שאלה ראובן שלח גט כריתות לאשתו שהיתה במדינה אחרת ועשה שליח לשמעון כדת וכהלכה להיות פיו כפיו וידו כידו ועשייתו כעשייתו ושתהיה מגורשת ממנו ומותרת לכל אדם בתנאי שתתן לו שטר כתובתה לקורעה לקרעים קרע של ב"ד ושתתן לו שטר מחילה על כת ובתה והשליח עשה שליחותו ומסר הגט ביד אשת ראובן משלחו על התנאים הנ"ל ואחר שהיתה מגורשת נתן הכתובה ביד שמעון לקורעה קרע של ב"ד אבל שטר מחילה אינה רוצה ליתן מפני שגילו אזנה לאמר ששמעון השליח חיסר במשפטי התנאי שלא כפל תנאו ולא הקדים הן ללאו וא"כ התנאי בטל והמעשה קיים ועדין היא תובעת כתובתה בתורת מלוה על פה ובא השליח אבל ראובן וסיפר לו המאורע ורבתה הקטטא ביניהם ראובן אומר שהגט בטל שדעתו לא היה לגרשה כי אם בתנאי המועיל ואם כפי הדין תהיה מגורשת בהאי גיטא ששמעון חייב לשלם דיכול לומר לתקוני שדרתיך לעוותי והשליח אומר שהוא לא עוות בשליחותו שהוא לא ידע במשפטי התנאים ושהיה לו להזהירו על כך והוא דאפסיד על נפשי' והיא תובעת כתובתה ורובה לינשא לאחר ועתה לשאול הגיעו אם צריכה גט אחר להתירה לשוק או לא ואת"ל שאינה צריכה גט אחר חי ישלם כתובתה השליח או ראובן יורנו המורה איך יהיה משפטם ועל הכל יבא דברך וכבדנוך ומהת"מש:
תשובה מקדמת דאתינא לסיומא דמילתא צריך לחקור ולהבין עומקה של השאלה בתנאי שזכר הח"ה כי לא ירדתי לסוף דעתו לפי שסתם דבריו ולא פירש תחת איזה סוג נכנס כי מלת תנאי הוא שם המין אבל יש הפרש והבדל בין תנאי לתנאי וכל אחד משונה מחברו וגם יש נפקותא לענין דינא אם כוונתו היה שנכנס תחת סוג אם והוא כשהתנה השליח עם אשת ראובן לאחר אם תתני לי שטר המחילה תהיה מגורשת לראובן בריך לכפול תנאו ולומר ואם לא תתני לא יהיה גט וגם יקדים הן ללאו ואם חיסר אחת מאלו התנאי בטל והגט קיים והשליח עוות שליחותו וחייב לשלם חוב הכתובה כדין כל השליח שעוות שליחותו כאשר אבאר ואם היה התנאי מהמין ע"מ דהיינו שהתנה עם ואת האשה בזה הלשון הרי את מגורשת מראובן ע"מ שתתן לי הכתובה לקורעה לקרעים ושתתן לי שטר המחילה אזי יוצא לנו דין אחר והוא שאינו צריך לכפול תנאו ולא להקדים הן ללאו ומזה ימשך שהמעשה והתנאי שניהם קיימים והיא לא תנשא לאחר עד שתתן השטר והואיל שהדבר שקול אביא בתחילה מהיכן נובעים התנאים המוכרחים להיות בקידושין וגיטין ועליהם אני דן להוציא לאור משפטינו וזה אחלי בעזרת צור גואלי:
תנן בקידושין פ האומר ד' סא ר' מאיר אומר כל תנאי שאינו כתנאי בני גד ובני ראובן אינו תנאי שנא ואחר אליהם אם יעברו בני גד ובני ראובן וכתיב ואם לא יעברו חלוצים ר' חנינא בן גמליאל אומר צריך הדבר לאומרו שאלמלא כן יש במשמע שאפילו בארץ כנען לא ינחלו: ובגמרא: שפיר קא"ל ר' חנינא בן גמליאל לר"מ אי ס"ד לאו לתנאי כפול הוא דאתא ליכתוב ואם לא יעבדו ונאחזו בתוככם בארץ כנען למה לי ש"מ לתנאי כפול הוא דאתא וכו':
ופירש רש"י כל תנאי. שאין כפול: כתנאי בני גד ובני ראובן אינו תנאי ואע"פ שלא נתקיים התנאי נתקיימו הדברים כגון הרי זה גיטך ע"מ שתתני לי מאתים זוז ולא פירש לכפול התנאי לומר ואם לא תתני לי לא יהא גט אין כאן תנאי של מאתים זוז כלל ואפילו לא נתנה הוי גט וכמו שהוצרך משה רבינו ע"ה לכפול ואם לא יעברו חלוצים אתכם ונאחזו בתוככם ש"מ דאי לא כפל היתה מתנתו קיימת ונוחלין ארץ גלעד אפילו לא יעברו את הירדן אע"פ שאמר אם יעברו ונחתם לית לן מכלל הן אתה שומע לאו וה"ה נמי דבעינן תנאי קודם למעשה מדלא אמר תנו להם אם יעברו משמע דאם אמר הכי לא אתי תנאה ומבטל מעשה דמחנה דקדמיה ושמעינן נמי דבעינן הן קודם ללאו דלא אחר תחלה אם לא יעברו אל תתנו ואם יעברו ונתתם: ר חנינא אמר אתנאי כפול לחודיה פליג למימר דאין צריך לכפול דמכלל הן נשמע לאו וזה שכפלו משום כירך היה הדבר לאומרו מפני דבר אחר שאלמלא כן שכפלו יש במשמע שאם לא יעברו חף בארץ כנען שמעבר הירדן והלאה שהיו קצין בה מפני מקנה רב שלהן אף בה לא יטלו דהכי הוה שמעינן לה אם יעברו ונתתם להם את ארץ הגלעד בשביל כל חלקם הא אם לא יעברו יהיו נקנסים ולא יעלו חלק לא כאן ולא כאן לכך פירש שאם לא יעברו לא יפסידו חלקם בכך דאי אתה שומע מכלל לאו אם אינו מפרש לכתוב ויטלו כאן וכאן על פי הגורל:
למדנו מפירושו דאם יארע זמן מה שיהיה שים תנאי בקידושין או גיטין צריך להיות בו שלשה תנאים הללו דהיינו הן קודם ללאו ולכפול התנאי ותנאי קודם למעשה ואחר שנמצאו או הפרטים אז יתקיים הגט לאחר קיום התנאי ואם חיסר אחת מכל אלו התנאי בטל אבל מעשה הגט קיימת והיא מגורשת מיד והא דמצריכינן תנאים אלו משום דקי"ל כר"מ ואע"פ שהרי"ף כתב המשנה כצורתה והביא גם הוא דעת ר' חנינא דפליג אדברי ר"מ משמע חייש לדבריו ואם כן לא מצריך לכפול תנאו לדעת רש"י או לדברי התוספות דסברי דר' חנינא פליג בכל מה שאומר ר' מאיר א"ה פסק כר"מ כמו שכתב ה"ה בפ' ששי מהלכות אישות וז"ל בעינן תנאי כפול בגיטין וקידושין וכן פסקו כל הפוסקים מן הדין או מן  התקנה וכו':
וכן כתב הרמ"בם בפ"ו מהלכות אישות ז"ל המקדש ע"ת נתקיים. התנאי מקודשת ואם לאו אינה מקודשת בין שיהיה התנאי מן האיש בין שיהיה מן האשה וכל תנאי שבעולם בין בקידושין בין בגירושין בין במקח בין בממכר בין שאר דיני ממון צריך להיות בתנאי ארבעה דברים: ואלו הן הארבעה דברים של כל תנאו שיהיה כפול ושיהיה הן שלו קודם ללאו ושיהיה התנאי קודם למעשה ושיהיה התנאי דבר שאפשר לקיימו ואם חסר התנאי א' מהן הרי התנאי בטל וכאילו אין שם תנאי כלל אלא תהיה זו מקודשת או מגורשת מיד ויתקיים המקח או המתנה מיד וכאילו לא התנה כלל הואיל וחסר התנאי אחד מן הארבעה. כיצד האומר לאשה אם תתני לי מאתים זוז הרי את מקודשת לי בדינר זה ואם לא תתני לי לא תהיי מקודשת ואחר שהתנה תנאי זה נתן לה הדינר הרי התנאי קיים והרי זו מקודשת על תנאי ואם נתנה לו המאתים זוז תהיה מקודשת ואם לא נתנה לו אינה מקודשת: אבל אם אמר לה הרי את מקודשת לי בדינר זה ונתן הדינר בידה והשלים התנאי ואמר אם תתני לי מאתים זוז תהיי מקודשת ואם לא תתנו לי לא תהיי מקודשת הרי התנאי בטל מפני שהקדים המעשה ונתן בידה ואחר כך התנה ואע"פ שהכל היה תוך כדי דיבור הרי זו מקודשת ואינה צריכה ליתן לו כלום:
והטור מצריך לקיום התנאי תנאים אחרים מלבד הנזכרים דהיינו תנאי בדבר א' ומעשה בדבר אחר ועוד שיוכל לקיימו על ידי שליח ואלו התנאים שהביא הרב לחד גם כן ממשה רבינו ע"ה כיון שהתנה עם שני השבטים היה בדבר א' ומעשה בדבר אחר מדאמר להם אם יעברו חלוצים למלחמה גם כן יהיה להם חלק בארץ כנען ושאפשר לקיימו על ידי שליח נמי יליף מהתם שהרי משה צוה ליהושע לתת להם את הארץ והוא היה שלוחו של משה ונתנה להם: וכן פסקו הרא"ש והר"ן: והטעם מפורש בה"ה בפ"ו מהלכות אשות למה השמיט הרמ"בם תנאים אלו עיין שם:
המורם מכל החכמים הנזכרים הוא שכשיהיה תנאי מה בענין קידושין או גירושין צריך לנהוג בו ארבעה פרטים כמו שאמרנו לדעת הרי"ף והרמ"בם וה"ה זולת הר"אש הטור והר"ן שמצריכין עוד שני תנאים אחרים ואם עשה כן התנאי קיימת והקידושין או הגורושין תלוים בעוד שלא נתקיים התנאי ואם נתקיים התנאי מקודשת או מגורשת אבל קודם קיום התנאי לא ואם חסר אחת מפרטיה התנאי בטל והוי כאילו לא היה שם תנאי ומעשה הקידושין קיימת והרי היא מקודשת מיד לאחר קבלת הקידושין או מגורשת לאחר קבלת הגירושין:
ובזה אבא אל חצר נושא שאלתינו אשר נשאלנו עליו נראה לפי סלקא אדעתין ולמשמעות לשון השאלה שהשליח לא עשה שליחותו כדקא יאות חפני שנתן לה הגט בתנאי אם רצוני לומר שאמר לאשה הזאת הרי זה גיטך ששלח לך ראובן בעליך והרי את מגורשת ממנו ומותרת לכל אדם אבל תדעי לך שאם לא תתני לו שטר מחילת כתובתיך לא יהיה גט ותו לא אמר מידי ועל התנאי הוה נתן הגט בידה והלך לו ובנושא כזה לא קרי תנאי כיון דקי"ל צריך לכפול תנאו ולהקדים הן ללאו כמו שהוכחנו לעיל אליבא דכל הפוסקים והשליח הזה לא קיים אפילו א' מהן כיון שהקדים הלאו ולא כפל תנא ואפילו היה מקדים הן ללאו לא מהני אם לא כפל תנאו כ"ש כאן שלא הקדימו נמצא לפי זה התנאי בטל כיון שחיסר משפטי התנאים והיא יכולה לתבוע עדין כתובתה כיון שהתנאי כמאן דליתא דמי ברם מעשה הגט שבידה קיימת ומותרת לינשא לאחר בזה הגט ולא צריכה גט אחר:
ואחר שנודע אצלינו שהגט הוא גט והתנאי כמאן דליתא סלקינן דרגא ונבא לראות מה יהיה משפט השליח הזה מן הדין חייב בתשלומי כתובתה הואיל שלא שמר תקוני התנאי מידי דהוה ההאי דגרסינן בב"ב ד' קסט ע"ב ההיא איתתא דיהבא ליה זוזי לההוא גברא למיזבן לה ארעה אזל זבן לה שלא באחרות דהיינו שהמוכר כתב בשטר המכר שלא יתחייב באחרי תו אתיא לקמיה דרב נחמן א"ל לתקוני שדרתיך ולא לעוותי זיל זבנה מיניה שלא באחריות והדר זבנה ניהלה באחריות וכו' הרי מוכח מן המעשה הזה דהיכא דאמרה לשליח סתם ולא פירש דבריה כפי פשט הסוגיא דהוה מצינן למימר שאינו מחוייב לחזור וליקח מן המוכר שלא באחריות אלא נותן לה הקרקע כמו שלקחה הואיל ולא התנית עמו שילקח באחריות א"ה אמר רב נחמן דעוות שליחותו דאמרינן מן הסתם לא שדי אניש זוזי בכדי ולכך צריך לחזור וליקח אותו קרקע שלא באחריות בשמו ואחר כך יעשה שטר מכר לאשה באחריות ומכאן נלמוד לנושא דידן במה מצינו מה התם נתן מעות לשלוחו על דעת שילקח קרקע באחריות אע"פ שלא התנית עמו בפירוש והוא שעוות שליחותו נתחייב באחריותו מכח אומדנא דלא שדי איניש זוזי בכדי ה"ה בנושא שאלתינו שלא עשה שליחותו כהוגן כיון שלא קיים משפטי התנאים המוכרחים להיות בגט נתחייב בכל אחריות שיוכל לבא על המשלח ומה התם המקח קיים כיון דלא כייפינן למוכר לבטל המקח הטעם משום דהוה לנו לומר שהיה בטעות לפי שפירש למוכר שבא לקנות הקרקע להאי איתתא ויכול לטעון ולומר שאינו יודע בטיב משא ומתן ואנוס הוא והמקח היה בכדי ואם לא מהני האי טענה למוכר אכתי יהנה ללוקח שלא יהיה בריך לחזור וליכתוב לה שטר אחר באחריות קמ"ל דלא מהני טענות חלושות כאלו להפטר מן המקח או מלעשות שטר אחר אלא חייב לחזור וליכתוב לה אחריות הקרקע בנ"ד גם כן המעשה קיים והתנאי בטל וחייב באונסין משים טענה המגרש האוחר לתקוני שדרתיך ולא לעוותי ואומדנא דמוכח המסייע ליה דאמדינן דעתיה לומר אילו היה ידע שלא נתן לה הגט בתנאי המועיל לא הוה נותן לה גט אלא שלח לה כגט בתכלית שתתן לו שטר המחילה וכיון שהמעשה קיים חייב בחוב הכתובה ובנ"ד לא שייך התיקון שתיקן רב נחמן כהאי מעשה שהביא הגמרא והוא שיחזור המוכר לכתוב שטר אחר בשם השליח והוא יכתוב שטר אחר לאשה לפי שהמוכר נתרצה בדבר ולהפיס דעת השליח חזר וכתב שטר אחר בשם השליח אבל על כל פנים המוכר רוצה בקיום המקח בלי אחריות ובעניינינו היא רוצה בקיום הגט ואינה רוצה ליתן הגט לחזור ולקבל בכל תנאיה וכמשפט האמור בתיקון חז"ל מפני שאם תעשה כך לא יהיה לה פה להשיב ולא מצח להרים ראש ולערער דבר מה ונראה שהיא בכוונה מכוונת עכבה שטר המחילה לראות אם במשך הזמן יבא אליה איזה זכות לתבוע כתובתה שיהא יכולת בידה לתבוע מה שאינה יכולה לעשות אם נתנה שטר המחילה וכיון דקי"ל שהתנאי בטל והמעשה קיים אם כן השליח חייב וראובן נפטר מן חוב הכתובה דלא יהא אלא כשורף שטר חוב של חברו שחייב בכל החוב לפי שגרם לו היזק כיון שלא נשאר בידו זכות מה להראות שהיה חייב לו חברו והואיל שאין יכולת בידו לתבוע החוב בנ"ד נמי גרם לו היזק כיון שהגט הוא גט ולא קיבל השטר גם כן לא נשאר בידו שום הוכחה להראות שאינו חייב לה כלום כי אם בשטר המחילה:
ואם אמור יאמר השליח שאינו חייב לפי שהכתובה נתקרע קרע של ב"ד אינה טענה לפי שהקריעה לא מעלה ולא מוריד כמו שכתב הרי בשסי' שי"ו יעיין שם:
והטענה שטוען השליח לומר שלא עוות שליחותו ואינו חייב הטעם מפני שלא ידע משפטי התנאים אינה צודקת לפי שאם אינו יודע הוה ליה לילך אצל חכם ובקי בספרי הפוסקים והוא יוריהו דרכי התנאים וכו מצינו דלא מהני טענת איני יודע לפטור עצמו בהאי מעשה דרב נחמן דאפילו טען שאינו יודע בטיב משא ומתן א"ה חייב ה"ה בנ"ד:
ומה שטוען שהיה לו להזהירו גם כן אינה מספקת לפי שחשב שהיה יודע דאי לא ידע לא הוה ליה לקבל השליחות ועוד שיכול לומר לו ראובן עליך מוטל החוב לפי שאמרתי לך שתתן לה הגט בתנאי שתתני לי שטר המחילה ועליך לשאול איזה תנאי ומה משפטיו וכיון שקיבל השליחות ולא הלך ללמוד התנאים ולא שאל לו מהו משפטי התנאי אלא בטח על עצמו ונתן הגט בידה ולא כפל תנאו ולא הקדים הן ללאו הגט הוא גט ועליו מוטל תשלומי חוב הכתובה: כל זה אם היה התנאי באם:
אבל אחר ראותי התנאי הסתם הנ"ז בדברי הח"ה אמרתי בצבי לא זו הדרך אשר אלך בה וגמרתי שהאשה הזאת היא מגורשת משעת קבלת הגט כאשר בתחילה כשהיה התנאי בלשון אם שלא קיים פרטי התנאי אמנם השליח עשה שליחותו לא נפל דבר מכל אשר צוהו ראובן דנראה לי שהתנאי יהיה בע"מ כנראה מטענת אשת ראובן בעכבת שטר המחילה באומרה כשגילו אזכה שהשליח חסר במשפטי התנאי הכפל והקדמת הן ולאו ובכן בכל ענין המעשה קיים והתנאי בטל ולא היא דאם השליח מסר לה הגט בלשון ע"מ השליח עשה שליחותו כראוי ועל תנאי זה נפרש השאלה שאמר לשליח שתהיה מגורשת ממנו בתנאי שתתן לו שטר המחילה וכשנתן השליח הגט ביד האשה אמר לה זה גיטך ששלח לך ראובן בעליך והרי את מגורשת ממנו על מנת שחתן לו שטר מחילה וכיון שגזרנו שהתנאי היה בע"מ נתחדשו גזרות התנאי ונאמר שהגט הוא גט והתנאי קיימת והיא מוכרחת לקיימו והראיה מדתנן בפ' מי שאחזו ד' ע"ד הרי זה גיטך ע"מ שתתני לי מאתים זוז הרי זו מגורשת ותתן ע"מ שתתני מכאן ועד שלשי' יום אם נתנה לו בתוך שלשים יום מגורשת ואם לאו אינה מגורשת אמר רשב"ג מעשה בצידן בא' שאמר לאשתו הרי זה גיטך ע"מ שתתן לי אצטלתי ואבד אצטליתו ואמרו חכמים תתן לו את דמיה ובגמרא: מאי ותתן רב הונא אמר והיא תתן רב יהודה אומר לכשתתן מאי בנייהו איכא בנייהו שנתקרע הגט או שאבד רב הונא אמר היא תתן אינה צריכה הימנו גט שני רב יהודה אומר לכשתתן צריכה הימנו גט שני: ופירש רש"י: שנתקרע הגט קודם מתן מעות: והיא תתן תנאי בעלמא הוא וכי מקיימה ליה אגלאי מלתא דמשעת נתינת גיטא הוי דכל ע"מ מעכשיו הוא ועל מנת כן דליקוימה:
והתוספות פסקו כרב הונא דאמר ותתן דקי"ל כר דכל האומר ע"מ כאומר מעכשיו דמי והביאו ראיה ממסכת קידושין כאשר יוכל המעיין לראות: ואע"ג שיש חולקים ואומרים דע"מ לאו כמעכשיו כיון שהרי"ף הרמ"בם והר"אש ורש"י ותוספות והטור עוד פוסקים אחרים מסכימים לדעת א' הכי נקיטינן וכן פסק הב"י אח בסי' קמ"ג:
אמנם צריך לחקור ולידע אם נדמה האמור בתנאי ע"מ לתנאי אם לעניין שאם יהיה בנושא שלא נתקיים עדין התנאי אע"פ שהגט חל למפרע משעת נתינתה אם יש יכולת ביד המגרש לבטל התנאי או להתנות תנאי אחר על זאת החקירה גילה לנו ה"ה בפ' ח מהלכות גירושין שבעל העטור סבירא ליה דיכול לבטל תנאו ולהתנות עליה תנאי אחר: וכן כתב הטור בשם הר"אש: ועוד כתב ה"ה שאע"פ שבעל העיטור סובר דבע"ח יכול לבטל התנאי ולהתנות תנאי אחר בשאר הדברים שכתב הרמ"בם מודה לו ואף בזאת החלוקה דפליג לא הסכים עמו כיון שסיים דבריו לומר שהרמ"בן והרש"בא הכריעו כדברי הרמ"בם בראיות ברורות:
ואלה דברי הרמב"ם בפ' ח' אם אמר הרי את מגורשת פ"מ כך וכך כשיתקיים התנאי תהיה מגורשת משעת נתינת הגט לידה ואם אבד אן נשרף אפילו מת הבעל קודם שיתקיים התנאי הרי זו מקוימת התנאי אחר מותו וכבר נתגרשה משעת נתינת הגט לידה ויש לה להנשא לכתחילה אע"פ שעדין לא נתקיים התנאי ואין חוששין שמא לא יתקיים התנאי הואיל והיה התנאי במעכשיו או בע"מ: וכן נראה דעת הרי"ף בתשובותיו שכתב אם נתן גט על תנאו צריך שימסור הגט לבדה בכדי שלא יוכל לבטלו ור"ל שאם הגיע הגט ליד האשה שוב יכול לבטלו: והטור הודה לדברי הרב במה שחילק בין תנאי דמעכשיו לתנאי דאם דבמעכשיו היא מגורשת למפרע אפילו מת הבעל או נשרף הגט מה שאין כן בתנאי אם אבל במה שכתב דבמעכשיו יכולה לינשא מיד אע"פ שלא נתקיים התנאי לא הודה לו ונתן טעם לדבריו לאמר שאע"פ שהגט חל למפרע מ"מ אינה יכולה לינשא בתנאי שאין בידה לקיימו ואע"פ שהוא חל למפרע אם יתקיים שמא לא יתקיים ולא יחול הגט לעולם וגם הקשה להרמ"בם המתיר גם כן לינשא מיד בתנאי ע"מ אבל ה"ה כתב שהרמ"בם לא התיר אלא בתנאי שבידה לקיימו בזה ובזה נסתלק ממילא קושית הטור שהרי"ף נמי לא התיר אלא כתנאי שבידה לקיימו והתירוץ שתרץ ה"ה הוא מוכרח דאי לא תימא הכי תקשי הרמ"בם מדידיה אדידיה דבכאן כתב שמותרת לינשא מיד אחר קבלת הגט ולקמן בפ' זה הל כ"ב כתב שאם אמר ע"מ שתתן לי כלי זה ואבד הכלי אינו וגט הרי אסורה לינשא אפילו היה התנאי ע"מ אלא ודאי הוא כרו שכתב ה"ה דבכאן התיר לפי שבידה לקיימו:
מכל מאי דכתיבנא למדנו שני דברים הא' שתנאי ע"מ הוי כמעכשיו ובשם שבמעכשיו חל למפרע משעת נתינתה גם כן בע"מ וגם אינו יכול לבטל הגט ולהוסיף על תנאו ואם אבד או נשרף קודם קיום התנאי א"ה מגורשת מה שאין כן בתנאי אם והב' אם יש יכולה בידה לקיים התנאי מותרת לינשא מיד כמו שכת בו הרי"ף הרמ"בם וה"ה: נמצא שנ"ד היה בתנאי ע"מ אין יכולת ביד ראובן לבטל הגט והיא מותרת לינשא בזה הגט ולא צריכה גט אחר להתירה לשוק אבל צריכה ליתן שטר המחילה כיון דקי"ל כרב הונא שחם לא תתן השטר ואירע שחת המגרש אינה יכולה לקיימו אחר מיתתו ולהאי חששא הכריחו הפוסקים דלא תנשא קודם קיום התנאי שמא לא יתקיים התנאי והגט אינו גט והר חש והטור הכי סבירא להו והר"מה כתב שאם בדיעבד נשאת קודם שקיימה התנאי יפרוש ממנה עד שיתקיים ואם קיימה התנאי יקיים והר"ן כתב שבתנאי שהוא בידה והוא בשב ואל תעשה לא חיישינן שמא תעבור עליו ולפיכך מותרת לינשא מה בתנאי במעכשיו או בע"מ וה"ה הביא דעות אחרות שסוברים שאפילו בתנאי שהוא בשב ואל תעשה כגון ע"מ שלא תעשי כך וכך עד זמן פלוני לא תנשא לכתחילה עד שיעבור הזמן שקבע שמא תעבור על תנאה ונמצא גט בטל ובניה ממזרים ויש שמכריע בין דעות אלו ואומרים דבכל תנאי שהוא בשב ואל תעשה והוא בידה לקיימה אין חוששין שמא תעבור ותקלקל את עצמה שאינה חשודה בכך אבל כל תנאי שהוא בקום עשה לא תנשא לכתחילה עד שיהא מקויים שמא לא יתקיים מחמת איזה סבה וכן הדין בתנאי שהוא תלוי ביד אחרים אע"פ שהוא מתקיים בלא מעשה לא תנשא שמא יתבטל וכן הכריעו הרמ"בן והרש"בא עכ"ל ה"ה:
נמצא לפי סברת הפוסקים הנ"ז לא תנשא לכתחילה אם יהיה התנאי בקום עשה ואם נשאת יפרוש ממנה עד שיתקיים התנאי כמו שכתב הר מה הגם שהרי"ף והרמ"בם התירוה לינשא מיד בתנאי ע"מ הטעם משום שבידה לקיימה כמו שפירש ה"ה בדברי הרמ"בם משמע דאפילו היה התנאי בקום עשה מתירין לינשא קודם קיום התנאי ואי אפשר לפרש כן דבאותו פ' הלכה כב כתב דאם לא קבע זמן ואמר ע מ שתתן לי מאתים זוז ומת קודם שתתן אינה יכולה לקיים התנאי ליורשיו שלא התנה עליה אלא שתתן לו ולא בטל הגט שהרי לא קבע ומן וסיים דבריו לפיכך אע"פ שאבד הגט או נקרע קודם שימות הרי זו לא תנשא לזר עד שתחלוץ הרי בכאן עשאה ספק מגורשת כמו שהבין ה"ה ודלא כהב"י שכתב לדעת הרמ"בם אינו גטו אני לא הבנתי פירושו דאם אינו גט למה כתב הרמ"בם שחולצת ולא מתיבמת הויה ליה למימר שחולצת או מתיבמת כמו שכתב הטור אלא נראה כחו שכתב ה"ה דהויא ספק מגורשת והסתיר מפורשת דלעיל פסק שהי' מגורשת ודאית כיון שהתיר לינשא מיד אלא ודאי הוא כמו שאמרו דוב הפוסקים דבתנאי שהוא בקום עשה לא התירו לינשא עד לאחר קיו' התנא נ"כ נוכל לומ' לדעת הרי"ף והרמ"בם לא התירו דאפושי מחלוקת לא מפשינן:
ואם יעלה על הדעת לומר דשאני התם דהויא ספק מגורשת לפי שהמגרש היה קפיד שיתן לו ולא ליורשיו משום הכי הוא ספק והכא שהתירה לינשא דבר בתנאי דלא קפיד שיתן לו או ליורשיו ואפילו היה התנאי בקום עשה מיהו הואיל וסתם דבריו נוכל לפרש שדבר בתנאי שהוא בשב ואל תעשה ובהלכה כ"ב דבר בתנאי שהוא בקום עשה כמו שהסכימו רוב הפוסקים ואפילו אם נניח שהרמ"בם התיר לינשא מיד אפילו בתנאי שהוא בקום עשה היינו דווקא שהיא רובה לקיים התנאי אבל בנ"ד שהיא אינה רובה לקיים התנאי ודאי שלא יתיר:
נמצא משום חשש מיתה נגעו בה ולכן לא התירוה לינשא עד שתקיים התנאי ואם בענין שהוא בשב ואל תעשה החמירו קצת פוסקים דלא תנשא מיד אע"פ שהיה התנאי בע"מ כמו שכתב ה"ה כ"ש בתנאי שהוא בקום עשה אלא אחר שתתן בנ"ד גם כן לח נתירנה קודם קיום התנאי וחם מת המגרש קודם שקיימה התנאי חולצת ולא מתיבמת כיון שהבעל הקפיד שתתן לו שטר המחילה ולא קבע זמן לתנאו אע"פ שהגט חל למפרע כמו שכתב הרמ"בם בתנאי ע"מ שתתן מאתים זוז:
ואם תאמר שאין הנדון דומה לראיה דשאני החם שהתנה תנאי ממון ובנדון כזה לא תנשא ואם מת קודם מעשה התנאי חולצת משום ריש פוסקים דסבירא להו שאינו בידה לקיימו לגמרי כמו שכתב הרמ"בם עצמו שאם התנה תנאי מאתים זוז וקבע זמן לתנאו ובתוך זמן התנאי נתנה לו בעל כרחו הגט פסול וכיון שכן משום הכי לא תנשא לכתחילה כדין כל פסול של דבריהם כמו שכתב ה"ה ועוד טעמא אחרינא דתנאי בזה אין בידה לקיימו שהוא שמא תרד מנכסיה ואין לאל ידה לקיים התנאי משום הכי לא תנשא ואם מת הויא ספק מגורשת אבל נושא שאלתינו שבידה לקיימו והוא רוצ' בשטר המחילה להפטר מן החוב מה לי שתקיים התנאי לו או ליורשיו ולכך מותרת לינשא מיד והתנאי תקיים לאחר מותו ליורשיו זה אינו יכול להיות דאפילו הכי אינה יכולה לינשא ולא לקיימו ליורשי ראובן ווה למדתי מתשובתו של החכם מוהרר"י ן לב שאלה י"ו שנשאל לו ויכוח א' בין שני חכמים במעשה שהיה בא' ששלח גט לאשתו ע"מ שתפטרני מנדונייתך ואם לא תפטרני לא יהיה גט ומת קודם שתפטרנו האם נאמר שיכולה לפטור את יורשיו או אם נאמר דדווקא אם תפטרני משמע לי ולא ליורשי והשואל היה רוצה לדמותו לההיא דתניא הרי זה גיטך ע"מ שתתני לו מאתים זוז ומת נתנה אינה זקוקה ליבם לא נתנה זקוקה ליבם רשב"ג אומר נותנת לאביו או לאחיו ואמרו שם דבהא פליגי דת"ק סבר לי ולא ליורשי ורשב"ג סבר לי ואפילו ליורשי ופסק הרמב"ם כת"ק וליכא מאן דפסק כרשב"ג ואמר דלא שאני לן בין לי ולא ליורשי לע"מ דתפטרני דמשמע לי ולאו ליורשי ואם כן אם מת אי אפשר עוד למפטריה דתו לא אכפת ליה ולא נתקיים התנאי וחכם אחר היה רוצה לחלק בין נדון זה לאומר ע"מ שתתן לי מאתים זוז דהתם דין הוא שיאמר לי ולא ליורשי לפי מה שנתפייס לתת לה הגט הוא כדי שיהנה באותן המעות וכיון שמת לא נהנה מן המעות ולא נתקיים התנאי אבל הכא טעמא מאי התנה ע"מ שתפטרני ע"כ י"ל שנתפייס שלא יזיק בנכסיו וכיון שמת סוף סוף לא הוזק בנכסיו לא בחיים ולא אחר מותו והרי כבר נתקיים התנאי:. והרב מוה"ררי ן' לב האריך בתשובתו כאשר יוכל המעיין לראות אבל אני רצוני לקצר ולכן לא אביא אלא הדברים היותר הכרחים לנושא שאלתינו והוא מה שמסיק בסוף דבריו שכתב שהאשה הזאת היא ספק מגורשת ולכן חולצת ולא מתיבמת הרי השאלה שנשאל להרב הנ"ל הכי דומה ודומה לשאלתינו אלא בהפרש שבנדון הנ"ל מת המגרש וכיון שפסק לחלוטין דהוי ספק מגורשת והשוה תנאי וה לתנאי דמאתים גם אנחנו אלה פה נדמה למאתים זוז ולח תנשא עד שתתן ואם מת קודם שתתן שטר המחילה חולצת ולא מתיבמת:
ועדין חל עלינו חובת ביאור דאפילו אם יהיה כדברינו דהתנאי שהזכיר ח"ה היה שאז היא מגורשת למפרע ה שעת קבלת הגט אכתי צריכין אנו לידע אם צריך לכפול תנאו ולהקדים הן ללאו ואם נאמר שצריך אם כן הדרינן לכללין קמייתא שהמעשה קיימת והתנאי בטל והשליח חייב לשלם מפני שטענת ראובן היא חזקה לומר שכוונתו לא היה לגרשה כי אם בתנאי המועיל לזה אומר דהא מילתא תלוי במחלוקת הפוסקים:
הראשון שבקדושה הוא הרי"ף דסובר בתנאי ע"מ אינו צריך לכפול תנאו: והרמ"בם גם כן הכי סבירא ליה דבע"מ אין צריך תנאי כפול ולא להקדים תנאי למעשה אלא אפילו הקדים תנאי למעשה התנאי קיים אבל צריך להתנות בדבר שיוכל לקיימו כתב שרבינו האיי כתב כן בתשובה והראב"ד הסכים עמהם ונתן טעם להבדל והפרש שיש בין תנאי אם לע"מ שתנאי ע"מ מהשתא חייל המעשה בתנאי הוא דחייל דהשתא מתנה עמו אבל תנאי אם כיון שהתנאי בא לבטל המעשה לא הוי תנאי אם לא כפל תנאו אבל הרא"ש ז"ל חולק על סברות אלו והעלה שלדעת ר"ח גם במעכשיו בעינן כל תנאי התנאי כ"ש בע"מ וכן עמא דבר וכן פסק בתשובותיו כלל מו סי"ג עיין שם וכן דעת התוספות בפ' מי שאחזו וכתב עוד הר"אש בכלל בא ז"ל אע"פ שפסק הרי"ח דלא בעינן תנאי כפול כ"א בע"מ הרי ר"ת ור"י נחלקו וראיותיהם נכוחות למבין: והטור הלך בדרכי אביו וגם הר"ן האריך בדבר וסתם דיבורו שאין שיטת הרי"ף והרמ"בם מחוורת והרמ"בן והרשב"א הניחו הדבר בצ"ע: וכיון דהני אשלי רברבי נחלקו בדבר אני בחולשת שכלי לא ידעתי איזה דרך אבחר ואל מי מקדושים אפנה כי יראתי כי אמרתי מי יכניס ראשו להכריע בין החכמים האלה אמנם מצאתי לה"ה שהכריע כדעת הרי"ף והרמ"בם שכתב וקבלת הגאונים תורה והיא תכריע אנא נמי רהיטנא אבתריה ואסיק דתנאי ע"מ אינו צריך לכפול תנאו ולא מפרטי משפטי התנאי' המוכרחים בתנאי אם אם כן בנ"ד הגט גט והתנאי קיימת והשליח עשה שליחו זו הואיל והיה התנאי בע"מ:
סוף דבר הרשה הזאת מגורשת משעה שקבל הגט מיד השליח כיון שהתנאי היה בע"מ והתנאי גם כן קיימת והיא צריכה לקיים התנאי וממילא השליח עשה שליחותו כאשר צוהו ראובן ולא זז חמה שאמר משלחו וכדמוכח לשון שאלתינו במה שאמר שנתן הגט לאשת ראובן על התנא ם הנ"ז ר"ל על התנאים עצמם שאמר לו ראובן דהיינו תנאי המועיל והטענה שטען האשה לאחר השמועה ששמעה לאמר ששמעון השליח חסר משפטי התנאים ומפני כך רוצה בקיום הגט ולא בקיום התנאי וכיון שכן עדין יש לה זכות לתבוע כתובתה מדין מלוה על פה כמו שכתב הרי"בש בפי' שי"ז לזה אני אומר שהגם שיש להם על מה שיסמוכו בזאת התביעה לומר שאפילו בע"מ צריך כל משפטי התנאי כמו שהזכירו קצת פוסקים ובכאן לא קיימם אם כן היה נראה שהדין עמה א"ה לא יועיל טענה זו כיון דאנן קי"ל כהרי"ף והרמ"בם והגאונים דסברי דתנאי ע"מ אין צריך לכל החילוקים האמורים בתנאי אם נמצא לפי זה הגט הוא גט והתנאי קיימת והיא צריכה לתת שטר המחילה שמעון העומד במקום ראובן כמו שהתנה עמה ואם לא תתן לראובן השטר ואירע שמת בעלה המגרש קודם קיום התנאי חולצת ולא מתיבמת כמו שפסק מוהרר"י ן' לב והטענה שנתן ראובן לאחר שסיפר לו השליח המאורע לומר שדעתו לא היה לגרשה כי אם בתנאי המועיל אנו לא צריכנא להאי טענה כי בודאי השליח עשה שליחותו בתנאי המועיל כיון שגזרנו שהיא צריכה לקיים התנאי ואם ירצה הבעל לבטל התנאי בלי האי טענה אלא שרובה לחזור בו בסבה מה גם כן אין יכולת בידו כמו שכתבו הרי"ף והרמ"בם וכיון שהאשה הזאת באתה לשאול אם בריכה גט אחר לינשא לאחר נאמר לה שאינה צריכה מפני שמגורשת ועומדת אבל לינשא לזר קודם שתקיים התנאי לא נתירנה וכל וכל זמן שלא נותנת השטר תשאר עגונה זה כתבתי להלכה ולמעשה אם יסכים עמי התורה יושב על כסא כי משפט ההוראה לו נאה: ואם לא אבטל דעתי הקצרה מפני דעתו הרחבה נגמר ביום ששי בסדר ובשנת ויעש האיש כאשר אמר לפ"ג:
יעקב חזקיהו בן לא"א החכם השלם כמהו"רר דוד ישראל עטיאש נר"ו:
בבית היתומים מהמנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: וגם נדפס אצלם מסכת סוכה עם פירש"י ותוספות ופסקי תוספות ורבינו אשר ופסקי הרא"ש ופ' המשניות להרמ"בם וגם נר מצוה ותורה אור ומסורת הש"ס וגם חידושי מהרש"א הכל כאשר נדפס כש מהגדולים באמשטרדם לא יחסר כל בו. בכרך קטן: