שאלה שומרת יבם בראותה עצמה בהון רב ועושר גדול והיו לה קרובים עניים מרודים נתנה להם מתנות מכלי כסף וכלי זהב ובגדים נאים מנדונייתה ואחר עבור זמן מה קודם שהחליטו ביניהם לייבם או לחלוץ חלתה ומתה וחלי"ש והשמיעו לאזניו של היבם שנתנה המתנות הנז"ל לקרוביה בעודה שומרת יבם והשתה תובעם באמרו שאין מתנת יבמתו מתנה שהרי היא כאשת איש היתה והנדוניא היתה משועבדת ליבמה וקרוביה טוענים שמתנתה מתנה דאפשר שתחלוץ ומתוך כך רבתה הקטטה ביניהם ולכן המורה יורה לבדקה לעשות שלום ביניהם דכלם משעבדים עצמם לשמוע לדין דין אמת כפי תורתנו הקדושה ומהת"מש:
תשובה תנן בפרק האשה (כתובות דף פ' ע"ב ובפרק החולץ (יבמות דף ל"ח ע"א) שומרת יבם שנפלו לה נכסים מודים ב"ש ובית הילל שמוכרת ונותנת וקיים מתה מה יעשו בכתובתה ובנכסים הנכנסין והיוצאין עמה בית שמאי אומרים יחלקו יורשי הבעל עם יורשי האב ובית הילל אומרים נכסים בחזקתן וכתובה בחזקת יורשי הבעל נכסים הנכנסים והיוצאים עמה בחזקת יורשי האב ע"כ:
ופירש רש"י שנפלו לה נכסים. כשהיא שומרת יבם: בכתובתה. בנדוניא שהכניסה לו ושמאתן לו בכתובתה וקיבל עליו אחריותו ורשאי להוציאה: ובנכסים הנכנסין והיוצאין עמה. הן נכסי מלוג שאין שמין אותם עליו ואינו רשאי להוציאן אלא משנכנסת לרשותו נכנסין עמה וכשהיא יוצאה יוצאין עמה: בית שמאי אומרים וכו'. ביבמות פרק החולץ קא מפרש מ"ש רישא כשהיא קיימת דלא פליגי דאין לו כח בהם ומ"ש סיפא כשמתה אמר בית שמאי יחלקו יורשי הבעל בהם ומפרש נמי דדוקא נקט יחלקו יורשי הבעל עם יורשי האב בנכסי מלוג אבל יורשי האב לא יחלקו בכתובת הבעל ואף על גב דנקט רישא מה יעשה בכתובתה תניא ושבקה: ובית הילל אומרים נכסים. דצאן ברזל בחזקתן ובבבא בתרא בפרק מי שמת (דף קנ"ח) מפרש בחזקת מי הם מוחזקין אי בחזקת יורשי הבעל הואיל ואחריותן עליו או בחזקת יורשי האשה שהיו שלה: הכי גרסינן כתובתה בחזקת יורשי הבעל. מנה מאתיים ותוספת שראויין לבא לה משל בעל בחזקת יורשי הבעל: עכ"ל:
והנה בפסק ההלכה הזאת ובביאורה רבו הדעות בדברי הראשונים ז"ל וראיתי להביא דבריה' בקצרה כדי שלא להאריך יותר מדאי והוא מלוקט מדברי הרב המגיד והרב בית יוסף ז"ל רש"י ז"ל גורס נכסים בחזקתן וכתובה בוא"ו ופירוש נכסים בחזקתן הם נכסי צאן ברזל ואמרו בפרק מי שמת (ב"ב דף קנ"ח) כלשון הזה ושאלו בגמרא ( שם ע"ב) בחזקת מי ותירצו רבי יוחנן אמר בחזקת יורשי הבעל ורבי אלעזר אמר בחזקת יורשי האשה ורבי שמעון בן לקיש משום בר קפרא אמר יחלוקו וכן תני בר קפרא הואיל והללו באין לירש והללו באין לירש יחלוקו ופסק שם הרי"ף כבר קפרא שהיה רבו של רבי יוחנן ועוד דהוי מסקנא דשמעתא וכתובה דהיינו עיקר ותוספת בחזקת יורשי הבעל ונכסים הנכנסים והיוצאים עמה דהיינו נכסי מלוג בחזקת יורשי האב ודוקא בשנפלו לה בעודה שומרת יבם אבל אם נפלו לה בחיי בעלה ונתאלמנה מן הנישואין דינם כנכסי צאן ברזל וחולקין בהן כך כתב הרש"בא ז"ל שזהו פסק הלכה כפי שיטת רש"י ז"ל והרמ"בם ז"ל דעתו כדעת רש"י אלא שאינו מחלק בנכסי מלוג בין נפלו לה בעודה שומרת יבם לנפלו לה בחיי בעלה אלא בכל ענין הן ליורשיה וז"ל בפרק שנים ועשרים מהלכות אישות שומרת יבם יש לה למכור וליתן במתנה נכסים שנפלו לה כשהיא שומרת יבם ואין ליבם פירות אפילו בנכסי צאן ברזל שהכניסה לאחיו עד שיכנוס מתה כשהיא שומרת יבם יורשיה מאביה יורשין בנכסי מלוג שלה וחצי נכסי צאן ברזל ויורשי הבעל יורשים כתובתה וחצי נכסי צאן ברזל ויורשי הבעל חייבין בקבורתה עכ"ל: ויש גירסא אחרת לקצת מן הגאונים ז"ל וגורסים כתובה בלא וא"ו והוא כמו תנא והדר מפרש וזהו ביאור המשנה לדעתם ז"ל ובית הילל אומרים נכסים בחזקתן כיצד כתובה שהוא עיקר ותוספת ונכסי צאן ברזל בחזקת יורשי הבעל ונכסים הנכנסים והיוצאים עמה דהיינו נכסי מלוג בחזקת יורשי האב וזהו דוקא כשנפלו לה נכסים אלו בעודה שומרת יבם אבל אם נפלו לה בחיי בעלה ונתאלמנה מן הנישואין דינן כנכסי צאן ברזל ואם מתה יורשי הבעל יורשים אותם ולהראב"ד ז"ל שיטה אחרת בזה והוא סובר שנכסי צאן ברזל כולן ליבם ונכסי מלוג שנפלו לה בעודה תחת בעלה יחלוקו ושנפלו לה אחר כך בעודה שומרת יבם כולן שלה נראה מדברי הרמ"בן שהסכים לדעת הרמ"בם שהרי פירש הסוגיא שביבמות כפי שיטת הרמ"בם ז"ל ונראה שהוא מסכים לדעתו בכל חוץ מאכילת פירות קודם כניסה ודעת ר"ת והר"אש ז"ל הוא כדעת הגאונים שכתבתי למעל' שנכסי צאן ברזל בחזק' יורשי הבעל וכתב הר"ן ז"ל בתשובה אחר שהביא פירוש רש"י והגאונים ז"ל כתב בזה הלשון ואנו בעניותנו שאין לנו להכריע כך אני דן שנכסי באן ברזל שהאשה באה להוציא מיורשי הבעל לא כל הימנה שאין עושין מעשה להוציא כנגד הגאונים אבל נכסי מלוג אפילו נפלו לה תחת הבעל כל שהם קיימים בזה נותנין מקצתן ליורשיה כדברי רש"י כיון שאותן נכסים ממש הוחזקו למשפחת בית אביה עכ"ל וקשה לי על מה שכתב שנכסי מלוג כל שהן קיימין נותנין מקצתן ליורשיה ולמה לא ינתנו כולן בהיות שלכל הדעות שכתבתי נתבאר מהן שנכסים הנכנסים והיוצאים עמה דהיינו נכסי מלוג בחזקת יורשי האב ולפי זה נמצא שכפי הדין יורשיה יורשין אותן ונ"ל שלא נתכון הרב ז"ל על נכסי מלוג שנפלו לה בעודה שומרת יבם שאלו ודאי הם כולם ליורשיה מן הדין כיון שלא מצאנו מחלוקת בזה אלא דעת הרב ז"ל על נכסי מלוג שנפלו לה בעודה תחת בעלה שכפי דעת הרמ"בם ז"ל הם ליורשיה וכפי דעת רוב הפוסקים הם כנכסי צאן ברזל למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה ועל זה אמר הרב שאפילו נכסים אלו השנויים במחלוקת נותנין מקצתן ליורשיה כיון שאותן הנכסים הוחזקו למשפחת בית אביה ובזה אתי שפיר מה שכתב הרב ז"ל נותנין מקצתן ליורשיה כדברי רש"י וזה כי רש"י ז"ל סובר שנכסי מלוג שנפלו לה בעודה תחת בעלה שחולקין אותן כדין נכסי צאן ברזל ולזה אמר שאף על פי שלדעת הגאונים נכסים אלו יש להם דין נכסי צאן ברזל ושניהם בחזקת יורשי הבעל אפילו הכי נותנין אותו מקצת ליורשיה כדברי רש"י כיון שאותן נכסים הוחזקו למשפחת בית אביה והרב בית יוסף ז"ל לא שת לבו לדברי הר"ן ז"ל ופסק בשולחנו כדעת רש"י והרמ"בם ז"ל והעומדים בשיטתן וז"ל בטור אבן העזר סימן (ק"ס) מתה כשהיא שומרת יבם יורשיה יורשין נכסי מלוג שלה וחצי נכסי צאן ברזל ויורשי הבעל יורשים עיקר כתובה ותוספת וחצי נכסי צאן ברזל ויורשי הבעל חייבים בקבורתה עכ"ל:
ואחרי הודיע אלקים אותנו את כל זאת נבוא להגיד דעתנו על השאלה אשר נשאלנו עליה והיא על שומרת יבם שנתנה לקרוביה חתנות מכלי כסף וכלי זהב ובגדים נאים מנדוניתה ואחר זמן מה חלתה ונפטרה לבית עולמה ועתה היבם תובע אלו המתנות באמרו שאין מתנת יבמתו מתנה לזה אומר שלא נתבאר בשאלה אם אותן המתנות היו מנכסי מלוג או מנכסי צאן ברזל כי נדוניא שם כולל לנכסי מלוג ונכסי באן ברזל כמבואר בדברי הרמ"בם ז"ל בפרק ששה עשר מהלכות אישות וז"ל הנכסים שמכנסת האשה לבעלה בין קרקע בין מטלטלין בין עבדים אף על פי שהן נכתבין בשטר הכתובה אין נקראין כתובה אלא נדוניא שמם ואם קבל הבעל אחריות הנדוניא עליו ונעשית ברשותו אם פחתה פחתה לו ואם הותירה הותירה לו הרי זו נקראת נכסי באן ברזל ואם לא קבל אחריות הנדוניא עליו אלא הרי היא ברשות האשה אם פחתה פחתה לה ואם הותירה הותירה לה הרי זו נקראת נכסי מלוג וכן כל נכסים שיש לאשה שלא הכניסה אותן לבעלה ולא כתבו אותן בכתובה אלא נשארו לעצמה או נפלה לה בירושה אחר שנתארסה או נתנו לה במתנה הכל נקראין נכסי מלוג שכולן ברשותה הן ואין נקראין כתובה אלא עיקר כתובה שהוא מאה או מאתים עם התוספת בלבד עכ"ל: והנה אם נתנה המתנות האלה מנכסים אשר נפלו לה בעודה שומרת יבם זכו הקרובים באלו המתנות לכל הדעות כי אין ליבם שום תביעה עליהם שיורשיה הם יורשים אותן ואם אותן המתנות היו מנכסי מלוג אשר הכניסה אותן לבעלה או נפלו לה בעודה תחת בעלה הנה כפי דעת רש"י והעומדים בשיטתו מתנתה מתנה שהרי כפי דעת זו חולקין אותן יורשי הבעל עם יורשי האב וכ"ש לדעת הרמ"בם ז"ל והעומדים בשיטתו שאין ליורשי הבעל תביעה בנכסים אלו וכפי דעת הגאונים והעומדים בשיטתם הדין עם היבם ואם המתנות היו מנכסי צאן ברזל הנה לדעת רש"י והרמ"בם והעומדים בשיטתם זכו קרובי היבמה במתנתם כי אין ליבם תביעה אלא על חצי נכסי באן ברזל ולדעת הגאונים והעומדים בשיטתם הדין עם היבם כי לפי דעתם נכסי צאן ברזל בחזקת יורשי הבעל והנה אין להאריך ולישא וליתן בדבר כיון שכבר פסק הרב ז"ל בשולחנו כדעת רש"י והרמב"ם ז"ל כאשר כבר כתבתי למעלה ולפי זה זכו קרובי היבמה במתנתם ונראה לי כי גם הר"ן ז"ל יודה בנושא שאלתנו וזה שאף על פי שהוא ז"ל כתב ואנו בעניותינו שאין לנו להכריע כך אני דן שנכסי צאן ברזל שהאשה באה להוציא מיורשי הבעל לא כל הימנה וכו' זהו אינו אלא במקום שיורשי הבעל מוחזקין וכמו שנראה ממה שכתב שאין עושין מעשה להוציא נגד הגאונים או אפילו היו הנכסים מונחים בסימטא הן בחזקת יורשי הבעל אמנם בענין שאנו בו הוא בהפך שיורשיה הן מוחזקין ויורשי הבעל באים להוציא מידם ובודאי דלא גרע תפיסה דנכסי באן ברזל מחזקה שיש לה בנכסי מלוג שהודה הרב ז"ל שנותנין מקצתן ליורשיה כדברי רש"י ז"ל אף על פי שהוא גם כן הפך סברת הגאונים כאשר כבר נתבאר:
הכלל העולה מכל מה שאמרנו הוא שזכו קרובי היבמה במתנתם ובלבד שלא נתנה להם יותר ממה שמגיע לחלקם דהיינו עד חצי נכסי צאן ברזל כי זהו פסקו של הרב ז"ל: זהו הנראה כפי קוצר שכלנו והעוזר האמיתי יאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו וליראתו אכי"ר:
נשלם ונגמר יום שהוכפל בו כי טוב י"ב לחדש כסליו
בשנת ובסדר והיה המחנה הנשאר לפליטה ליצירה:
כ"ד הצעיר משה אלואריש יצ"ו אכי"ר: