שאלה ב מעשה שהיה כך היה פלוני הכהן בא עם אביו ואחיו מעיר אחרת לשכון כבוד במחנה קדשנו ושמשו כולם בכהונה דהיינו שעלו לס"ת לקרא ראשון ונשאו את כפיהם וחתמו אגרותיהם בשם כהן מיום ביאתם לארץ עד היום הזה והיום בכלל והנה אחד עבור זמן מה יצא קול בעיר קלא דלא פסיק שהכהן הנ"ל קידש גרושה אחת זקנה עשירה בצנעה וכששאלוהו אם אמת היה הדבר הזה פיו ענה בו ואמר כך וכך היה מעשה והן אמת שהייתי יודע איסור גרושה לכהן אבל כיון שאני יודע בעצמי שאינני כהן לא עברתי על מצותי ורוצה אני לקיימה ומה שעד עתה החזקתי עצמי לכהן לא היה אלא ליטול גדולה לעצמי כדי שינהגו בי קדושה לקרא ראשון בתורה וכולי. והשתא מי בעיא לן מה יהא בדינו של כהן הנ"ל האם יחוייב לגרשה וכופין אותו להוציא כמו שכופין לכל מקדשי פסולות או יהא כח בידו מדין תורה לומר אינני כהן הגם ששמש בכהונה זה כמה שנים. עתה יורנו המורה מה יהיה משפט הנער הכהן הזה ומהתמ"ש:
תשובה תנן (בפרק האומר קדושין דף ס"ד ע"א וב') מי שאמר בשעת מיתתו יש לי בנים נאמן יש לי אחים אינו נאמן: ובגמרא. אלמא נאמן להתיר ואין נאמן לאסור נימא מתניתין דלא כרבי נתן דתניא בשעת קדושין אמר יש לו בנים בשעת מיתה אמר אין לו בנים בשעת קדושין אמר אין לו אחים בשעת מיתה אמר יש לו אחים נאמן להתיר ואין נאמן לאסור דברי רבי. רבי נתן אומר אף נאמן לאסור אמר רבא וכולי אמר ליה אביי וכולי עד אלא אמר אביי מתניתין דלא מוחזק לן באחי ולא מוחזק לן בבני דאמרינן כיון דלא מוחזק לן בבני ולא באחי אמר יש לי בנים נאמן יש לי אחים אינו נאמן לאו כל כמיניה דאסר לה אכולי עלמא. ברייתא דמוחזק לן באחי ולא מוחזק לן בבני דאמרינן מה לי לשקר מאי קאמר מיפטרה מיבם מצי אמר פטרנא לך בגיטא רבי סבר מה לי לשקר כי עדים דמי ואתו עדים עקרי חזקה ורבי נתן סבר מה לי לשקר כי חזקה דמי ולא אתי חזקה ועקרי חזקה לגמרי עד כאן בגמרא:
וכתב הר"ן וז"ל ונראה לי דרבותא קמ"ל דאף על גב דאיכא למימר דמאי דאמר בשעת קדושין לא אמר אלא כדי שתתרצא אשתו בקדושיו ובשעת מיתה דלא איכפת ליה במידי קושטא קאמר אפילו הכי נאמן להתיר משום דאיכא למימר מה לו לשקר כדאמרינן לקמן ואינו נאמן לחזור בו מדבורו הראשון ולאסור עכ"ל הרי קמן מבואר באר היטב דאפילו אמתלא טובה ואלימתא אינו מועיל במקום חזקה וכן משמע נמי מדברי רש"י ז"ל וכן כתב רבנו ירוחם ז"ל בשם הרמ"ה ז"ל על ההיא דנאמן האב לומר זה בן גרושה וכו' וז"ל דוקא דלא הוה ליה חזקה דכשרות אפומא דאבוה אבל הוה ליה חזקה דכשרות אפותא דאבוה לא מהימן למיפסליה אלא בסהדי עכ"ל והאי פסקא הביאו בית יוסף בטור אבן העזר סימן ד'. ומדקאמר אלא בסהדי משמע דלא מהימן למפסליה בלא סהדי על ידי אמתלא וכי תימא היא גופא טעמא מאי למה לא יועיל אמתלא טובה ואלימתא במקום חזקה כבר נתן טעם לשבח בירושלמי בפרק עשרה יוחסין על המשנה מי שיצא הוא ואשתו למדינת הים ובא הוא ואשתו ובניו ואמר אשה שיצאת עמו למדינת הים הרי היא זו ואלו בניה אין צריך להביא ראייה לא על האשה ולא על הבנים משום דחזקה חשובה כמו עדים ממש על אותו דבר וז"ל הירושלמי רבי אבהו בשם רבי יוחנן אמר איש ואשתו עשו אותן כשני עדים חזקה אין אשה שותקת על בני חבירתא וכולי. הרי שאין הטעם משום דשויה אנפשייהו חתיכה דאיסורא הוא אלא משום דהוי כמו עדים ולכך מלקין וסוקלין ושורפין על החזקה ואין הורגין על האמירה כדאיתא בירושלמי הוא אומר זו אשתי והיא אומרת זה בעלי אין הורגין עליה' משום אשת איש עד כמה הוי חזקה עד שלושי' יום ולכן לא אשכחן בכולה גמרא בשום מקום דמועיל אמתלא אלא דוקא באמירה לחוד בלא חזקה כההיא דשנינו בפרק ב' דכתובות ת"ר אמרה אשת איש אני וחזרה ואמרה פנויה אני אינה נאמנת ואם נתנה אמתלא לדבריה נאמנת ומעשה נמי באשה אחת גדולה שהיתה גדולה בנוי וקפצו עליה בני אדם לקדשה ואמרה להם מקודשת אני לימים עמדה וקדשה את עצמה אמרו לה חכמים מה ראית לעשות כן אמרה להם בתחילה שבאו עלי אנשים שאינם מהוגנים אמרתי מקודשת אני עכשיו שבאו עלי אנשים מהוגנים עמדתי וקדשתי את עצמי וזו הלכה העלה רב אחא שר הבירה לפני חכמים באושא ואמרו אם נתנה אמתלא לדבריה נאמנת בעא מיניה שמואל מרב אמרה טמאה אני וחזרה ואמרה טהורה אני מהו אמר ליה אף בזו אם נתנה אמתלא לדבריה נאמנת וכולי אבל בכל מקום שהזכירו חזקה לא הזכירו היתר של אמתלא, כלל בההיא דשנינו בפרק עשרה יוחסין במשנה מי שיצא הוא ואשתו למדינת הים ובא הוא ואשתו ובניו ואמר אשה שיצאת עמי למדינת הים הרי זו ואלו הן בניה אין צריך להביא ראייה לא על האשה ולא על הבנים ובגמרא אמר רבה בר רב הונא ובכרוכין אחריה וכולי וכההוא דאמר רבי יוחנן מלקין על החזקות וכולי והטעם כמו שנתבאר משום דחזקה חשובה כמו עדים ממש על אותו דבר ולכן כודאי משוינן להו וכן כתב הר"ן בהדיא בפרק שני דכתובות בשם הרשב"א גבי בעא מיניה שמואל מרב. אמרה טמאה אני וחזרה ואמרה טהורה אני מהו אמר ליה אף בזו אם נתנה אמתלא לדבריה נאמנת וכולי וז"ל ומיהו אם הוחזקה נדה בשכנותיה דאמרינן בסוף קדושין דבעלה לוקה עליה משום נדה אפילו נתנה אמתלא לומר לא לבשתי בגדי נדות אלא מפני כך אינה נאמנת דכיון דבעלה לוקה אלמא כנדה ודאי משוינן לה כך כתב הרשב"א ז"ל עכ"ל. וכן כתב הטור יורה דעה בסימן קפ"ה בשם הרמב"ן ז"ל ואף על גב שתמה עליו בעל הטור י"ד וכתב וז"ל ותימא הוא וכי עדיף הוחזקה לנדה בשכנותיה מכשאומרת בפירוש טמאה אני שנאמנת שוב לומר טהורה אני על ידי אמתלא עכ"ל:
ואני שמעתי ולא אבין מה מקום יש לתימא זו  הלא בעל כרחנו צריכין אנו לחלוק ולומר דחזקה עדיפא טובא מאמירה לחוד בלא חזקה מהטעם המפורש בירושלמי שהבאתי לעיל שהרי הורגין על החזקה ואין הורגין על האמירה משום דחזקה חשובה כמו עדים. ולפי מה שאכתוב בסמוך בשם מוהרי"ק ז"ל דלענין מלקות סגי לן בחזקה כל דהו ולא בעינן שיהיה עמה מעשה המוכיח ומעיד עליה שכן הוא רק שאנו מוחזקים בו שבן הוא קשה לי על מה שתירץ הרשב"א בקושיא זו שהקשה הטור שהבאתי וז"ל דמשום בושת או אונס מקרי ואמרה טמאה אני אבל לעשות מעשה כולי האי ללבוש בגדי נדה אינה לובשתו ולהיפך כל שחזרה ואמרה לא נטמאתי הרי היא כמכחשת מה שאמרה ואינה נאמנת עכ"ל מדקאמר אבל לעשות  מעשה כולי האי ללבוש וכולי משמע דבלאו הכי אין הכי נמי שהיתה נאמנת על ידי אמתלא וזה שלא כדברי מוהרי"ק ז"ל וגם שלא כדברי רבנו ירוחם בשם הרא"ה ז"ל שהבאתי לעיל שהרי כתב סתם אבל הוה ליה חזקה דכשרות אפומא דאבוה לא מהימן למפסליה אלא בסהדי וכולי משמע אף על פי שאין עם החזקה מעשה המוכיח ומעיד עליה שכן הוא אפילו הכי לא מהימן למפסליה בלא סהדי אפילו על ידי אמתלא ואפשר לומר דהרשב"א לרווחא דמילתא תירץ כן אבל לפי האמת לא היה צריך לזה כי הקושיא מעיקרא ליתא מהטעם המפורש בירושלמי שהבאתי לעיל ועוד שהרי כבר כתב מוהרי"ק ז"ל בשורש פ"ז וז"ל ואף על גב שתמה עליו בעל הטור י"ד מכל מקום לא מלאו לבו לחלוק עליו עכ"ל:
וטעמא וראיה צא הגיד מוהרי"ק לדבריו מנא ליה שלא מלאו לבו לחלוק עליו ונראה לי להביא ראיה דאף על גב שאחד תמה על דברי זולתו אין כוונתו לחלוק עליו מהא דתנן בפרק שני דייני גזרות אדמון אומר בשביל שאני זכר הפסדתי אמר רבן גמליאל רואה אני את דברי אדמון ופירשו התוספות בשם ר"ת דאדמון לאו לאפלוגי אמילתא דחכמים אתא אלא מתמה בעלמא הוא ורבן גמליאל נמי דאמר רואה אני את דברי אדמון לאו משום פסק דין אלא משום שיש ודאי לתמוה עכ"ל וכן אשכחן בפרק חזקת הבתים תהי בה רבי יוחנן אדברי בר קפרא וכולי ופירש רשב"ם דהלכתא כבר קפרא ואף על גב דתהי בה רבי' יוחנן תמיה היה אבל היה ירא לחלוק עליו וגם רבנו חננאל פסק כן והכי הלכתא עכ"ל: וכאלה רבים בגמרא:
ועוד כתב מוהרי"ק בשורש הנזכר דאפילו  לענין מלקות לא בעינן חזקה אלימתא שיהיה עמה מעשה המוכיח שכן הוא כדבעינן לגבי דיני נפשות דהיינו לסקול ולשרוף אלא מכיון שאנו מוחזקין שכן הוא סגי בכך מדגרסינן בפרק עשרה יוחסין אמר רבי יוחנן מלקין על החזקות וסוקלין ושורפין על החזקות וכולי ועתה יש לדקדק מאי חזקות חזקות דאמר רבי יוחנן אמאי לא עריב ותני להו בחדא מלקין ושורפין וסוקלין על החזקות וכולי וכהאי גוונא הקשה רבנו שמואל וכולי. ועוד יש להקשות למה הוצרך רבי יוחנן לומר לנו ההיא דמלקין הלא מקל וחומר דסוקלין ושורפין שמעינן לה השתא בדיני נפשות סמכינן אחזקה לענין מלקות לא כל שכן אלא ודאי צריך לומר דמלקין על החזקות וסוקלין על החזקות לאו בחדא גוונא איירי דגבי מלקות דלא חמיר כולי האי סגי לן בחזקה כל דהו רק שאנו מוחזקין בו שכן הוא כדפרש"י אבל גבי דיני נפשות כיון דחמיר טפי בעינן חזקה שיש עמה מעשה המעיד עליה וכדפרשתי לעיל והשתא אתי שפיר דלא מני עריב ותני להו כיון דלאו בחד גוונא מיירי חזקה דגבי מלקות וחזקה דגבי דיני נפשות וגם אתי שפיר דאיצטריך למימר דמלקין על החזקות דאשמועינן דאפילו בחזקה כל דהו לוקין מה שאין כן בדיני נפשות דהיינו סוקלין ושורפין וכולי ועוד נראה לעניות דעתי שהמדקדק בלשון רש"י יבין שכדברי כן פירש וז"ל מלקין על החזקות דבר שאנו מוחזקין שהוא כן ואפילו אין עדות בדבר וסוקלין ושורפין וכולי. כדמפרש ואזיל עכ"ל: ועתה יש לדקדק מה הוצרך עוד רש"י לפרש וסוקלין ושורפין וכולי כדמפרש ואזיל הא בלא הא מפרש ואזיל וכבר פרש"י דמלקין על החזקות היינו דבר שאנו מוחזקין בו ועוד מה חדש יותר מהגמרא באמרו כדמפרש ואזיל אלא ודאי מיישב רש"י שתי קושיות שהקשיתי אמאי לא עריב ותני להו ומאי איצטריך ההיא דמלקין וכולי ומשום הכי מתרץ דההיא דמלקין אפילו אם אין שום עדות כלל כלומר דאין שם מעשה שיעיד על החזקה אבל ההיא דסוקלין ושורפין היינו דוקא כדמפרש ואזיל שיש מעשה המעיד על החזקה ועוד תדע שכן הוא שהרי גבי ההיא דמלקין על החזקה פירש רש"י אפילו אם איך עדות בדבר דמשמע שאין שום עדות כלל ואלו גבי ההיא דסוקלין ושורפין דעלה מפרש ואזיל ההיא דאיש ואשה תינוק ותינוקת פירש רש"י איש ואשה  שהגדילו בבית בחזקת אשתו ואלו בניהם ואין אנו מכירין בהן בעדות ברורה עכ"ל ומדקאמר שאין אנו מכירין בעדות ברורה משמע דקצת עדות יש אלא שאין עדות גמור עכ"ל מוהרי"ק ז"ל:
ומעתה זכינו לדין אחר שנתברר דאפילו אמתלא טובה ואלימתא אינו מועיל כלום במקום חזקה ולענין מלקות סגי לן בחזקה כל דהו ולא בעינן שיהיה עמה מעשה המוכיח ומעיד עליה שכן הוא רק שאנו מוחזקין בו שכן הוא אם כן כל שכן וקל וחומר בנדון דידן דאיכא חזקה אלימתא שיש עמה מעשה רב המוכיח ומעיד עליה שכן הוא: דכיון שהחזיק עצמו כבר בכהן לכל דבר שבקדושה כמו נשיאות כפים וקריאה לספר תורה ראשון ובחתימת האיגרות והשטרות זה זמן רב אין לך חזקה שיש עמה מעשה רב כזה אם כן היאך יעלה על דעת שום אדם בעולם שראה אור תורה מימיו שיועיל כלום מה שזה האיש הכהן הנ"ל נותן טעם לפגם ואומר אמתלא לדבריו הראשונים שלכך החזיק עצמו לכהונה משום שרצה ליטול גדולה לעצמו להיות כהן כדי שינהגו בו קדושה לקרא ראשון בתורה ולישא כפיו. שהרי לא בלבד שאיך ראוי להקרא טענה זו בשם אמתלא להיות מועיל בשום מקום אפילו באמירא לחוד בלא חזקה אלא אדרבא טענה זו מחייבת אותו שאינו נאמן כיון שהלכה רווחת בישראל שאין אדם משים עצמו רשע ואין לך רשע גדול מזה לפי דבריו שהרי כל פעם שהיה נושא את כפיו היה עובר בעשה כדאמרינן בפרק ב' דכתובות (דף כ"ד ע"ב) איבעיא להו מהו להעלות מנשיאות כפים ליוחסין תבעי למאן דאמר מעלין מתרומה ליוחסין ותבעי למאן דאמר אין מעלין תבעי למאן דאמר מעלין הני מילי תרומה דעון מיתה היא אבל נשיאות כפים דאיסור עשה לא או דלמא לא שנא תבעי למאן דאמר אין מעלין הני מילי תרומה דמתאכלא בצנעא אבל נשיאות כפים דבפרהסיא אי לאו כהן הוא כולי האי לא מחניף אניש נפשיה או דלמא לא שנא עד כאן בגמרא: ופרש"י דאיסור עשה כה תברכו אתם ולא זרים ולאו הבא מכלל עשה עשה ע"כ: והא דאמר רבי יוסי בפרק כל כתבי יודע אני בעצמי שאין אני כהן ואלו היו אומרים לי חבירי עלה לדוכן הייתי עולה דמשמע לכאורא שלא היה חושש לא משום עשה ולא משום ברכה לבטלא הכי פירושו יודע אני בעצמי שאין אני כהן ואסור לי לעלות לדוכן משום עשה דכה תברכו אתם ולא זרים ואפי' הכי אם היו אומרים לי חבירי עלה לדוכן כלומר עלה לדוכן משום שאנו מעידין שאתה כהן הייתי מקבל עדותן ומחזיק עצמי לכהן והייתי עולה על פיהם ולעולם בלא עדות חביריו לא היה עולה משום עשה וכיון שכן ליכא לפסוקי שזה האיש הכהן בכל פעם ופעם שהי' נושא את כפיו היה עובר בעשה וכן בכל פעם ופעם שהיה עולה לקרא ראשון בתורה היה עובר על עשה דוקדשתו שדרשו חכמינו ז"ל וקדשתו לכל דבר שבקדושה לקרוא ראשון בתורה וכולי וכיון שאין אדם משים עצמו רשע אינו נאמן ועוד שהרי כבר כתב הרב הגדול מוהר"ר שלמה לוריא ז"ל בביאוריו לסמ"ג אההיא ואם נתנה אמתלא לדבריה נאמנת וכולי ז"ל נראה לי דשום אדם לא יוכל לסמוך על אמתלא דידה עד שישאל לחכם שבעירו שיוכל להשיג שאמתלא ראויה היא ואם אמרה אמתלא שהוא רחוק מן הדעת אסור לקבלה עכ"ל: ועוד שהרי אפילו אם לא היה בנדון דידן אלא אמירה לחוד בלא חזקה לא היה נאמן שוב לומר שאינו כהן להקל ולהשליך מעליו האיסור כיון שכבר אסר על עצמו ושוויה לנפשיה חתיכה דאיסורא כמו שפסק הטור ז"ל באבן העזר ריש סימן ג' וזה לשונו מי שבא ואמר כהן אני נאמן אפילו בזמן הזה ואין מעלין אותו לכהונה לא לקרות בתורה ראשונה ולא לישא כפיו ולא לאכול אפילו בתרומה בזמן הזה אבל אוסר עצמו בגרושה זונה וחללה ואינו מטמא למת ואם נשא או נטמא לוקה וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק עשרים מהלכות איסורי ביאה הלכה י"ג וכתב עליו הרב המגיד והביאו הבית יוסף בסימן הנ"ל ז"ל אבל אוסר את עצמו וכולי. זה פשוט משום דשוינהו לכל פיסולי כהונה אנפשיה חתיכה דאיסורא עכ"ל: ונראה לי שמה שכתבו הרמב"ם והטור ז"ל ואם נשא או נטמא לוקה יצא להם מהא דתני בספרא ומייתי לה ביבמות פרק האשה רבה דף פ"ח ע"ב מנין שאם לא רצה דפנו תלמוד לומר וקדשתו בעל כרחו ופרש"י מנין שאם לא רצה כהן להתקדש מטומאה מנשים פסולות: דפנו. הכהו וקדשהו בעל כרחו: ודקדקו הרמב"ם והטור ז"ל לכתוב ולומר ואם נשא ולא אמרו ואם קדש משום דעל קדושין אינו לוקה דהלכה כרבא נגד אביי כדאמרינן בפרק עשרה יוחסין דף ע"ח ע"א אמר אביי קדש לוקה משום לא יקח בעל לוקה משום לא יחלל רבא אמר בעל לוקה לא בעל אינו לוקה מה טעם לא יקח משום לא יחלל ע"כ. ומיהו כולי עלמא מודו דכופין אותו בחרם ונידוי שיגרשנה כמו שפסק מוהרי"ק ז"ל בש"ע באבן העזר סימן ו' ואם נשא אותה כופין אותו להוציא אפילו בשוטים שהרי כבר פסקו קמאי דקמאי ובתראי ז"ל שכל הנושא אשה בעבירה אפילו באיסור דרבנן כגון שניות כופין אותו להוציא כמו שפסק הרב הגדול הנזכר בש"ע בסימן קנ"ד וכבר האריך בזה מוהר"י קולון ז"ל בשורש קצ"ה ע"ש:
העולה מכל האמור שהכהן דנדון דידן אינו נאמן להשליך מעליו אסורי כהונה שכבר מוחזק בהם מכמה שנים וכופין אותו לגרש הזקנה שקדש כמו שכופין לכל מקדשי פסולות. אמנם לענין קדושת כהונה לישא כפיו ולקרא בתורה ראשון מכאן ולהבא נראה לי דאיהו הפסיד אנפשיה ואפילו לאחר שיגרשנה או אם מתה קודם גירושין לא ישא את כפיו ואין נוהגין בו קדושה אפילו לקרוא בתורה ראשון עד שידור הנאה על דעת רבים מהנשים שהוא אסור בהם כדתנן בפרק, שביעי דבכורות דף מ"ה ע"ב הנושא נשים בעבירה. פסול עד שידירנה הנאה ע"כ. ואי לא מסתפינא אמינא דבנדון דידן אף הדרת הנייא אינו מועיל לו כלום דכיון שהוא בעצמו אומר עכשיו שאינו כהן וכל מה שעשה לא היה אלא ליטול גדולה לעצמו יש לפוסלו ולענשו שלא יטול גדולת כהונה ודוקא לחומרא מהמנינן ליה משום דשויה אנפשיה חתיכה דאיסורא מכל מה שאסור לזר וכדכתיבנא: כן נראה לי להלכה ולמעשה אם יסכים עמי הרב המורה היושב על כסא ההוראה ה' ישמרהו ויחייהו אכי"ר:
תם ונשלם בשלהי תשרי התקס"ז לפ"ג
נאם הצעיר שמואל מינדיש די סולה ס"ט