שאלה אשר בר ראובן אשכנזי נתגדל בין הספרדים והיה יודע מנהגם וסדר תפלותיהם וניגוניהם בתכלית השלמות ויקר מקרה שמת השליח צבור שבאותו הקהל ובהיותם מעיינים מי ימלא מקומו נמנו וגמרו שאותו אשר בר ראובן הנזכר יעמוד על התורה ועל העבודה שבלב זו תפלה על כי היה תלמיד חכם יודע ספר יפה קול ומטיב נגן ואף כי היו בקהלה מגדולי היחס ומנעימי קול בחרו בו כי היה לו יתר שאת ויתר עז ממעלות המדות ומלא תורה כרמון וירא שמים מה שלא היו השאר אשר חפצו להמנות ויהי היום בהיותו קורא בפרשת כי תבא בפסוק לא יבא פצוע דכה ראה כי באותו ספר תורה כתוב תיבת דכה בהא (כפי קבלת ק"ק הספרדים) וישא קולו ויאמר שיש טעות בספר תורה ושיוציאו ספר תורה אחר כי היה ראוי להיות (כפי דעתו וקבלתו) דכא באלף ויענו הקהל לאמר שאין תועלת בדבר להוציא ס"ת אחר אחר כי כל הספרים אנו כותבים דכה בהא וזה אינו טעות כי כך קבלתינו וכך צריך להיות ויגמור הש"צ הפרשה ואחר שבת הלך אצל מנהיגי הקהלה וישאל רשות לצאת מאומנותו כי כל ספריהם פסולים אצלו ואיך יקרא הוא סידרא דיומא להוציא לקהל ידי חובתם בספר שהוא פסול לפי דעתו ומטעם זה איך יעשה אם היום או מחר יקראוהו לס"ת היאך יברך ויתעצבו מאד המנהיגים כשמוע הדבר הזה כי מצאו חן בו והיה מרוצה לקהל ויאמרו לו מתון מתון ארבע מאה זוזי שויא אשר על כן נציע השאלה הזאת לפני מורי הוראה ושאם לא ימצאו לך תקון נבטל רצונינו מפני רצונך ואזי אנו נותנים לך רשות לעזוב עבודתך אך בתנאי שאם יגזרו אומר הרבנים שמותר לעשות כדבר הזה תהי מוכרח להתמיד באומנותך כמקדם ונתרצו בדבר הק"ק והש"צ:
אתה עתה ברוך ה' תודיעני אורח חיים נאמר כיון שהש"צ (עם כי הוא אשכנזי) הוא חזן מק"ק ספרדים יעשה לפי קבלת הקהל ההוא כיון שלהם הוא ספר כשר יהיה לו רשות לקרות בו להוציא את הרבים ידי חובתם ולברך בתורה או דילמא סוף סוף לפי קבלתו הספר פסול ומה לי באותו קהל ומה לי בקהל אחר ואם דעתך נוטה לומר מכיון שהוא ש"צ אחר הקהל גריר אשאלך אורח אחד אשכנזי אשר בא באקראי לק"ק ספרדים וקראו אותו לס"ת אם יכול לעלות ולברך אם לאו על הכל יבא דברך וכבדנוך ומעושה השלו' תוציא שכרך אכי"ר:
תשובה ראו ראינו דברי השאלה והנה בה ב' ספיקות הספק הראשון דכיון שנתגדל השליח צבור הנ"ל בין הספרדים הרי הוא כמותם ויכול לקרות בס"ת שלהם להוציאם ידי חובתם ולברך בתורה אם יהיה הוא מן הקרואים או לאו כיון שלפי קהלתו הספר פסול והספק השני שאם בא אורח אשכנזי באקראי לק"ק ספרדים או איפכא וקראו אותו לס"ת אם יכול לעלות ולברך אם לאו ויען שהשאלה הזאת היא שאלת חכם ודבר גדול שלא נתעורר שום פוסק וחכם עד הנה נשתוממתי כשעה חדא בחשבי חי אני שאשיב על דבר כזה הצעיר שבמדרגה ראשונה של בית מדרשינו של עץ חיים אבל לפי שההכרח לא ישובח ולא יגונה גמרתי בלבי להשען בעזרת הבורא שיצילני משגיאה וידריכני בדרך הישרה לכוון את ההלכ' ועל כן נשיב על ראשון ראשון ועל אחרון אחרון וכדי להוציא לאור משפט ולברר את הספקות נלך אל הפוסקים שמרוב חכמתם נגיע למחוז חפצינו וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
פסק הרב יוסף קארו בשולחנו הטהור בהלכות י"ט סימן תצ"ו סעיף ג' וז"ל בני ארץ ישראל שבאו לחוצה לארץ אסורי' לעשות מלאכה בי"ט שני בישוב אפילו דעתו לחזור וכל זמן שלא הגיעו לישוב אפילו אין דעתו לחזור מותר לפי שעדיין לא הוקבע להיות כמותן אבל אם הגיעו לישוב ואין דעתו לחזור נעשה כמותן ואסור בין במדבר בין בישוב וכל חוץ לתחום אין נותנין עליו חומרי מקום שהלכו שם עכ"ל:
הרי למדנו חזה הדין שכת' הרב שההולך ממקום אל מקום אחר להשתקע שם נעשה כמותן לעשות כל מה שהם עושים וכן כתב הטור בהלכות פסח סימן תס"ח וז"ל ההולך ממקום שנהגו לעשות למקום שלא נהגו או איפכא יש לו לעשות כמנהג המקום שדעתו להשתקע שם אם דעתו להשתקע במקום שבא שם יעשה כמנהגם בין לחומרא בין לקולא ואם דעתו לחזור למקומו ינהג באנשי מקומו והני מילי בצינעא שלא בפני אנשי המקום אשר בא שם אבל בפניהם אם יש לחוש למחלוקת אם ישנה ממנהגם יניח מנהג אנשי מקומו וינהוג כמנהגם אפילו נהגו להקל כל שכן אם נהגו להחמיר עכ"ל:
והר"ן כתב בפרק מקים שנהגו וז"ל ההולך ממקום שעושין למקום שאין עושין או ממקום שאין עושין למקום שעושין נותנין עליו חומרי מקום (כו פירוש מתני' כשדעתו לחזור מתוקמ' וראייה מדאמר פ"ק דחולין כי סליק רבי זירא אכיל מוגרמתא דרב ושמואל ומקשינן ורבי זירא לית ליה נותנין עליו חומרי מקום שיצא משם ואסיקנא ה מ בשדעתו לחזור ורבי זירא אין דעתו לחזור הוה ופשטא דמתני' נמי הכי מוכח ומשום הכי קתני ההולך ממקום שאין עושין למקום שעושין כיון שדעתו לחזור נותנין עליו חומרי מקום שיצא משם מדינא וממקום שעושין למקום שאין עושין אע"ג דמדינא עושה כיון שדעתו לחזור אפילו הכי לא ישנה מפני המחלוק' דמפני המחלוק' הוא ולאו מדינא יש לומר דוקא בפניהם הוא דמתסר הא בצינעא שרי:
ובתר הכי מסיק ונמצינו למדין בתורת המנהגות שכל מנהג איסור שהוא בעיר אחת כל שאינו מנהג בטעות אלא שהן החמירו על עצמן לעשות סייג לתורה או לדבר שהוא מחלוקת חכמי ישראל ונהגו כדברי האוסר כל בני העיר חייבין בו מן הדין שנאמר ואל תטוש תורת אמך וכל היוצא מתוכה ודעתו היה לחזור אסור גם כן בו ואפילו בצינעא עד שיעקור דירתו משם ויקבענה בעיר אחרת דבכי האי גונא פקעי מיניה חומרי מקום שיצא משם כדמוכח ההיא דפ"ק דחולין וכן כל הנכנס מעיר אחרת לתוכה ואין דעתו לחזור לעירו הרי הוא כבני העיר אבל הנכנס מעיר אחרת לתוכה ודעתו לחזור בכי ה"ג לא חיילי עליה חומרי מקום מדינא אלא שאין לשנות מפני המחלוקת ובכי האי גונא בצינעא שרי עכ"ל:
נמצאת למד ממה שאמרו הני רבוות' שהכל הולך אחר המקום שהלך שם אם דעתו להשתקע שם אז יעשה כמנהגם בין לחומרא בין לקולא מדינא ואם דעתו לחזור למקומו אם יש לחוש למחלוקת ינהוג כמנהגם ואם לאו יעשה כמנהג אנשי מקומו:
ומעתה נבוא להשיב על הספק הראשון שנסתפק ה"ה אם הש"צ אשר בר ראובן אשכנזי יכול להוציא את הספרדים ידי חובתם ולברך בתורה אם יהיה הוא מן הקרואים כיון שלהם הוא ספר כשר אף כי לפי קבלתו הספר פסול לזה נשיב ונאמר דכיון שהש"צ הנ"ל נתגדל בין הספרדים הרי הוא כמותם ויכול להוציאם ידי חובתם ואם יהיה הוא מן הקרואים יכול לברך בלי שום פיקפוק כיון שלפי קבלתם הספר כשר כמו שהוכחנו מהני אשלי רברבי מורי הוראה שפסקו שאם יצא אדם מעיר אחת שנהגו איסור או התר בדבר אחד והלך לעיר אחרת שנהגו בהפך להשתקע שם יעשה כמנהגם בין לחומרא בין לקולא אף בנ"ד כן כיון שהש"צ הנ"ל נשתקע עם הספרדים והראיה לזה שנתמנה להיות שלוח ציבור שלהם יעשה כמותם
ואם נפשך לומר שיהיה הדבר הזה כן אם לא יהיה בעיר הזאת כי אם ק"ק ספרדים כמו הדינים שכתבנו אבל אם יהיה בעיר הזאת גם ק"ק אשכנזים נוכל לומר פנים חדשות באו לכאן לזה נביא מה שכתב הרב פרי חדש בהלכות י"ט בסימן שכתבתי לעיל ס' כ' וז"ל מסתברא דכיון דכל קהל וקהל יש לו דין עיר אם בקהל אחד נהגו איסור בדבר אחד אף על פי ששאר הקהילות מקילין באותו דבר אכסנאי שהולך להתפלל בקביעו' באותו קהל יש בזה נותנים עליו חומרי מקום שהלך לשם וכן כתב הר"אם בתשובה ח"א סי' יג' עכ"ל אם כן נתברר לך מזה שיהי כמו שיהי' בין שיהי ק"ק של ספרדי' לבד בזאת העיר בין שיהיה גם כן ק"ק של אשכנזים הדין דין אחד ואם כן אינו רשאי להפטר מהיות ש"צ שלהם כיון שנתרצה בדבר עה הק"ק אם יהיה מותר מן הדין זהו הנראה לנו לע"ד בזה הספק הראשון:
והשתא שתרצנו הספק הראשון חל עלינו חובת ביאור לבאר הספק השני שנסתפק ה"ה על אורח אחד אשכנזי שבא באקראי לק"ק ספרדי או איפכא וקראו אותו לס"ת אם יכול לעלות ולברך אם לאו כתב הרמ"בם בפ' עשירי מהלכות ספר תורה נמצאת למד שעשרים דברים הן שבכל אחד מהן פוסל ס"ת ואם נעשה בו אחד מהן הרי הוא כחומש מן החומשים שמלמדין בהן התינוקות ואין בו קדושת ספר תורה ואין קורין בו ברבים וכו':
והרב כסף משנה כתב על זה וז"ל ומה שאמר ואם נעשה בו אחד מהן הרי הוא כחומש וכו ואין קורין בו ברבים. נמצאת תשובה לרבינו שכתב בה שמברכין על ס"ת פסול ושכך נהגו בפני גאוני עול' והרשב"א תמה על דבריו בתשובה וכתב שנ"ל שבילדותו כתב כן וחזר בו בזקנותו וכתב בחיבור לפסול ולפי זה יקשה מה שכתב שכן נהגו לפני גאוני עולם דאם כן משוינן להנך גאונים טועים ואפשר לומר דהתם בדלא אפשר להו ומה שכתב כאן שאין קורין בו בצבור הוא בדאפשר להו ומאחר שכן היכא שנמצא טעות בס"ת מוציאין ספר תורה אחר ומתחילין ממקום שנמצא הטעות ומשימין ז' על אותם שקראו במוטעה דכיון שהוא בדיעבד הוה כמו לא אפשר להו והכי משמע שהרי מן הדין קורין לכתחילה בחומשין אם לא היה מפני כבוד הציבור ואע"ג דהאי חסר במלתיה בדיעבד מיהא יצא ולישנא דרבינו הכי דייק ש"א כתב ואם קראו בו לא יצאו ידי חובת קריאה אלא אין קורין בו ברבים דמשמע לכתחילה הוא דאין קורין בו אבל בדיעבד עלתה להם קריאה ואם נמצא הטעות באמצע קריאת הקורא גומר קריאתו בספר הכשר ומברך לאחריה ואינו מברך לפניה כי ברכה אשר בירך לפניה בספר תורה הפסול וכן קריאה שקראו בו עלתה להם בדיעבד וכן הנהיג מורי הרב הגדול מהר' יעקב בי רב זלה"ה וכן אנו נוהגים אחריו עכ"ל:
הרי לך ממה שכתב הרב כסף משנה שסובר דכיון שכתב רבינו בתשובה שמברכין על ספר פסול ובחיבורו כתב שאין קורין בו בציבור דהתם מיירי בדלא אפשר להם כגון שאין להם ס"ת אחר ומה שכתב דאין קורין בו ברבים הוא בדאפשר להם ומכאן הוציא דין אחר דהיכא שנמצא טעות בס"ת באמצע הקריאה שמוציאין ס"ת אחר ומתחילין ממקום שנמצא הטעות דכיון שהוא בדיעבד ה"י כמו דלא אפשר להו ואפילו נמצא הטעות באמצע קריאת הקורא גומר קריאתו בספר הכשר ומברך לאחריה כי הברכה שבירך בספר הפסול וכן הקריאה עלתה להם בדיעבד:
וכן פסק בשולחנו הטהור בהלכות ס"ת סימן רע"ט ס ב' וז"ל קראו בספר תורה בציבור ונמצא בו טעות מוציאין ספר תורה אחר ומתחיל ממקום שנמצא הטעות ומשלימין שבעה על אותם שקראו במוטעה ואם נמצא הטעות באמצע קריאת הקורא גומר קריאתו בספר הכשר ומברך לאחריה ואינו מברך לפניה כי ברכה שבירך לפניה בס"ת הפסול וכן קריאה שקראו בו עלתה להם בדיעבד עכ"ל:
ואחרי הודיע אלדים אותנו כל זאת נבוא להשיב בנקל על הספק השני שאם בא אורח אשכנזי לק"ק של ספרדי' או איפכא וקראו אותו לספר תורה אם יכול לעלות ולברך או לאו ונאמר דכיון שהוכחנו מהאי דכתב הרב כסף משנה וממה שפסק בשולחנו הטהור שסובר דאם אין להם ספר כשר מותרין לקרות בספר פסול ומברכין עליו וכן הוא דעת קצת מהפוסקים אם כן כ"ש בנ"ד דיכול לעלות ולברך דהשתא ומה התם שהוא פסול לכולי עלמא מותר לקרות בו ולברך עליו אם אין להם ספר כשר בנ"ד שהספר כשר לקהילה זו כפי קבלתם לא כל שכן שיכול לקרות ולברך אם יקראו אותו לס"ת ואפילו אותם הפוסקים החולקים ואומרים שאסור לקרות בספר פסול ולברך עליו אף שאין להם ספר כשר ולכן אומרים שאם נמצא טעות בס"ת באמצע הקריאה שמוציאין ס"ת אחר וקורין בו כל מה שקראו בספר מוטעה כי לא עלתה להם הקריאה שקראו בו יודו בנ"ד שאם קראו לאותו אורח אשכנזי לס"ת שיעלה ויברך וגם ברוך יהיה כיון שהספר כשר כדין וכהלכה כפי קבלתם כי הם לא דברו אלא בספר פסול לכולי עלמא:
העולה לנו מכל האמור שהש"צ אשר בר ראובן אשכנזי יכול להיות ש"צ של ספרדים כמו שהיה בתחילה אף כי הספר פסול כפי קבלתו כיון שנשתקע ונתגדל ביניהם יען הראיות שכתבנו מהני רבוותא ועל הספק השני שנסתפק ה"ה אם בא אורח אשכנזי לק"ק ספרדים וקראו אותו לס"ת אם יכול לעלות ולברך יעלה ויעמוד ויברך כפי מה שהוכחנו מכל האי דכתיבנא ועוד מטעם אחר שיש לנו כלל גדול בדבר שהוא ספק אמרינן פוק חזי מאי עמא דבר והרי אנו רואים היום מקומות שאין בהם אלא ק"ק של ספרדים וקורין אשכנזים לס"ת ומברכים עליו וכן יש מקומות שאין בהם אלא ק"ק של אשכנזים וקוראין ספרדים לס"ת ומברכין עליו ואם כן הנח להם לישראל שאם אין נביאים הן בני נביאים הן זהו הנראה לנו לע"ד והאל ברחמיו יצילינו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאות אכי"ר:
בשנת ובסדר כל אלה שבטי ישראל שנים עשר לפ"ק:
נאם הצעיר משה כלא בלא"א שמואל ישראל ס"ט