שאלה זבולון הפליג סחורות רבות וחשובות. בספינה ההולכת לאיי הנגב והרצה לנפתלי סך מה למאה. לשיקבל עליו אחריות טביעתם בים ואף גם אם תלכנה שבי ביד צר מהיום ההוא עד הגיעם למחוז חפצו המפורט בשטר הבטחון הנכתב ונחתם כמנהג וכהלכה והנה טרם גשת האניה לנמל האי הלז. השיגוה רודפיה המה חלוצי צבא מלך הצפון. הלוחם את מלך הנגב וישבו אותה ואת כל אשר בה. כי אזלת יד חובליה לעמוד בפניהם: ויהי כיום מחר. רעש הים ויהמו גליו. וספרה הפיץ אותם. ויחתרו אנשי אנית סוחר להשיב היבשה ויצילו את נפשם בנמל ההוא: והביאו באוצרות פקידיהם כל מסחר טוב ויקר הנשלח בידם. וישובו לארצם: ויאריכו הימים אחרי המכר בכסף המקחות. גזרו בתי דיני מלך הנגב ומלך הצפון בערכאותיהם להיות שלל אשר בזזו אנשי הצבא איש לו ונתחייבו פקידי זבולון האלו לשלם הממון אשר קבלו בעד עזבונותיו להם: ועתה בבא השמועה לזבולון תבע מנפתלי שישלם לו כסף עובר לסוחר הסך אשר קבל עליו בשטר יען וביען שמיום הלקח הספינה ורכולותיה בראשונה מאז קנאום אנשי מלחמות מלך הצפון השבים אותם עודם במשברי ים: ואף אמנם כי נמלטו מידי שוביהם. עודם ברשותם עומדים: ומאמר המלכים אין כי אם קיום זכייתם בם: ונפתלי ממאן ואומר שכיון שנפרקו מידי שולליהם והגיעו למקום מגמתם ואף גם כי כנענים מכרום ברצי כסף ואינם עומדים בעצומם כבר יצא חפשי מאחריותו: ובראותי שני עברים האלו נצים ושאננם עלה באזני אמרתי ארוצה עד איש האלהים היוצא תחלה במערכה הראשונה מיושבי ראש פנת מושב זקנים. בצל עץ החיים זה סיני ועוקר הרים. ושוקלם בפלס חכמתו הנשגבה. החכם הנעלה כמה"רר יצחק סרוק נרו אשר יחדיו נמתיק סוד ללכת אל עין משפט בנתיבות האמת והצדק ומהת"מש:
תשובה הנה ראה יראה המעיין בעין שכלו. כי להורות נתן בלבבי מאז נטותי קוי השאלה שישר בעיני שנפתלי יזכה בדינו אשר על דברת היות טענות הנתבע הלז יותר מצודקות מטענות זבולון. אמרתי אחרונה יסעו: ועוד ידי נטויה להנחותו בדרך הזה בעוצם הראיות אשר תבענה שפתיו (רצוני לומר) שפתי נפתלי כאשר אבאר לקמן בס"ד:. וכללתי בה זולתי שתים אלה קוראותיה. דהיינו תביעתם בים וביזת האויבים גם כל סכנות ומאורעות מצויות ואשר אינם מצויות ואם לא עלו על לב לעולם באמרי בדיוקא בשטר הנכתב ונחתם כמנהג וכהלכה כוונתי לפרט במנהג הסוחרים וכהלכת נוסח השטרות הנדפסות פה עמנו היום אשר עליהן חותמים הבוטחים כל אחד סך מה שקבל עליו אשר שם כלל ופרט במלים ברורים כל פגיעה רעה ד"מ שיבואו שוללים באניה ויפסדו הסחורות בשאט בנפש להרע. או שבעמדם ימים רבים בידי מושל המחוז (טרם הגמר דינם) נבאשו ונסרחו ועוד כהנה וכהנה מצוי ובלתי מצוי ואם במזמה בל יוכלו:
ובטרם נתעטף לדון נחקור אם מאורע כזה שיתפשרו המלכים להנחיל שלל אשר בזזו אנשי הצבא איש לו זר ורחוק מן השכל או לאו: ואומר כי לא בלבד איננו זר ונגד חק האפשרי. אף גם כמקרה הזה ראו עינינו מידי יום יום בכרות המלכים שלום עם מבקשי רעתם ולא בלבד נהיתה כזאת בספינו' ומרכולת הסוחרים כי אם גם בכרכים עיירות וכפרים נושבות. פעם תשובנה לאשר לו היתה האחוזה ופעם לחלק היורד במלחמה: כאשר הסכימו והתנו יועצי המלכים ההמה בהתועדם והוסדם יחד ולהיות שאין בכל יודעי בינה לעיתים ודברי הימים. מי שלא ידע בכל אלה האריכות בו למותר. ודבר שפתים אך למחסור:
ומעתה נעמיק עצה לדעת היעלה על לב נפתלי חותם שטר הבטחון אחרי הנצל הספינה מידי אויב ובואה למחוז חפצה שיחזור סדין להנחיל אותה לבוזזים או לאו: ואומר מודעת זאת לכל סוחרי הארץ כי אף אחרי לקוח אנית סוחר לקיחה חמה והכנסה לנמל ממשלת אויביה לא נתיאשו חותמי שטר הבטחון עדיין שלא תפדה מידי צר על דבר שכבר הנסיון הוכיח שבע פעמים ואותותם ראינו בכל יום שבהעמיד מליצים בעדם נשלחה לדרור בלי שום נזק והפסד: ובהיות שידיעת ההפכים אחד מהמפורש הזה ילמד הבוחן המשכיל המבין דבר מתוך דבר. שאף בהכנסה אל מחוז מבטה. יהיה לב נפתלי נוקף תמיד על ערעור השוללים אשר שבו אותה כדת כל לוחמים ביום קרב אולי יצא דבר המלך להחזירה ליד השבים אותה מפאת שכבר החזיקו בה במשפט כשם שאין להתיאש אף אחר מעשה הלקיחה כמבואר:
לכאורה בהצעת אלה ההנחות אם למשפט נקרב' וגם על פי תנאי שטרי הבוטחים הכוללים כל אונס מצוי ושאינו מצוי כמפורש יזכה זבולון בדין ונפתלי יחוייב לשלם הסך שחתם בידו וגם כי הלכה רווחת היא שכל תנאי שבממון תנאו קיים אף אם ינגד מה שכתוב בתורה כמו שהסכימו רבותינו פה אחד בגיטין פ"ד וכן העתיק הרמב"ם ה' אישות פ"ו עיין שם: וזה לא יסתור גמר דין שפסק בה' שכירות פ' י"ט על ההוא שמכר קרקע לחבירו והתנה שישלם כל אונס שיולד ונפסק הנהר וכ"ו שפטור מלשלם דשאני התם. שהמוכר ההוא לא קבל עליו אלא אונס הבא מחמתו באם שטען הגוי שהמוכר גזלה ממנו ולא זולת זה כאשר באר היטב הכסף משנה שם ובנושא שלנו כבר הוכחנו שקבל עליו נפתלי אחריות כל אונסים שבעולם שיולדו מפאת זולתו. באיזה אופן שיהיה הנסתרות: והנגלות לנו ולבנינו ולאו כל כמיניה להתנצל ולומר שנא נהייתה כזאת עד עתה גם שלא היתה לו נגינת לב בשמעו בשורת הלקיחה הראשונה אף אחרי שחרורה. דבטלה דעתו אצל כל הבוטחים על חילם המוטל בספק. עד פרק נגמר הדין:
ואם עוד יעצור רוח נפתלי לערער על מדת הדין באמרו שכך עלה במחשבת בתי דיני העמים ולא כצורנו צורם נערכה לפניו משפטי הרמב"ם בה' עבדים פ"ט וז"ל מלך גוי שהרשה לכל מי שילך ויגנוב מאומה שהוא עושה עמו מלחמה שיביא וימכור לעצמו וכו' דיניו דין באופן שאף כפי שיטתינו דינא דמלכותא דינא: ובודאי שגם אין לו לטעון שלא קנו השוללים הספינה וכל אשר בה. מאחר שכבר החזיקו בה. כי הלא גם היא נקנית במסירה כי כן פסק הרמב"ם ה' מכירה פ"ג: הספינה הואיל ואי אפשר להגביהה ויש במשיכתה טורח גדול ואינה נמשכת אלא לרבים לא הצריכוה משיכה אלא נקנית במסירה:
כל אלה ראתה עיני ללמד זכות זבולון. אמנם אחרי ההשקפה והעיון לבבי לא כן יחשוב ונפשי לא כן ידמה בהתבונני שמהפרטים הנדרשים במשפטי משא ומתן לראות היכן הדין נוטה. העיקרי הוא שישגיח השופט הנבון במנהג התגרים: וכאשר חשבתי דרכי לדון בגזרה מוחלטת על עניין נושאנו הנחני באורח מישור בידו החזקה הרמבם בהלכות מכירה פ' כ"ו וזה לשונו עיקר גדול בכל דבר משא ומתן הולכים אחר לשון בני האדם באותו מקום ואחר המנהג ומה גם בפרט בעניין הבטחונות כזה אשר משפטיו לא נגדרו ולא נחתכו בפסקי מורי הוראות בני עמינו אך ורק בתנאי שלא יסתר ולא ינגד אמתת קבלתינו: אשר על כן שמתי בפי נפתלי בשאלתי שתי טענות נוצחות בעל דינו דברי טעם עצה ודעת:
הראשונה מגדת שנפרקו מידי בוזזיהם עודם במשברי ים: אשר באופן כזה מוסכם בנימוסי כל מלכי הארץ ומנהגי הסוחרים שאינה לקיחה מוחלטת כל זמן שלא כנס השולל אותה במחוז מה. וזאת האניה הצילה נפשה בהמון גלי הים טרם נכנסה אל קצה ארץ נושבת. ואם אמנם זאת היא חומרא יתירה משורת דינינו. המספקת להתחזק בספינה במסירה כאשר אמרנו לא לנו על דבר כזה לשלוח יד בדינא דמלכותא:
והטענה השנית שאין להשיב עליה היא שבעבור שנמכרו הסחורות ואינם עומדים בעצומם ביד הפקידים הואיל ונשתנו מרשות לרשות אין לזבולון תפיסה עליו ויצא נפתלי נקי מאחריותו כי לא לחותם שטר הבטחון לשלם אונסים שירעו במעות או פירות הנקנים בחליפי הסחורות כ"א באונסי הסחורות עצמם דאי לא תימא הכי אין לדבר סוף:
העולה מכל מאי דכתיבנא שנפתלי פטור מלשלם הן מפאת שלא כנסו הבוזוים הספינה לנמל. והן מפאת שנשתנו הסחורות בחלופיהן וזה כפי יושר משפטי תורתינו הערוכה בכל המצוה אותנו להעמיד ולקיים דינא דמלכותא והמלמדת אותנו לשקל עניין משא ומתן בפלס נימוסי התגרים המוסכם באותו מקום והמנהג להיות כי דבר כזה לא יבחן כי אם בהיקש השכלי להצדיק את המשפט: ומה גם כי על סגנון כזה נחתכו ונגמרו ענינים הדומים לנושאנו הלכה למעשה בכל בתי דיני מלכיות תבל בזמנינו זה ואל אלהינו כי ירבה לצלוח אוחילה יחוננו בינה והשכל לעשות משפט ובדקה ויהי נועמו עלינו ומעשי ידינו יפרוץ בארץ ונזכה לראות בביאת גואלינו במהרה ואכי"ר:
ביום כ"ז לחדש אדר ראשון שנת נפתלי שבע רצון לפ"ק
כה דבר דוד הוא הקטן בן לא"א החכם והעניו אברהם פראנקו מינדיס יצ"ו: