שאלה ראובן היה דר בא' מאיי הים. והיה לו שפחה א' גויה קנין כספו. שהיה שוה מאד. ויקר מקרה שהיה צריך ראובן הנ"ל לנסוע משם וללכת לעיר אמשטרדם לעשות חפציו. והיה מתיירא להוליך שפחתו עמו אל העיר הנ"ל באמרו שכיון שבאמשטרדם. אין להם רשות לקנות ולשעבד עבדים או שפחות כפי דתי העיר שמא יסיתוה לברוח ממנו ויפסיד כל שיוויה. ויוודע הדבר לשמעון אהובו ויאמר לראובן אם תרצה להשאילני שפחתך כל הזמן שאתה חוץ לעיר אני אזון אותה בשביל מעשה ידיה. עד שתחזור לביתך לשלום וכשמוע ראובן הדבר הזה וייטב בעיניו מאד והסכים והודה לדבריו ויעש כן שהשאיל לו שפחתו הנ"ל חינם אין כסף ותיכף ומיד שם לדרך פעמיו. ואחר עבור שתי שנים בקירוב כשחזר ראובן למקומו לשלום. אמרו לו. תדע ששפחתך אשר השאת לשמעון היתה הרה לזנונים והמליטה זכר. ויהי כשמוע ראובן את הדבר הזה. תיכף ומיד הלך אצל שמעון אהובו הנ"ל ושאל ממנו שיחזיר לו שפחתו וגם הוולד שילדה בתוך זה הזמן שזה הריוח היה שייך לו כיון שילדה אותו שפחתו. ושמעון השיב לו דשלח ישלח את האם בלבד ואת הבן יקח כו מפני שהשפחה הנ"ל. בגפה באת לביתו. ובגפה תצא מביתו. ועוד אמר שמעון שהשפחה הלזו מעבדו נתעברה וכיון שמכח עבדו בא הרי הוולד שלו. וראובן טוען ואומר. הן לו יהי כדבריך ששפחתי נתעברה מעבדך. עכ"ז הוולד נגרר אחרי אמו. ושפחתי קנין כספי מיא ומה שקנה שפחה קנה רבה. ונמצא דשלי הוא הוולד שיצא משפחתי ועוד מי יאמר שמעבדך נתעברה. דילמא שמאחר מן השוק נתעברה דסתם שפחה שפחה זונה. וכשם שזינתה עם עבדך. זנתה עם אחרים. השתא מבעיא לן. מי יזכה בוולד הזה. אם ראובן כיון שנולד משפחתו קנין כספו והרי הוא כירך אמו. או דילמא כיון שנולד בביתו וברשותו של שמעון. והוא מחזיק בו ומה גם שטוען בריא. שבא מכח עבדו יזכה הוא בו. או נימא כיון שבא עבדו של שמעון ומשפחתו של ראובן ימכרו הוולד הנ"ל. ויחלוקו המעות בין שניהם על הכל יבאו דבריך הטובים ומאת ה' תמ"ש:
תשובה תנן במסכת קידושין. בסוף פ' האומר דף ס"ו ע"ב וז"ל. כל מקום שיש קידושין ואין עבירה. הוולד הולך אחר הזכר וכו' וכל מי שאין לה עליו ולא על אחרים קידושין הולד כמותה ואי זה זה ולד שפחה ונכרית ע"כ: ושם בדף ס"ח ע"א בגמ' וז"ל: שפחה מנ"לן. אמר רב הונא אמר קרא שבו לכם פה עם החמור עם הדומה לחמור אשכחן דלא תפשי בה קידושי ולדה כמותה מנ"לן. דאמר קרא האשה וילדיה תהיה לאדוניה נכרית מנ"לן. אמר קרא לא תתחתן בם אשכחנא דלא תפסי בה קידושי ולדה כמותה מנ"לן. אמר ר' יוחנן משום ר"ש ן' יוחאי דאמר קרא כי יסיר את בנך מאחרי. בנך הבא מישראלית קרוי בנך ואין בנך הבא מן הנכרית קרוי בנך אלא בנה ע"כ:
והרמ"בם ז"ל בפ' א' מהלכות יבום וחליצה. הלכה ד' וה' כתב וז"ל זה שנאמר בתורה ובן אין לו. א' הבן וא' הבת וכו'. אבל בנו מן השפחה ומן הנכרית אינו פוטר את אשתו. שזרע הבא מן השפחה עבדים. והבא מן הגויה גוים. וכאילו אינם הרי הוא אומר בשפחה. האשה וילדיה תהיה לאדוניה מלמד שולדה כמותה. ובגויה הוא אומר. כי יסיר את בנך מאחרי מסיר אותו מליחשב בקהל ע"כ: וכ"כ בפ' י"ב מהלכות איסורי ביאה ושם בפ' ט"ו הלכה ד' כתב זה הכלל בן הבא מן העבד או מן הגוי או מן השפחה או מן הגויה הרי הוא כאמו. ואין משגיחין על האב ע"כ ע"ש: וכ"כ הטור באה"ע סי' ד' וי"ו שולד שפחה ונכרית ולדן כמותן ע"ש:
ועוד כתב הרמ"בם ז"ל בפ"ט מהלכות עבדים הלכה א' וז"ל ישראל שבא על שפחה כנענית אע"פי שהיא שפחתו הרי זה הולד כנעני לכל דבר ונמכר ונקנה ומשתמשים בו לעול' כשאר העבדים ע"כ: וכתב עלה הרב בעל כ"מ ז"ל וז"ל. ישראל שבא על שפחה וכו' בפ"ח דיבמות דף ע"ה ע"ב ובסוף פ"ג דקידושין דף ס"ח ע"ב שולד שפחה כמותה ומה שכתב אע"פי שהיא שפחתו מבואר במכילתא. ובת"ך פרשת בהר סיני ועיין מ"ש רבינו והר"ב מ"מ בפ"ד מהלכות נחלות ע"כ: ושם בפ"ד מהלכות נחלות. הלכה ו' כתב וז"ל. מי שהיתה לו שפחה והוליד ממנה בן והיה נוהג בו מנהג בנים וכו'. אם משאר הדיוטות הוא ואין צריך לומר אם היה מן המפקירין עצמן לכך. הרי זה בחזקת עבד לכל דבר ואחיו מאביו מוכרין אותו ואם אין לאביו בן חוץ ממנו אשת אביו מתייבמת וכו ע"כ: וה"ה ז"ל האריך שם לתת טעם לסברת הרמ"בם ז"ל שאינו מחלק בין שפחה שלו לשפחה של אחרים ע"ד שאין לחלק בין נכרית לנכרית וסוף דבר מסיק שלרבינו ז"ל. פשיטא ליה. שאע"פי שהולד הנ"ל הוא משפחתו: שאינו זוקק ולא פוטר ואינו יורשו שאע"פי שלענין ירושה נתנה תורה היכר לאב לומר זה בני וכו' הני מילי במי שאינו מן השפחה. שאפילו הוא ממזר. הרי הוא בנו לכל דבר אבל בנו מן השפחה. שאינו בנו לשום דבר אלא בנה. אין היכר לאב שאע"פי שהוא בנו אינו יורשו ולא נתנה תורה היכר לאב אלא לומר זה בני וכאן כיון שהוא מן השפחה לא יירשנו וכו' ע"כ ע"ש: ועיין בשו"ת מוהר"שך ח"א סי' קנ"ח ובאהל יעקב למוה"רי ששפורטש ז"ל סי' ל' ומ"א ומ"ט. ובס' שו"ת מים רבים לא"א מ"ו זצו"קל בחלק ח"מ סי' נ"ב ונ"ג ע"ש:
למדנו מכל המקובץ הנז"ל דכתיבנא. שלדעת כל הני רבוותא ל"מ בשפחה שנתעברה לפסול שולדה כמותה אלא אפילו שבא עליה אדם כשר ונתעברה ממנו שאין הולד נגרר אחרי האב אלא אחר האם והולד לעולם כמותה לכל הדברים הן לענין יחוס והן לענין יבום וחליצה והן לענין ירושה וכן לכל שאר מילי. וכן פסק מרן ז"ל בשלחנו הטהור בא"הע סי' ח' ע"ש: ואין הפרש בין כשהולד הזה נולד משפחתו שהיא קנין כספי. ומודה הוא בו שהוא בנו ובין כשנולד משפחתו של אחר. לפי דעת הרמ"בם ז"ל ודעמיה כדכתיבנא ש עולם שדינן ליה בתר האם וכ"ש וק"ו אם נתעברה מעבד אחר פסול כמוה או מגוי אשר אין להם יחס כלל שנמשלים לבהמות. כדכתיב שבו לכם פה עם החמור עם הדומה לחמור שיניה הולד נגרר אחוי האם להיות כמוה ושאין משגיחין על האב כל עיקר וכדכתיבנא: ועיין בשו"ת הרדב"ז ז"ל בחדשות בח"א בסי' קע"ח אשר גם הוא ז"ל הוכיח שלעולם הולד נגרר אחר האם דעובר ירך אמו הואי והוכיחו ג"כ מדכתיב האשה וילדיה תהיה לאדוניה. שגזרת הכתוב היא. שלעולם נגרר אחר האם יעו"ש:
ומכאן נלמוד לנ"ד,. על הולד הנ"ל שנולד משפחתו של ראובן בביתו של שמעון. דדבר פשוט ומבואר הוא שולדה כמותה לכל הדברים והולד הלז נגרר אחרי אמו שהיא שפחת ראובן ולא אחר עבדו של שמעון ולכ"ע לית ליה לשמעון קנין בשפחה הנז"ל. דומיא דנכרית דלית ליה קנין בגוה וכיון שהשפחה הנ"ל אינה שלו אלא של ראובן ודאי שג"כ הולד הנולד מן השפחה היא של ראובן. דכל מה שקנתה שפחה קנה רבה. וכל זה נלע"ד פשוט בתכלית הפשיטות וכדאוכיח לקמן בע"ה:
איברא שלכאורה היה נראה לומר שכל הנז"ל דכתיבנא לעיל להוכיח מדברי הגמ' והפוסקים ז"ל שבן הנולד מן השפחה שהרי הוא כאמו הוא דוקא כענין דיני יחוס ודיני יבום וחליצה וקידושין וירושה וכדומה וכו' אבל לענין זכיה וחזקה. לזכות ולהחזיק בולד הנז"ל. היה נראה לומר שהדין נותן שיזכה בו שמעון מכמה טעמי א' ששמעון דנ"ד הוא מוחזק בו ונולד בביתו ועדיין הוא ברשותו:
שנית דשמעון דנ"ד טוען בריא שמעבדו נתעברה השפחה הנ"ל. ושמכח עבדו יצאת העובר הזה וכל מה שקנה עבד קנה רבו. ג' מטעם מציאה ושבח שהשביחה השפחה הנ"ל בביתו ורשותו וכו' שהרי כ"ע סהדי שכשהשאיל ראובן שפחתו הנ"ל לשמעון אז לא היתה מעוברת ואחר שהכניסה בביתו נתעברה. וכיון שכן הרי הוא לו כמציאה וכו':
ועוד שבנד"ד יש ידים מוכיחות שהאמת כן הוא כדברי שמעון שהשפחה הנ"ל נתעברה מעבדו כיון שהעבד והשפחה היו דרים תמיד יחד ומשרתים בביתו יומם ולילה והרי היא כמיוחדת לו. וכיון שכן הסברה נותנת שהולד הנ"ל. בתר עבדו שדינן ליה לומר שהוא בנו כיון מכחו קא אתי כדי שיזכה בו רבו שכן מצינו שמוה"רש אאיליון זל"הה. בענין אחר כדומה. על גיורת א'. שהיתה משרתת בבית ראובן וכו' ובא עליה שמעון אחיו הקטן של ראובן. שהיה דר עמה בבית אחיו: ונתעברה ממנו וילדה תאומים ושמעון הודה שבא עליה איזה פעמים אלא שטוען שאינו יודע אם נתעברה ממנו או מאחר שכשם שזינתה עמו. אפשר שזינתה ג"כ עם אחרים וכו'. הרב הנז"ל אחר שצידד כל הצדדים והאריך בראיות פסוק ותני לפסק הלכה דבתר דידיה שדינן לתאומים הנז"ל. שכיון שהגיורת הנז"ל הית' משרתת בבית ראובן אחי שמעון והוא מודה שבא עליה איזה פעמים כמו שבא בשאלה שבודאי התאומים הנז"ל הם בניו של שמעון ליורשו ולכל שאר הדברים ושבתר דידיה שדינן להו כיון שהמשרתת הנ"ל היתה תמיד בבית ראובן עם שמעון אחיו דאמרינן כאן נמצאו וכאן היו וכו'. ואע"ג דשמעון טעין דאפשר שכשם שזינתה עמו כך זינתה עם אחרים דלאו כל כמיניה לומר כך אלא שצריך להביא ראיה לדבריו שהיתה מופקרת וכיון שדבריו הם ספק והיא טוענת בריא שממנו נתעברה וכו' שבודאי בתר שמעון שדינן להו הן ליורשו הן לכל שאר הדברים וכו' עכ"ל: ע"ש שהובאו דבריו ז"ל בספר מים רבים של מעלת א"א מ"ו זל"הה בחלק ח"מ סי' נ"ב ע"ש:
וכיון שכן מכח כל הני טעמי לכאורה היה נראה לומר שה"ה יהיה כאן בנ"ד כיון שבין השפחה כמו העבד היו דרים תמיד יחד בביתו של שמעון ושמעון טוען בריא שמעבדו נתעברה. דבתר עבדו שדינן ליה לולד הנ"ל דנ"ד כדי שיזכה בו שמעון כיון שמכח עבדו בא וכדכתיבנא:
אבל אחר העיון בדברי הפוסקים ז"ל נראה דאי אפשר לומר כן מכמה טעמי חדא דכלל הוא בידינו שסתם שפחה או גויה הרי היא זונה וכיון שאין להם יחס וולדן כמותן.
שנית שהסברה נותנת ומחייבת דכיון שאנו אומרים ומוכיחים ע"פי הגמ' והפוסקים ז"ל. שולד שפחה ונכרית כמותן הנה כפי זה ראוי לומר של"מ לענין דיני יחוס יבום וחליצה קידושין וירושה וכו'. אלא שלכל שאר הדברים יהיה הדין כך שולדה יהיה נגררת אחריה להיות הולד שלה: רצוני לומר מראובן דנ"ד שהוא רבו של השפחה הנז"ל ולא של שמעון שאומר שנולד מעבדו. ג' שאפילו שבעלמא הדין והיה נותן כך דכשבא עבד ראובן על שפחתו של שמעון ונתעברה ממנו. שהולד הנולד שייך לרבו של המוליד וכו' כאן בנ"ד מי יאמר או מי יעיד שהולד הנ"ל הוא מעבדו של שמעון ולא מאחר כי שניהם לאו חבושים בבית האסורים היו כל משך הזמן הנ"ל כדי לאמת הענין שמעבדו של שמעון נתעברה:
ואם תאמר שעל ראובן דנ"ד להביא ראיה. ששפחתו נתעברה מאחר ולא מעבדו של שמעון וכמו שפסק מוה"רש אאיליון ז"ל שהבאתי דבריו לעיל ותאמר שה"ה יהיה כאן בנ"ד כיון ששמעון טוען בריא והעבד והשפחה מודים לדבריו שהולד הנולד הוא מעבדו של שמעון. ושבתר דידיה שדינן ליה ויזכה בו שמעון וכו':
יש לומר שבנ"ד אי אפשר לומר כן מכמה טעמי חדא דבעלמא אפילו בפנויה בת ישראל כשרה שנתעברה וילדה בביתו של ראובן והיא משרתת לו ואומרת שממנו נתעברה וכו'. לא מפיה אנו חיים ולא מהימנה בדבריה כדפסק מוה"רי ששפורטש ז"ל בספרו אהל יעקב בסי' ל' בת בתשובתו אשר השיב למעל' הרב מר זקני כמוה"רר משה רפאל די אגילאר ז"ל שכתב וז"ל וידים מוכיחות כי האי לא הוויין ידים דאם על פיה אנו חיים כל אחד מהמזנות תהיה תולה עיניה בעשירי עם ונכבדי ארץ ואומרת שבנה זו הוא בנו של העשיר והנכבד ההוא ולא שבקת חיי הכבוד לכל בריה. מלבד מכשול פגיעת הערוה שהרי הבן אפשר שיפגע באחותו או בא' מן העריות והוא לא ידע: הילכך תורת מזנה עליה עכ"ל ושם בסי' מ"א כתב עוד וז"ל ואם כן כל א' מהזונות המופקרות. ואף אם הם משרתות בבית הבעלים ויוצאים ובאים ומנאפים עם אחרים יחללו שם אדוניהם העשיר: להתכבד בו ולהטפל בבניהם היכא דאיכא למיחיל באחרים ובעד דבריה ושירותה בבית נחשבנה לפלגשו ולקיים שהבנים בניו ח"ו וכו' ע"כ: ועוד בסי' מ"ט הוכיח שאין טענת בריא של האשה תועיל כלום לזכות הולד. ודיה שתהא נאמנת להכשירו לבא בקהל וכו' ע"ש ובסי' הנמשכים אשר הסכימו לדבריו רבני הדור זל"הה:
ואם כל זה נאמר אפי' בבת ישראל הפנויה וכשרה שידעינן שנבטל לכש' מכ"ש וק"ו שלא נאמין באמירת' והודאתם של העבד והשפח' דנ"ד הפסולים והשתופי' אחרי הזימה כי סתם שפחה זונה ואין להם אמונה אשר פיהם דיבר שוא וגו'. שנית שכבר מעלת א"ח מ"ו זצו"קל עמד שם בספרו הנ"ל בסי' נ"ג על כל דברי מוה"רש אאיליון ז"ל הנז"ל ועל כל ראיותיו וכתב עליו וז"ל. ועכ"ז איננו מעלה ארוכה ומרפא למחלת התאומים הללו דאיך יתכן לומר ששמעון צריך להביא ראיה לדבריו ששרה היתה מופקרת אטו שמעין הוא המוציא ואנן קי"ל דהמ"עה. הילכך אפילו שדברי שמעון הם דברים של ספק ושרה טוענת בריא. מ"מ על התאומים שהם המוציאים ותובעים ירושת שמעון להביא הראיה ששמעון הולידם. וכיון שאי אפשר להם להביא ראיה על זה. אין להם שום חלק ונחלה בבית שמעון וכו' עכ"ל:
ואם כן מינה תידון לנ"ד דהגם שדברי ראובן דנ"ד הם דברים של ספק. ושמעון טוען בריא. שמעבדו נתעברה. והעבד והשפחה מודים לדבריו איך יתכן לומר שעל ראובן דנ"ד להביא ראיה. ששפחתו לא נתעברה מעבדו של שמעון אטו ראובן דנ"ד הוא המוציא. אדרבא ראובן דנ"ד הוא הנקרא שטוען בריא שהרי אנן סהדי שהשפחה הנז"ל היא שלו. ושהולד הנז"ל יצאה ממנה. והיא אמו. כי היא ילדתו. ועכשיו בא שמעון וטוען שמעבדו נתעברה ותובע הולד. א"כ נקרא ששמעון הוא המוציא שתובע את את הולד. וטוען שבא מכח עבדו. וכיון שכן עליו להביא הראי' נתעברה ולא מאחר וכיון שלא יכול להביא ראיה אין לו חלק ונחלה בעובר הנ"ל כדכתיבנא וזה פשוט ודו"ק:
ועיין בספר יד אהרן בחא"הע ח"ב אשר נדפס מחדש בסי' ד בהגהת הטהור ס"ק כ"א ובס"ק ל' אשר שם הביא דברי מוה"רש אאיליון ז"ל הנז"ל. ומה שהשיב עליו. מעלת א"א מ"ו זצו"קל. וכתב על דברי מעלת א"א מ"ו ז"ל שכן הוכיחו הרב כמוה"רם מינץ ז"ל בסי' צ"ה ושכ"כ הרב בני אהרן ז"ל בסי' נ"ה. עד סי' ס"ג ובס' פני משה ח"א: ובס' חוט השני סי' ח"י. ובס' חוות יאיר סי' כ"ש ע"ש:
ועוד עיין בס' שמש בדקה בחלק ח"מ סי' ל"ח. אשר האריך בדבר להוכיח בראיות עצומות בנדון אחר כדומה על אשה א' שהיה טוענת שנתעברה מראובן וראובן היה מודה שבא עליה כמה פעמים אלא שלא היה יודע אם ממנו נתעברה או לאו וכו' והוכיח שם שכיון שאין אנו יודעים בבירור שממנו נתעברה הגם שמודה שבא עליה כחה פעמים. שאין הולד חשוב כבנו לא ליורשו. ולא להטפל בו. ולא לשם דבר. וסוף דבר כתב וז"ל שוב ראינו בס' מים רבים בסוף חוה"מ. תשובת מוה"רש אאיליון ז"ל. בענין כזה. ותופס לפסק הלכה היפך דברינו ובמחילה מכבוד תורתו אין דבריו ברורים וקיימים וכבר הרב המחבר ז"ל שם סתר כל דעותיו והעלה לעיקר דינא כמו שכתבתי לעיל ותן לחכם ויחכם עוד ממה שהוספנו בדברינו. אלא לחזק יסוד דין זה והאדם עיניו בראשו ליתן את האמור של זה בזה. כי לא ראינו להאריך עוד עכ"ל: ע"ש ובסימנים הנמשכים. כי הסכימו עמו רבני הדור זל"הה:
וכל זה הוא במונח אפילו בנדון שהוה ס"ד לומר שהדין היה נותן שהולד הולך ונגרר אחר המוליד כדק"סד. אבל בנ"ד שכבר הוכחנו דהולד נגרר אחרי אמו. ושאין לו שום יחס עם האב. ושהרי הוא כאמו לכל דבר ולכל מילי לית דין ולית דיין שיזכה בו שמעון דנ"ד כלל ועיקר ודו"ק:
ועוד בה שליש"יה. שאחרי כתבי כל הנז"ל מצאתי הדבר מפורש בש"ת הרדב"ז בחדשות בח"ב ססי' תקצ"ח שכתב על דבר כדומה לנ"ד וז"ל ואם תאמר אמאי צריכין לכל הני טעמי נימא דישראל הבא על שפחת חבירו נהי דהולד כמוה לענין יחוס. והרי הוא עבד. יהיה העבד של הבועל ולא של של בעל השפחה. תדע מדאצטריך קרא למימר האשה וילדיה תהיה לאדוניה מכלל דישראל דעלמא אין הוולדת לאדוניה. דאין האשה אלא כלי בעלמא. ויש לומר דהא ודאי ליתא. דאם כן נמצא. שעושה סחורה בשפחתו של זה. ונמצא חוטא נשכר. אלא הולד כמוה לכולא מלתא. שהולד עבד והוא לבעל השפחה. דהוי כעובר במעי אמה שהות לבעל הבהמה וכתיב שבו פה עם החמור עם הדומה לחמור. ומהאי קרא דאשה וילדיה תהיה לאדוניה. לפרש דהולד כמוה לכל דבר וזה ברור וכו' עכ"ל:
הרי לך שכל דברי הרב הנ"ל ז"ל סובבים והולכים כפי כל מה דכתיבנא לעיל ושמחתי כמוצא שלל רב שכיוונתי לדעת גדולים כמוהו ולדעתו הרחבה ז"ל:
ועוד על ארבעה אני אשיבנו דמצאתי הון לי במ"ש הרמ"בם ז"ל בפ"ח מהלכות שאלה ופיקדון הלכה א שכתב וז"ל המפקיד אצל חבירו בהמה או כלים ונגנבו או אבדו ואמר הריני משלם ואיני נשבע ונמצא הגנב משלם תשלומי כפל וכו' חזרה הבהמה עצמה חוזרת לבעליה היא וגיזותיה וולדותיה שאין זה השומר קונה שבח הבא מגופה אלא שבח הבא מאליו וכבר ביארנו שאין הגנב מחזיר גיזות וולדות אלא לפני יחוש וכו עכ"ל: וכ"כ הר"ב הטורים בח"מ סי רצ"ה ע"ש: וכיוצא בזה כתב ג"כ הרמ"בם ז"ל בפ"א מהלכות גנבה הלכה י"א ובפ"ב מהלכות גזלה ואבדה הלכה ז' וכתב וז"ל גזל פרה מעוברת ונתייאשו הבעלים: ואח"כ ילדה וכו' אם לפני יאוש או קודם שנשתנה ילדה או גיזזה הרי הגיזות והוולדות של בעלים. ואע"פי שנתעברה או נטענה ביד הגזלן הואיל ולא נתייאשו הבעלים ולא נשתנה הגזלה ברשות בעליה היא עדיין אע"פי שהגזלן חייב באנסיה עכ"ל:
הרי לך דשבח הבא מגוף הדבר עצמו. הוא של בעל הדבר ההוא ואפילו הגיזות והוולדות שנטענו בבית הגנב קודם יאוש הם לבעלים וכמבואר בדברי הרב המגיד ז"ל בפ"ח מהלכות שאלה ופקדון שביאר הסוגיא לדעת הרמ"בם ז"ל ודלא כדעת שאר מפרשים דסברי. שלא אמרו הגיזות והוולדות שהם לבעלים אלא אותם שנטענה בהם משעת פקדון עד שעת גנבה וכו ע"ש:
והנה דין הבהמה ודין העבדים הם שווים לענין חזקה כדשוו בזה כל הפוסקים ז"ל וכיון שהולד כ"ע מודו שהוא שבח גוף האשה. בנ"ד ג"כ הולד דנ"ד שאנו דנין בו הוא שבח גוף שפחת ראובן וכל מה שקנה שפחה קנה רבה. נמצא שהולד הנ"ל שייך לראובן דנ"ד שהוא רבה וזה פש פשוט:
ואין לומר ששמעון דנ"ד נקרא מוחזק בבן השפחה הנ"ל. מטעם מגו שהיה יכול לומר שהשפחה הנ"ל היא לקוח או ממושכנת בידו. או שבמתנה ניתנה לו דזה אי אפשר לאומרו מתרי טעמי:
חדא דבנדון זה לא שייך מגו דאיך נאמר  מגו שהיה יכול לומר לקוחה היא בידי. או ממושכנת או במתנה באה לידי כדי שיהיה נאמן לומר שמעבדו נתעברה והרי אדרבא אעיקרא דדינא בהא סלקינא ובהא נחתינא. שהגם ששמעון טוען בריא שמעבדו נתעברה ושהולד נגרר אחר האב אסיקנא והוכחנו דלאו בן עבדו נקרא ושלא נגרר אחר האב. כי אם דוקא אחרי האם שהוא השפחה ושולדה כמותה לכל מילי. ונגררת אחריה כדכתיבנא:
ועוד דהגע עצמך דהוה שייך כאן לומר מיגו בנ"ד לא היה נאמן כמ"ש הרמב"ם ז"ל בפ"י מהלכות טוען ונטען הלכה ד' וז"ל וכן העבדים שיכולין להלך אין בחזקת זה שהן תחת ידו אלא כיון שהביא הטוען עדים שזה ידוע שהוא עבדו והלה טוען אתת מכרתו לי אתה נתתו לי במתנה אינו נאמן ויחזור העבד לבעליו. וישבע הטוען שלא מכר ולא נתן וכו' עכ"ל: וכן כתב הטור בח"מ סי' קל"ה ע"ש:
הרי לך דאע"ג דהוה שייך כאן בנ"ד לומר האי מיגו דלא הוה נאמן מכ"ש וק"ו בנ"ד: שאין אנו צריכין לכל זה שהרי שמעון דנ"ד חודה שהשפחה הנ"ל היא של ראובן ושהולד הנ"ל נולד ממנה ושבתורת שאלם באה לידו רק שאומר שהבן רוצה ליקח לו ושאת אמה ישלח לו וכחו שהובא בשאלה ע"ש ומה שכתבו הרמב"ם והטור ז"ל עוד שם שאחר שלש שנים הוא נאמן דבריהם ז"ל אמורים: כשהמחזיק טוען בריא ובפירוש ומביא ראיה שזה העבד היה אצלו שלש שנים רצופות מיום ליום וכו': מה שאין כן הכא בנ"ד דאיכא יותר יפוי כח לראובן התובע וכדכתיבנא:
ואל יתעקש המתעקש לומר שהרי כתב הרמב"ם ז"ל שם וג"כ הטור ז"ל בפשיטות שאם היה העבד קטן שאינו יכול להלך ברגליו מפני קטנותו שהרי הוא כשאר המטלטלין וכל מי שיהיה ברשותו שהרי הוא בחזקתו והמוציא מחבירו עליו הראיה עכ"ל: ושלפי זה הכא נמי בנ"ד טל הולד הזה הנולד שהוא קטן שאינו יכול להלך ברגליו מפני קטנותו: יהיה נאמן שמעון דנ"ד לומר שלקוח הוא בידו. או שבמתנה בא לידו:
דהנה ודאי כל המעיין ישפוט בצדק דלא ראי זה כראי זה שהרי בנדון שלפננו לא איירינן שהמחלוקת שיש א ראובן ושמעון בולד הלזו. אם הוא לקוח בידו של שמעון או אם נתנו לו ראובן במתנה או לאו אלא אנן איירינן ששמעון מודה לראובן. שהאמת הוא שהשאיל לו שפחתו הנ"ל ושהולד הנ"ל נולד ממנה. וג"כ ראובן מודה לו לשמעון שהולד הנ"ל נולד בביתו וברשותו של ראובן אלא מה שנחלקו הוא. אעיקרא דדינא לידע אם הולד הנ"ל נגרר אחר האב ונאמין לשמעון שמעבדו נתעברה. ויזכה הוא בולד הנ"ל או יהיה נגרר אחר האם מטעם שהוא כירך אמו ושאין להאמינו שמעבדו של שמעון נתעברה. שכשם שזינתה עם זה. זינתה עם אחרים. ונמצא שהולד הנ"ל שייך לראובן וכיון שכבר הוכחנו בראיות ברורות שדין פשוט הוא שהולד נגרר אחר האם ועוד שכ"ע סהדי שהוא נולד מן השפחה של ראובן שהרי הוא כמוה לכל הדברים. ומה שקנתה שפחה קנה רבה. אשר על כן זכה ראובן בולד הנז"ל ואין לשמעון שום חלק וזכות בו. אם כן דין זה של הרמב"ם ז"ל מהעבד קטן וכו' אינו ענין לנ"ד כלל ועיקר וכדכתיבנא:
זאת תורת העולה מכל הני מילי מעליותא דכתיבנא. דחזרנו על כל הצדדין בנדון הלז. ומצאנו ראינו שאע"פי שיונח שבנ"ד יש ידים מוכיחות שהשפחה הנ"ל נתעברה מעבדו של שמעון. בהיותם תמיד שניהם. יחד בביתו של שמעון יומם ולילה. ושהגם ששמעון מוחזק בולד הנז' ובביתו וברשותו נולד שמ"מ כיון שהוא מודה שהשפחה הנ"ל היא של ראובן. ושבתורת שאלה באה לידו. ושהולד הנ"ל נולד מהשפחה הנז"ל. והוכחנו עפ"י הגמ' והפוסקים ז"ל בראיות ברורות וחזקות. דולד השפחה הרי הוא כמוה לכל מילי. והגם שהיינו יודעים בה שלכשר נבעלה וממנו נתעברה. כבר הוכחנו שאין אנו משגיחין לדבריה אפילו לגבי פנויה בת ישראל הכשרה. ומכ"ש וק"ו להאי שפחה דנ"ד שהיא בעצמה פסולה והכל מודים שנתעברה ג"כ מפסול שהולד כמותה ונגררת אחריה. וזכה בו ראובן שמה שקנתה שפחה קנה רבה. ומוציאין אותו מביתו ורשותו של שמעון. כדי ליתנו לראובן הנ"ל לזכות בו ולהשתמש ממנו ולשעבדו לעולם. ולהנחילו לבניו. או למכור אותו כשאר העבדים. כפי חפצו ורצונו. זהו מה שנלע"ד בתכלית הפשיטות. ומה גם שכפי מה שהגידו לי אנשי אמת שכך היא דינא דמלכותא בכל אלו האיים שכל עסקם ומשאם. בקניית ומכירת עבדים ושפחות ושכירות שימושיהם. ושמעשים בכל יום ששפחות של אדם א' נבעלות ומתעברות מעבדי אנשים אחרים. ושהגם שכל אחת מכיר את בועלה. ויודעות ממי נתעברו. וגם לבעלים יש להם ידיעה מבעילות עבדיהם ושפחותיהם. שמ"מ הדבר פשוט ביניהם שלעולם הולדות הם נגררים אחרי אמותיהם. וזוכים בהם בעלי השפחות. ושאין מי שפוצה פה ומצפצף על הדבר וכו' ואע"פי כן אינני מחליט הדבר למעשה. עד אשר יתבררו ויתלבנו דברי אלה. תחת מצרף כור חכמתו. של מלכי צדק מלך שלם היושב על כסא ההוראה. כי לו נאה להורות. וה' יצילני משגיאות ויראני מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
כ"ד החותם פה בעיר המהוללה אמשטרדם יע"א בסדר ובשנת ואת ראשם לא תשא בתוך בני ישראל לפ"ק:
זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה בק"ק ת"ת ה"י:
דוד בלא"א מ"ו כמוה"רר רפאל מילדולה ס"ט: