שאלה ראובן הוחזק מימות אביו נ"ע במשך כ"ה שנים או יותר שהיו מוציאין ס"ת שלו בבה"כ שבעירו לקרות בו בצבור ביה"כ ומעולם לא נמצא בזה פוצה פה ומצפצף ועתה חדשים מקרוב באו פרנסי בה"כ הנ"ל וחלפו חוק וצוו לשליח צבור שיוציא ס"ת של שמעון לקרות בו בצבור ביה"כ מבלי טענה או סיבה ידועה ויעש כאשר צווה ויהי כראות ראובן המעשה הזה חרה לו עד מאד אבל כבש את יצרו ויהי כמחריש שלא להתקוטט באותו פרק ובאותו מקום קדוש אמנם ממחרת יה"כ למען לא יורע כח חזקתו להבא הגיש תלונותיו לפני הפרנסים לדעת מה זה ועל מה זה באמרו כי אין לאל ידם להוציאו מחזקתו זאת ועוד אחרת מפני כבוד הס"ת שיש לחוש שיחשדוהו בפגום והפרנסים השיבו לו שמה שקראו בס"ת שלו כל השנים שעברו במקרה לא בחזקה ואפילו יהיה כדברך הויה חזקה שאין עמה טענה יען שלא נמצא כתוב כלום מזה בפנקס הקהל וזה שאתה טוען מפני כבוד הס"ת זה לא שיך אלא אם כבר הוציאוהו והחזירוהו למקומו והוציאו אחר לקרות בו אבל הכא עדיין לא הוציאוהו כדי לחוש לזה ובראותי זאת הקטטה ביניהם אמרתי להם עד מתי אתם מריבים אם תאבו ושמעתם לעצתי אקריב דינכם לבית מדרשו של שם כי משם תצא תורה ויהי כשמעם זאת וישמחו עד. מאד ויאמרו מהרה חושה אל תעמוד עשה באשר דברת על כן אמרתי אלך לי אל הר המור נחל נובע מגיד מישרים צולל במים אדירים ועולה בידו פנינים חריפא סכיניה ומחדדן שמעתתיה ובכולהו תנויי הלכתא כותיה כשמואל בדיני וכרב באיסורי ה"ה מנ"ר החכם השלם ר' שמואל הקטן נר"ו יאיר כשמש בגבורה להוציא לאור משפט דין זה ויודיענו ברב חי"נה ורב חס"דא הדין עם מי לשכך המחלוקת מבינהם ומה' תמ"ש אכ"יר:
תשובה בטרם כל ארים קולי בבכיה על רוע מזלי שנחרב בית המקדש בימי שנלקחה מחמד עיני לעת זקנתי ונשארתי מר ויעף ובמקום שהיה לי לשמוח בהלולא דמר ינוקא בריה דטוביינא דחכימי כאבימי החכם הנעל' לשם ולתהילה כה"ר אברהם פידאנקי נר"ו שבמחיל' מכבודו שלא הארכתי כ"כ בשבחו דבמקום שאמרו חכמי' לקצר איני רשאי להאריך דאגרא דבי טמיא שתיקותא והוא ית' יאמר לצרותי די:
ונבוא להשיב על נדון שנשאלנו עליו שהוא כדי לשום שלום בין החולקים נביא לזה ראיה מהא דתנן במסכת גטין בדף נ"ט אלו דברים אמרו מפני דרכי שלום כהן קורא ראשון וכו' מערבין בבית ישן מפני דרכי שלום וכו': ופי' רש"י ז"ל כהן קורא ראשון וכו' כי היכי דלא ליתו לאינצויי תקינו להו רבנן האי סדרא דכיון דתקנתא דרבנן היא תו לא מצינן לשנוייא ולמימר אנא קרינא ברישא: מערבין בבית ישן. בני חצר שרגילין ליתן עירוב החצר בבית אחד אין משנין את מקומן ליתנו בבית אחר מפני דרכי שלום ובגמרא מפרש לה:
ובגמרא דף ס"א ע"ב מערבין בבית ישן מפני דרכי שלום מ"ט אילימא משום כבוד והא ההוא שיפור' דהוה מעיקרא בירב יהודה ולבסוף בי רבה ולבסוף בי רב יוסף ולבסוף בי אביי ולבסוף בי רבא אלא משום חשדא
ופי' רש"י ז"ל אילימא משום כבוד של בעל הבית והא שופר של תקיעת ערב שבת דמעיקרא הוי בירב יהודה שהיה ראש ישיבה בפומבדיתא ולבסוף כשנפטר ומלך רבה נתנוהו בביתו וכו ורב שרירא גאון פי' בתשובתו שיפורא שופר של נדבה שהיו נותנים לתוכו נדבה השלוחה לבני הישיבה כמו שלש עשרה שופרות היו במקדש: משום חשדא הואיל והורגל העירוב בתוך אותו הבית אם באת לשנות את מקומו הנכנסין לאותו הבית ולא יראו שם את העירוב יחשדו את בני החצר שמטלטלין בלא עירוב ע"כ:
והתוספות ז"ל כתבו אלא משום חשדא פי' ר"ת שלא יאמרו מפני החשד שחושדים אותם לגנוב פת של עירוב אין מניחין אותו שם אבל בשיפורא ליכא חשדא שיודעין שמניחין אצל ריש מתיבתא לחלק לתלמידים.
הרי לך בהדיא שתקנו לנו רז"ל שנניח העירוב בבית ישן שכבר הורגלו להניחו שם מקודם מפני דר' שלום דלא ליתו לאינצויי והוא הדין למי שהחזיק לעשות איזו מצוה שתהיה שראוי והגון הוא להניחה בידו בהיות שכבר החזיק בה מקודם מפני דרכי שלום: ומינה לנדון שנשאלנו עליו שבהיות שראובן זה כבר הוחזק במצות הוצאת ספר תורה שלו ביה"כ מימות אביו בבית הכנסת שבעירו ומעולם לא נמצא בזה פוצה פה ומצפצף ראוי והגון הוא לפרנסי הקהל הנ"ל אם ירצו לעשות הטוב והישר בעיני אלהים ואדם שלשנה הבאה יחזרו לו מצותו כמקודם שאין סברא לומר שכל כך שנים שהחזיק בה לא היה כ"א מקרה שהרי א' רז"ל דבתלת' הויא חזקה כדתנן שלש שנים לחזקה וכל שכן יותר: ומה שטוענים שלא נמצא כתוב שום דבר מזה בפנקס הפרנסים איכא למימר ששכחו לכתוב זה דלאו כל מילי כתבי אינשי בפנקסם ומפני דרכי שלים ראוי והגון הוא להחזיר לו מצותו:
וכיון דאתת לידן סוגייא זו ראוי לדקדק בה דיוקא והוא דמאחר שטעם דין זה שמערבין בבית ישן הוזכר בהדיא במשנה שהוא מפני דרכי שלום איך שאלו ז"ל בגמר' על חלוק זו מאי טעמא כיון שהטעם מפורש בה שהוא מפני דרכי שלום ולמה הוצרכו לתרץ אלא משום חשדא שלא נזכר במשנה.
וי"ל שרז"ל הרגישו בזה הטעם שנתנה המשנה בחלוקה זו שהוא מפני דרכי שלום דלא הוה שייך בזאת החלוקה דאתו לאנצויי כמו בחלוקות הקודמות לה כגון כהן קורא ראשון וכו' דהתם אם ישנו אתו לאנצויי שיאמר הכהן התורה קדמני לישראל שנ' וקדשתו ואמרו רז"ל הוא קודם לכל דבר שבקדושה וכו' אבל הכא מה לי להניח העירוב בבית ישן או בבית חדש לכך הוצרכו לתרץ משום חשדא למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה והוו אתו לאנצויי לכך נתנה המשנה זה הטעם שאם אירע שהניחו העירוב בבית אחד כ"כ פעמים עד שנעשה בית זה ישן להנחת עירוב אל ישנוהו להניחו בבות אחר מפני דרכי שלום: ומלבד טעם זה יכולים אנו לומר דאתו לאנצויי משום דקימא לן בית שמניחין בו העירוב אין צריך ליתן את הפת וכיון שזכה בזה אין ראוי שישנו מפני דרכי שלום ודוק:.
וראיה למה שאמרתי שכן ראוי לעשות לצאת ידי שמים הוא ממה שפסק הרב בשלחנו הערוך א"ח סי' קנ"ג סעיף כ"ב וזה לשונו אדם שהוא רגיל בשום מצוה כגון גלילה ואירעו אונס או עוני ונתנו הקהל המצוה לאחר ואחר כך העשיר ורצה שיחזירו לו המצוה אם בשטה שנתנו הקהל המצוה לשני היה ספק ביד הראשון לתת מה שהיה נותן בכל שנה ולא חפץ בה ונתרצה הוא עם שאר הקהל לתת לאחר איבד זכותו אבל אם כשנתנוה לשני לא היה ביד הראשון ספק לתת מה שהיה נותן ועתה שיש בידו רוצה לזכות במצותו ולחזור וליתן מה שהיה נותן תחלה חוזר למנותו עכ"ד:
הא קמן שמי שהורגל במצוה אין ראוי להסיר אותה מידו וליתנה לאחר והן בחינם הן בשכר הוא ראוי להיות קודם לכל אדם כיון שהורגל בה ובתנאי שיתן מה שאחרים נותנים: ומינה לנ"ד לראובן זה שהוחזק מימות אביו נ"ע במשך כ"ה שנים או יותר שהיו מוציאין ס"ת שלו ביה"כ וכו' ועכשיו הסירו זאת המצוה מידו ונתנוה לאחר בשנה זו שראוי הוא שיחזרוה לידו ליה"כ הבא עלינו לשלום ובתנאי שגם הוא יתן מה שרגילים אחרים ליתן במצוה זו ובזה יתווך השלום בינו ובין הפרנסים:
וגם מצאתי כחוב בתשובות מהר"י קולון בסי' קי"ג שהוכיח במישור למי שהיה רוצה לעשות נגד מה שאמרנו וזה לשונו בא אלי הר' נתן יצ"ו וקובל עליכם באמרו היותכם מבקשים להסיג גבול עולם אשר גבלו ראשונים על דבר בית הכנסת אשר עמד בביתו זה ימים רבים לפי דבריו וא"כ הוא בקשתי מכם שלא לפקפק עוד בדבר כי לפי הנראה לעניות דעתי אין אתם רשאין לשנותה כיון ששם עמדה מימי הראשונים דבהדיא שנינו בסוף פרק הנזקין מערבין בבית ישן מפני דרכי שלום: ופי' רש"י ז"ל וזה לשונו בני חצר הרגילים ליתן עירוב בבית אחד אין משנין את מקומו ליתנו בבית אחר מפני דרכי שלום עכ"ל: ומשמע בגמרא דאפילו היכא שיש קצת טעם לשנות מקום העירוב אפילו הכי אין משנין מפני דרכי שלום: מדפריך עלה מ"ט אילימא משום כבוד והא שיפורא מעיקרא בי רב יהודה ולבסוף בי רבה וכו': ופי רש"י ז"ל והא שיפורא של תקיעת שופר דע"ש דמעיקרא בי רב יהודה שהיה ראש ישיבת פומבדיתא ולבסוף כשנפטר רב יהודה ומלך רבה נתנוהו בביתו וכו': משמע דמניחין העירוב בבית ישן אפילו היכא שיש טענה למערער: דאי לא תימא הכי מאי פריך משיפורא והלא היה מנהג ליתנו לעולם בבית ראש ישיבה וסברא הוא שהיה מזרז חזן הכנסת לתקוע או משום דבר אחר כדקאמר דמעיקרא בי רב יהודה ולבסוף בי רבה ולבסוף בי רב יוסף ולבסוף בי אביי ולבסוף בי רבא אלא ודאי צריך לומר דפשיטא ליה לתלמודא דהא דתנן בית ישן וכו' דע"כ איירי דאפילו באים המערערי' מחמת קצת טענה אפילו הכי מניחין שם מפני דרכי שלום וכדמפרש בגמרא משום חשדא דאם לא כן פשיטא דמניחין שם העירוב כיון שכבר הורגלו ולא היה צריך לתלותו במשו' דרכי שלום דכיון דאין טענה לזה יותר מלזה פשיטא דהיכא דקאי ליקום ומשום כך הוצרך לפרש בגמרא משוום חשדא כ"ש הכא שאין לשנות מקום בית הכנסת אם אין להם טענה כלל דומיא דההיא דשיפורא כדפי' ואפילו היה להם טענה מ"מ נראה לע"ד דאין בידם לשנותה והכא נמי איכא טעמא דחשיב כמו חשדא דקאמרינן התם שהרי הכל יודעים שנוח לו לאדם בהיות בית הכנסת סמוך לביתו כדאמרי' בבבא מציעא פרק המקבל ואפילו לר' יוחנן דאמר התם דשכר פסיעות יש מכל מקום פשיטא שיוכל זה לומר לא הן ולא שכרן ועוד דגם הכא איכא קצת משום חשדא לפיר"ת שפי' פן יחשדוהו שהיה גונב הפת דהכא נמי איכא למימר פן יאמרו מפני שבני ביתו אינם מהוגנים נמנעו לילך לשם וכו' נאם הצעיר יוסף קולון בן מהר"ר שלמת זלה"ה הרי לך שהוכיח במישור למי שהיה רוצה לשנות בית הכנסת זה מבית שהיו מורגלים להתפלל בו לבית אחר שאסור לשנותו והוא הדין לנ"ד שראובן שהורגל מקודם במצוה זו ראוי הוא שיחזירוה לו ליה"כ הבא עלינו לשלום:
וכיוצא בזה נשאל הריב"ש והובא בתשובותיו בסי' רע"ב ששאלוהו על חכם אחד שהחזיק בעיר להיות שם רב ומנהיג ורצו לסלק מידו השררה ההיא ולמנות עליה רב אחר והשיב שאף אם היה ראוי הרב הזה להיות קודם להתמנות מ"מ כיון שהראשון היה נוהג בשררה זו שקבלה מעצמו והחזיק בה זכה בה מדגרסינן בירושלמי דהוריות דבי אושעיא ודבי בר פזי הוו עאלין ושאלין בשלומיה דנשיא כל יומא והוו אילין דבי אושעיא שאלין קדמאי ונפקין קדמאי אזלין אינון דבר פזי ויתחתנו בי נשיא אתון בעיין מיעל קדמאי אתון ושאלון לר' אחי אמר להו ר' אמי כתיב והקמותה את המשכן כמשפטו אשר הראית בהר. וכי יש משפט לעצים אלא קרש שזכה לינתן בצפון ינתן בצפון בדרום ינתן בדרום ג"כ חכם זה שנהג בשררה זו וזכה בה תשאר בידו: וג"כ הר"ן ז"ל בפי' ההלכות הזכיר הירושלמי הזה ולא הביאו אלא ללמוד ממנו כיוצא בזה ולאו דוקא בדברים שנוהגים תדיר הוא דאמרינן דהמחזיק בהם זכה בהם דומיא דבית הכנסת שנשאל עליו מוהרי"ק אלא אפי' בדברים הבאים מומן לזמן כגון הנדון שנשאלנו עליו שהוא הוצאת ס"ת ביה"כ שהורגל בו ראובן משנה לשנה שגם כן ראוי הוא שישאר בידו: וראיה ממה שכתבו הפוסקים והביאו הרב בשלחנו הערוך שמוהל הרגיל למול בני איש אחד שהוא זוכה במילת כל בניו ואין ראוי לו לתתו למוהל אחר ולהסיר חזקת המוהל הראשון:
וכן נמי כתב מהר"ם ז"ל בתשובה על שמעון שהיה לו חזקה בב"ה להוציא ספר שני מההיכל ושוב נתנוהו הקהל ליששכר: וכתב הרב כיון שנתרצה עם הקהל ליתנה ליששכר הרי אבד שמעון את זכותו דאחולי אחיל גביה: ואפילו בלא עדי חזקה אי איכא סהדי שגם הוא נתרצה: ואי ליכא סהדי ואיכא עדי חזקה שלא ערער שמעון כלום אבד שמעון את זכותו וכיון שכן בנ"ד שראובן זה נודע לנו בבירור מדברי ה"ה שהחזיק במצוה זו כ"ה שנים או יותר שהיו רגילים להוציא ס"ת שלו בכל יה"כ לקרות בו בצבור ואירע בשנה זו שפרנסי הקהל נתנו מצוה זו לאחר והוא צווח ככרוכיא שיחזרוה לו ליה"כ הבא שאין עמו לפי שלא נתרצה בדבר זה מעולם וכיון שפרנסי קהלתו נתרצו לבוא עמו לדון לבית מדרשו של שם שיורו כדת מה לעשות הנראה לע"ד הוא שיחזרו לו מצותו ליום הכפורים הבא עלינו לשלום ובזה יושבת המחלוקת ויעשו הטוב והישר בעיני אלהים ואדם זהו הנראה לע"ד והוא ית' יאמר די לצרותינו וינחמנו מאבלנו בבנין בין מקדשנו שיהיה במהרה בימינו אכי"ר:
נשלם ונגמר בשנת ובסדר זאת תורת העלה היא העלה על מוקדה על המזבח כל הלילה עד הבקר ליצירה:
נאם המר והנמהר שמואל בכה"ר שלמה הקטן יצ"ו