שאלה מא ראובן היה עשיר גדול זקן ושבע ימים ולא היה לו יורש עצר כי אם בת א' נעימה דשמה תמר וקודם הגיעו לפרק הנסיעה רצה להשיאה לאיש א' בן גלו וממשפחה מיוחסת כראוי לו ויגע ומצא תמר בחורים ה"ה ר' יצחק הכהן ושידכה לו וקבעו ביניהם זמן לנשואים וכשנתפרסם הדבר בא יעקב לפני הב"ד והעיד בפניהם בתורת עדות שזה שנתים ימים שתמר הנ"ל נתקדשה בפניו ובפני שמעון ליהודה בן יוסף אחי ראובן הנז"ל כדת וכהלכה וגם יהודה הנז"ל מודה בדבר. ותמר הנז"ל מכחשת את יעקב ואת יהודה הנז"ל ואומרת שמעולם לא נתקדשה ליהודה הנז"ל ושמעון העד הב' לעת עתה לא נמצא פה להעיד בפנינו ולקיים דברי יעקב ויהודה הנז"ל כי זה כמו שנה שהלך למדינת הים ולא נודע עוד ממנו אם הוא חי או מת. מבעיא לן השתא דכיון שאין כאן לעינינו כי אם עד א' מאחר ששמעון איננו כדי לברר הדבר מי אמרינן דדמיא להא דפסקו רוב הפוסקים דהמקדש בעד א' דאין חוששין לקדושיו או דלמא לא אמרו דאין חוששין אלא במקדש בעד אחד דהיינו שלא נמצא בשעת הקדושין אלא עד א' בלבד אבל בקידושין אלו שמעיד יעקב שבפניו ובפני שמעון נתקדשה כדין וכהלכה וכן הודה יהודה שקידשה בפניהם חיישינן לקידושין הנז"ל ואמרינן אילו היה נמצא כאן שמעון היה מעיד כדברי יעקב הנ"ל ומוקמינן ליעקב הנז"ל בחזקת כשרות ומהמנינן ליה כבי תרי או דילמא כיון שאין כאן אלא עד א' בהיות שלא נודע איה מקומו של שמעון ואם הוא חי או מת אתרע חזקתיה מיעקב הנ"ל דאמרינן הרוצה לשקר מרחיק את עדיו. ומה גם שתמר דנ"ד מכחשת בין ליעקב ובין ליהודה ואומרת שמעולם לא נתקדשה לו וכבר היא משודכת לכהן שאם תאמר שעל הספק יגרשנה יהודה ויפטרנה בגט כשר הרי אתה פוסלה להנשא לכהן הנ"ל שכבר שידכה וירבו הקטטות ביניהם לכן אתה אחי ורעי וידיד נפשי תודיעני סברתך הנכונה מה הדין נותן בנדון כזה ומאת התמ"ש:
תשובה נראה ברור שאין חוששין לקדושין אלו כיון שאין כאן לפנינו אלא עד אחד והיא מכחשת בהך סהדא דמעיד בקדושין ועד אחד בהכחשה לא מהימן אפילו היכא דליכא סהדא אחריני דמכחיש ליה אלא דהאשה לבד מכחישתו לא מהימן. והכי איתא בפרק האומר גבי אשה ושני אנשים וחבילה עמהם כו' אלא לאו בעד אחד ותסברא עד בהכחשה מי מהימן ופר"שי אלא לאו בעד אחד ושמע מינה אפילו אינ' מודה לז בקדושין מהימן ומסיק ותסברא עד אחד בהכחשה מי מהימן והא אין עד אחד קם באיש אלא לשבועה והכא לא שייכה שבועה הא קמן דאין עד אחד נאמן בהכחשה וכן כתב הרמב"ם ז"ל בפרק תשיעי מהלכות אישות אחר עד אחד מקודשת היא זו והיא אומרת לא נתקדשתי הרי זו מותרת ע"כ ומיהו בפרק שני דכתובות משמע דעד אחד מהימן בהכחשת האשה דעל הבריתא שאמרה שנים אומרים נתקדשה ושנים אומרים לא נתקדשה הרי זו לא תנשא ואם נשאת לא תצא אוקמה רב פפא בעד אחד אומר נתקדשה ועד אחד אומר לא נתקדשה ועל כרחך איירי התם במכחישתו דאי היא מודה הא שויה נפשה חתיכה דאיסורה. ואפילו אם נשאת תצא אלא ודאי דהיא מכחשת העד שאומר שנתקדשה בפני שנים ואפילו הכי קאמר רב פפא דלא תנשא ואם כן משמע דעד אחד מהימן בהכחשה דידה במכל שכן דהתם דאם התם שעד אחד אומר כדבריה מהימן העד שאומר שנתקדשה ולא תנשא כ"ש דמהימן כשהיא לבד מכחישתו ויש לדחות דלאו כ"ש הוא. דאדרבה טפי עדיף כשהיא לבד מכחישתו משאם עד אחד אומר כדבריה והטעם מפני שכל שאין עד כלל חזקה אינה מעיזה פניה להכחיש העד אם היה אמת דהא ליכא שמסייעה אכל כשעד אחד אומר כדבריה סומכת עליו ומעיזה ולפיכך לכתחלה לא תנשא תדע דכתב הרמב"ם ז"ל בפרק תשיעי מהלכות אישות דין לא' זה לשונו אמר עד אחד מקודשת היא זו והיא אומרת לא נתקדשתי הרי זו מותרת אחד אומר מקודשת ואחד אומר אינה מקודשת לא תנשא ואם נשאת לא תצא שהרי היא אומרת לא נתקדשתי עכ"ל משמע בהדיא שהוא ז"ל מחלק כאשר כתבנו דאם לא כן דבריו תמוהים שכתב בעד אחד אומר מקודשת והיא אומרת לא נתקדשתי שהיא מותרת לינשא. ומשמע מלשונו שאפילו לכתחלה תנשא ואם כן כשעד אחד אומר כדבריה למה לא תנשא לכתחלה אלא על כרחך דעתו ז"ל לחלק דשאני היכא דעד אחד מסייעה כדכתיבנא וכן פי' הרב המגיד ז"ל. אי נמי יש לחלק כמו שכתב שם הרב"ד ז"ל דאוקמתא דרב פפא בשאינה מכחשת היא כגון אחד אומר פלוני זרק לה קדושיה והיו קרוב לה והאחד אומר קרוב לו ואינה מכחשת ולפיכך לא תנשא לכתחלה אבל במכחשת מותרת היא לינשא עכ"ד:
ואף על גב דיהודה מודה שנתקדשה לו וגם איכא למיחש דשמא העד האחר שאינו כאן הוא חי אפי' הכי אין מעגנין אותה לומר שמא עדין הוא חי ואפשר שהיום או מחר יבא ויאסרה אלא מתירין אותה לינשא כיון שהיא מכחשת אותו. שהרי הרי"בש בסי' קכ"ג נשאל על אשה אלמנה שאמר עליה איש אחד שנתקדשה לו והוציא קול שיש עדים בדבר שקדשה אלא שיצאו מן העיר לא הרחיקו יותר ממהלך שני ימים ועתידין הן לחזור והיא מכחשת אותו שלא נתקדשה והמקדש אומר יבאו עדים ויעידו מי חיישינן דעבידי אינשי דמקדשי בצנעה וכ"ש כשהיא אלמנה שאינה רגילה לעשות הארוסין בפרסום מי אמרינן דההיא דקדשתיך והיא אומרת לא קדשתני ומסיק התלמוד כגון שטוען ואומר קדשתיך בפני עדים והלכו להם למדינת הים ההיא בטוען הלכו למדינת הים שר"ל מקום רחוק ואינו מייחד עדיו שיהיו נכרים. אבל אם ייחד עידיו והם נכרים להם ליחוש וכו' והשיב הרב נראה שקול זה לא הוחזק בב"ר בשום אחד מהדרכים שנאמרו בו אלא שהאיש ההוא אומר על האשה ההיא שהוא קדשה בצנעה בפני עדים שהלכו להם ואינם כאן והוא המוציא הקול והיא מכחשת אותו ולכן אין בדבריו ממש ואין מעכבין אותה מלינשא והיא תחוש לעצמ' שאם לא תאמר כן לא הנחת בת לאברהם אבינו שתוכל לינשא שיבא אחר ויוציא קול עליה שהוא קדשה בפני פלוני ופלוני שהלכו להם לעיר אחרת ותצרכה להמתין עד שיבואו העדים אלא ודאי אין חוששין לדבריו כיון שהיא מכחשת אותו ואף על פי שמיחד עדיו דההיא דהאומר לאשה קדשתיך והיא אומרת לא קדשתני כי האי גונא היא שאומר בפני פלוני ופלוני קדשתיך ומזכיר אותם ואין חלוק בין אם הם במקום קרוב או במקום רחוק כל שאינן כאן וכן לשון הרמב"ם ז"ל והלכו להם העדים למדינה אחרת וכן לשון הגמרה מוכיח בפ"ק דקדושין גבי ההוא גברא דקדיש באבנא דכוחלא ורב חסדא היה מתירה לאחר מפני שראה שאין בו שוה פרוטה ולא היה חושש שמא בשעת הקדושין היה בו שוה פרוטה ועתה הוזל ואמרי ליה רבנן לרב חסדא והא אמרי דאיכא סהדי באודית דידעי דההוא יומא הוה בה שוה פרוטה השתא מיהא לא איתנהו הכא לאו היינו דאמר רבי חנינא עידיה בצד אסתן ותאסר נראה מלשון זה דכל שאין העדים כאן הרי הוא כאלו הם רחוקים הרבה כו' ע"כ הרי בהדיא דאף שהאיש ההוא היה אומר שקדשה ושהיו לו שני עדים חוץ לעיר במקום קרוב מהלך שני ימים שהיה אפשר שהיום או מחר יבואו ויאסרוה. שעם כל זה לא עכב אותה מלינשא כיון שהיא מכחשת אותו אלא התירה מיד:
וגם הר"ש בר צמח ז"ל בסי' קל"ב נשאל על מי שטוען ואמר לאשה קדשתיך והיא אומרת לא קדשתני דקי"ל דאינו נאמן אי אמר עדי הם פלוני ופלוני שהם במקום פלוני אם חוששין לדבריו כיון שהוא טוען שהם במקום קרוב ואפשר לברר טענתו או לא חיישינן כלל לדבריו כיון שהיא מכחשת והשיב נ"ל שאין חוששין כלל לדבריו כיון שהיא מכחשת שהרי חכמים לא נתנו דבריהם לשיעורין בין מקום קרוב למקום רחוק וזאת היא ממש ההיא דפ"ק דקדושין דאמרינן והא איכא סהדי באודית ואמרינן השתא מיה' ליתנהו קמן והתם בדנפק קכא עסיקינן כמו שפירשו המפרשים ז"ל שהקול יצא שיש עדים בדבר זה ואפ"ה לא חש לה רב חסדא ואפילו אביי ורבא דחיישי לה היינו דוקא התם שאינו עדות בקיום הקדושין אלא אי הוו בהו שוה פרוט' או לא שהרי היינו יודעים בקדושין אבל לקיום הקדושין מפני קול שיש עדים במקום פלוני שיודעים זה אפילו אביי ורבא הוו מודו דלא חיישי כלל ואם בקול אין אנו חוששין בזה כ"ש בטענתו של בעל דטפי עדיף קלא ותאסר אף על גב דלא התחזק עם טענתו של בעל מטענתו של בעל בלא קלא כלל ובסי' קנ"ד כתב עוד דאין לחוש כלל לדבריו ולטגנה אלא כיון דאיהו שוייה אנפשיה חתיכה דאיסורא מתסר בקרובותיה והיא מותרת בקרוביו דלא שויתיה אנפשה חתיכה דאיסורא כדאיתא בפרק האומר דתנן התם האומר לאשה קדשתיך והיא אומרת לא קדשתני הוא אסור בקרובותיה והיא מותרת בקרוביו וההיא באומר קדשתיך בפני פלוני ופלוני והלכו להם למדינת הים דאי איהו מודה דלאו בפני עדים קדשה איהו נמי מותר בקרובותיה וקי"ל דאין דבר שבערוה פחות משנים ואפילו שניהם מודים ואין לנו לחוש בזה משום חשש ממזרות מדמהימניה אשה עצמה לומר מת בעלי ואף על גב דהוחזקה קמן באשת איש משום טעם מתוך חומר שהחמרת עליה בסופא הקלת בתחלתה וכן נמי מההיא דהאשה שאמרת לבעלה גרשתני נאמנת לפי שאין אשה מעיזה פניה בפני בעלה וגם שאין ראוי להחמיר בזה משום שלא  יהו בנות החשובים מדרך כף רגל לבני פריצי עמנו וכדי לחזק דבריו כתב שם מעשה אחד שקרה במיורקא בזמן הרשב"א ז"ל מענין איש אחד שטען שקדש אשה אחת בפני שני עדים ולא העיד בזה בב"ד אלא עד אחד ונשאל מזה הרב והתירה משום דאין דבר שבערוה פחות משנים ואפילו שניהם מודים וכ"ש במכחשת ושאחד מן התלמידים בעט בהוראתו של הרב וכתב לו כלשון הזה ויזהר רבינו שלא להתירה בלא גט והרב כעס עליו ובלשון הזה השיבו מי אתה הרב הגדול שאתה מזהירני על הוראתי ומישר אורחותי וכו' ושעוד כתב לו אותו תלמיד ואם לאחר זמן יבואו עדים שקדשה בפניהם אוי לה לאותה בושה אוי לה לאותה כלימה למי שיתירנה בלא גט והרב השיב לו כך על שעות זו היה לי לייסרך בשוטים  כאשר ייסר את השוטים וכו' ובאת אלי בהלכות שראוי להחמיר טל אשה זו להצריכה גט והבאת ראיה מההיא דקדושין דחבילה שהצריכוה שנו גטין מספק ועני בדעת אינך מכיר בזה שאתה בשמועה זו חסר דעת דההיא לא הצריכוה גט מספק אלא שצריכה שני גטין לגבות כתובתה מן החבילה דגרסינן התם וכו' ומההוא דפ"ק דסנהדרין דאמרה אחד מכס קדשני בביאה. חמרות הוא בידך דההיא קדשני בעדים קאמרא וכו' זיל קרי שם הרי בהדיא מכל זה דהוא הדין הכא נמי שאין חוששין לדבריו כלל והיא מותרת בלא גט וכ"ת נצריכה גט לחומרא נמצא אתה פוסלה לכהונה כמו שכתב הר"מ ז"ל הובאו דבריו בב"י סי' מ"ב:
אמת הוא שיש כאן עד אחד שמעיד בקדושין ולדעת הרב בעל הסמג חוששין להם להצריכה גט משום דבפרק האומר בסוף הסוגיא אמרינן מאי הוי עלה רב כהנא אמר אין חוששין רב פפא אמר חוששין ולא נפסק הלכה כמי וראוי להחמיר כך פסק ה"ר אליעזר עכ"ל אבל כבר כתב עליו הר"ש בר צמח בתשובה שאין דברי סמ"ג נכונים בזה שפסק כרב פפא וכ"כ הרש"בא לאחד מן התלמודים שהיה רוצה לסמוך על סמ"ג בזה מי סנו ה"ג והרי"ף והרמב"ם וכל הגאונים וכל האחרונים שאתה מחמיר על עצמך יותר מכל אלו עכ"ל ומהרי"ק בשורש ק"א כתב שוו כל הפוסקים מלבד סמ"ג שהמקדש בעד אחד אין חוששין לקדושיו ואפילו שניהם מודים ואע"פ שכתב סמ"ג והמרדכי בשם רא"ם דיש להחמיר מ"מ חזינא סמ"ק דהוא בתראה טפי ומחמור טובא פוסק דאין חוששין לקדושיו ואפילו שניהם מודים ע"כ ומה גם הכא שהיא אונה מודה לדברי העד דאפילו החוששין לקדושין בפני עד אחד להצריכה גט הוא כששניהם מודים והכי מוכחת הסוגיא להדיא בפרק האומר (דף ס"ה) דלמ"ד המקדש בעד אחד חוששין לקדושין דוקא כששניהם מודים אבל אותו שאינו מודה לא נאסר וא"כ הרב בעל הסמ"ג דפסק ע"ש הר"א ממי"ץ דחוששין כרב פפא ולא כרב כהנא דקאמר אין חוששין היינו דוקא כששניהם מודים וכ"כ ב"י ע"ש הר"ש בר צמח בתשובה וכתב עוד וז"ל אבל אם יש הכחשה ביניהם לא כמו שכתב הרשב"א באשה טוענת דמשטה היתה עכ"ל מבואר דלאו דוקא המכחיש את העד לומר להד"ם מעולם לא קבלתי קדושין מיד פלוני או מעולם לא קדשתי את פלוני' לא אפי' הוא אומר נתתי והיא אומרת קבלתי אלא שטוענין שמעולם לא נתכוונו לקדושין שתהא לו לאשה בקדושין אלו כי לא נתכוונה היא אלא להשטות בו אי נמי לשחוק והיתול בעלמא בטענה זו נמי אינו מודה לדברי העד קרינן ביה שהלא העד מעיד שזה קידש את זו והיא אשת איש ושניהם או אחד מהם אומר שלא קידש אותה ואינה אשת איש כי לא היה אלא דרך שחוק והשטאה. ומה שכתוב בתשובות מיימוניות לספר נשים סי' א' וז"ל ואף על גב דאמרה בלבי לא היה אלא לשחוק ולהתלוצץ עמו ומעולם לא נתרציתי לו אלא לחוכא ואיעלולא בעלמא דברים שבלב נינהו ודברים שבלב אינם דברים ואף על גב דאיכא למימר דאנן סהדי דלא נתכוונה אלא להתלוצץ וכל כי האי גוונא אזלינן שפיר בתר מחשבה כגון גבי מברחת וכרבי שמעון בן מנסיא שכתב כל נכסיו לאחד ולא ידע שהיה לו בן. וההיא דמרובה שאמרו חכמים לא נתכוונה זו אלא להגון לה וכיוצא בהן רבות בתלמוד דאזלינן בתר אומדן דעת' גבי קדושין משום חומרא דאשת איש לא נסמוך על אומדן דעתא לומר לא היה בלבה כך ודאי וליכא אומדן דיתא דמוכח כיון דאיכא נמי למימר איתתא בכל דהוא ניחא לה עכ"ל ומביאו גם כן בהגהות מרדכי דמסכת קדושין. כל זה מיירי דקדשה בפני שני עדים כדין כל קדושין דהתם ודאי כיון דאם הכחיש הוא או היא את העדים אין שומעים להם וכדמוכח ממאי דקפריך אי דאיכא עדים אמאי מותרת בקרוביו הלכך במודה נמי שקדשה אלא שבלבה לא נתכוונה להתקדש אלא להתלוצץ אינה נאמנת אלא שומעין לשני עדים שהבינו הדברים כמשמען שהקדושין הם ניתנים לה לשם קדושין גמורים שתהא נקנית לו לאשה אבל במקדש בעד אחד דלדברי המחמיר נמי אין חוששין לקדושין אלא בששניהם מודים כל שאומר הוא או היא שלא נתכוונו אלא להתלוצץ אינם מודים בקדושין ואין חוששין להם ואם אפילו כשהיא מודה לדברי העד אלא שלא נתכוונה כי אם להתלוצץ או לשחק בו אינה מקודשת לדברי הכל. כ"ש כשאינה מודה לדבריו כלל ומכחשת אותו:
הכלל העולה מדברינו הוא שאין מעגנין את הנערה הזאת וגם אין מצריכין לה גט שאם אתה מעגנה משום דאפשר שהיום או מחר יבא העד האחר שמא לא יבא לעולם ואם אתה מצריכה גם מספק אתה פוסלה לכהונה וא"כ כיון שאין כאן בפנינו אלא עד אחד שנתקדשה והיא מכחשת אותו הוי כהמקדש בעד אחד והיא מכחישתו דאפילו לדברי המחמיר אין חוששין לקדושין אלו הילכך נראה להתירה להנשא לכהן ששידכ' אחר שהדייני' יטילו עליה חרם בכח נח"ש ובאלות התורה שתגיד האמת ושיודיעו לה חומר הדבר שאם לא תודה על האמת שבניה יהיו ממזרים ואם יתאמת הדבר אח"כ תצא מזה ומזה וכל הדברים וכו' והיא קבלה עליה דהא האשה עצמה שהיתה באזקת נשואה נאמנת לומר שמת בטלה ותנשא על פיה מתוך חומר שהחמרתה עליה בסופה. וכ"ש זו שהיתה בחזקת פנויה שהיא נאמנת לומר שלא נתקדשה מתוך חומר שהחמרתה עליה בסופה הנראה לעניות דעתי כתבתי להלכה ולמעשה אם יסכים עמדי מורינו ורבינו שלם נר"ו
משה בן לא"א דוד רודרגש לופש נ"ע
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורגשטראט