרו טול את שלך והבא מעות או שאמר לו האומן גמרתיו ולא לקחו הבעלים הכלי הרי האומן שומר חנם אבל אם אמר האומן הבא מעות וטול אח שלך עדין הוא שוחר שכר כמו שהיה וכן הוא דעת כל הפוסקים:
נמצינו למדים ממה שכתבו הני רבוותא דכל שלא אמר טול את שלך והבא מעות או גמרתיו הרי האומן שומר שכר כמו שהיה ואז הוא פטור מן האונסין וכל זה ודאי לא אמרו אלא במה שמסר לו בעל הכלי שעל זה הוא שומר עליו אבל במה שהוציא האומן לעשות מלאכתו ושכר טרחו כל זמן שלא הודיעו שגמרו או שלא אמר לו טול את שלך והבא מעות ודאי שיאמרו שכל האחריות יהיה על האומן כי מי הוא שיחייב לבעל הכלי לשלם דבר שלא ידע בו ולא נודע אליו אמנם במה שכתב הדין אבל אם אמר האומן הבא מעות וטול את שלך עדין הוא שומר שכר כמו שהיה ודאי שבענין כזה יהיה חייב בעל הכלי לשלם לאומן הוצאותיו ושכר טרחו שקצץ עמו אם אירע לו אונס בכלי הזה אף שהוא פטור לשלם לו הכלי כיון שהודיעו האומן שכבר גמרו הרי הוא באחריותו אם כן בנ"ד ששמעון הצבע לא הודיע לראובן שכבר צבע המשי אלא לאחר שנשרף אפילו ששמעון פטור לשלם המשי לראובן בשביל שאירע לו אונס דליקה ראובן גם כן הוא פטור לשלם לשמעון מה שקצץ עמו בשביל הצביעה כיון שלא ידע בו ולא נודע אליו כמו שנראה מדברי ה"ה:
העולה לנו מכל האמור שאם זאת הדליקה שקרה היה מאותן דליקות שבאים באונס ולא היה יכול שמעון להציל הוא בעצמו ולא על ידי אחרים והביא ראיה שבודאי נשרף המשי בכלל מטלטליו יהיה שמעון פטור לשלם דמי המשי לראובן מפני ששמעון הוא שומר שכר ולכן הוא פטור מן האונסין יען הראיות שכתבנו מכל הני רבוותא ואם חסר אחת מכל אלו חייב שמעון לשלם לו המשי ועל הספק השני שטוען שמעון הצבע דלא מבעיא שהוא פטור לשלם דמי המשי אלא שרוצה שישלם לו ראובן הדמים שקצץ עמו בשביל הצביעה אין בדברים אלו טעם ועיקר בעבור הטעם שאמרנו דכיון שלא הודיעו שמעון שגמרו אינו בדין שיהיה חייב ראובן לשלם דבר שלא ידע בו ולא נודע אליו הנראה לע"ד כתבנו להלכה ולא למעשה ונשאל מהיוצר יצילנו משגיאות ויאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו אכי"ר:
בשנת ובסדר ויברך אתכם כאשר דבר לכם לפ"ק:
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט