שאלה יבמה גדולה בת כ"ה שנים נפלה לפני יבם קטן והמתינה בעיגונא איתתא קרוב לשמונה שנים עד שהיה ראוי ליבום או לחליצה וכשבקשו ממנו לפוטרה מחליצה לא רצה וטען שרצונו ליבם אותה ועם היית שהנער נער אביו נתן עיניו בממון האשה וציוה את בנו שלא יחלצנה כלל ועיקר אלא בתנאי שתתן לו מקודם סך גדול מנכסיה וכשר או קרובי האשה שלא נתרצה ליקח הממון שהסכימה לתת לו כפי יכולתה אלא אדרבא היה משתדל אב היבם הנזכר להכריחו מן הארץ כדי לעגן את האשה הלכו לפני השררה והשררה נתנו רשות וכח לקרובי האשה לאסור את היבם בבית האסורין וכן עשו ולא הוציאוהו משם עד שפטרה בחליצה ועכשיו טוען שאנוס היה בדבר בדבר וכדי לצאת מבית האסורין חלץ לה אך לא מלבו ומבעיא לן השתא אי איכא למיחש לחליצה מעושה ופסולה כיון שלא נהגו לכוף לחלוץ או דילמא ליכא למיחש לחליצה מעושה וכשרה ונפקא מינה אם הלכה וקיבלה קדושין מאחר לאחר שפטרה בחליצה זו מה דינו יורנו המורה  לצדקה ומהת"מש:
תשובה גרסינן ביבמות פ' מצות חליצה דף ק"ו ת"ר חליצה מועטית כפרה גט מוטעה פסול חליצה מעושית פסולה גט מעושה כשר היכי דמי אי דאמר רוצה אני אפילו חליצה נמי וחי לא אמר רוצה אני גט נמי לא הכי קאמר חליצה מוטעית לעולם כשר וגט מוטעה לעולם פסול חליצה מעושית וגט מעושה זמנין כשר וזימנין פסול הא דאמר רוצה אני הא דלא אמר רוצה אני דתניא יקריב אותו מלמד שכופין אותו יכול בעל כרחו ת"ל לרצונו הא כיצד כופין אותו עד שיאמר רוצה אני וכן אתה מוצא בגיטי נשים כופין אותו עד שיאמר רוצה אני ע"כ:
ובגיטין בסוף פ' המגרש דף פ"ה תנן גט המעושה בגוים פסול ובישראל כשר ובגוים חובטין אותו ואומרים לו עשה מה שישראל אומרים לך ע"כ ובגמרא אמר רב נחמן אמר שמואל גט מעושה בישראל כדין כשר שלא כדין פסול ופוסל ובגוים כדין פסול ופוסל שלא כדין אפי' ריח גיט אין בו ע"כ ופירש"י פסול ופוסל פסול להתירה לינשא ופוסל מן הכהונה משום ריח גט עכ"ל ופסקו הרי"ף והרמב"ם כהאי לישנא דמתני' דסוף פ' המגרש וז"ל הרי"ף גט מעושה בישראל כשר ובגוים חובטין אותו ואומרים לו עשה מה שישראל אומרים לך ע"כ ופירש בעל נימוקי יוסף ובגוים חובטין וכו' כלומר ובגוים פעמים שכשר אם אומרים לו עשה מה שישראל אומרים לך שעכשיו אין הגוי אלא כמקל ורצועה לב"ד של ישראל ושלוחו של ב"ד ואין מדקדקין בשליח שהוא שופט אם הוא ישראל או גוי עכ"ל וכן כתב בעל הלכות גדולות וכן כתב הרמב"ם פ"ב מהלכות גרושין ס"כ וז"ל מי שהדין נותן שכופין אתו לגרש ולא רצה לגרש ב"ד של ישראל בכל מקום ובכל זמן מכין איתו עד שיאמר רוצה אני ויכתוב הגט והוא כשר וכן אם הכוהו גוים ואמרו לו עשה מה שישראל אומרים לך ולחצו אותו ישראל ביד הגוים עד שגירש הרי זה גט כשר עכ"ל וכתב ה"ה מי שהדין נותן וכו' בערכין פ' האומר משקלי עלי וכן בגיטי נשים כופין אותו עד שיאמר רוצה אני ובפ' המגרש גט מעושה בישראל כשר ובגוים פסול ובגוים חובטים אותו ואומרים לו עשה מה שישראל אומרים לך עכ"ל הרב המגיד:
וכתב עוד הרמב"ם בהלכות יבום פ"א ס' כ"ה וז"ל המוסר מודעה לחליצה חליצתו פסולה לפיכך ראוי לדיין לומר לו בטל המודעה כדרך שעושין בגט לחצו ישראלים והכוהו עד שחלץ אם כדין עשו חליצתו כשרה ואם שלא כדין עשו כגון שהיו הדיוטות או שטעו חליצתו פסולה ואם הגוים אנסוהו מעצמם אם היה הדין נותן שיחלוץ חליצתו פסולה ואם שלא כדין אינה חליצה עכ"ל:
הנה לפניך סברת שני המאורות הגדולים האלה כלם שוים לענין דינא כי כל היכא דלחצו גוים לתת גט או חליצה מדעת עצמם אפי' היה הדין נותן כך חליצתו פסולה והגט פסול אבל אם הכוהו גוים ואמרו עשה מה שישראל אומרים לך ולחצוהו עד שגירש וחלץ חליצתו כשרה דעכשיו הגוים שליחות ישראל הם עושים ואינם אלא כמקל ורצועה לב"ד של ישראל כמו שכתב בעל נימוקי יוסף וכן פסק הטור א"ח סימן קל"ד וז"ל ואם אנסוהו גוים לגרש אפי' אנסוהו כדין שחייב להוציאה אינו גט להתירה אלא לפוסלה לכהונה ואם אנסוהו שלא כדין אפילו ריח גט אין בו לפוסלו מן הכהונה אבל אם ב"ד של ישראל כופין אותו ע"י גוים ואומרים לו עשה מה שישראל אומרים לך וכופין אותו על כך הוי גט וכתב הרמ"ה דוקא בזה הלשון אבל אם גוים כופין אותו ואומרים תן גט אע"פ שישראל אומר להם לכופו פסול ולא נהירא לא"א הרא"ש ז"ל דכיון שישראל אומר להם לכופו אפי' אם הגוים אומרים ליתן גט כשר עכ"ל וכתב עוד לקמן הלכות חליצה סימן קס"ט וז"ל חליצה מעושית שלא כדין ע"י דייני ישראל שטעו וכפו לחצוץ פסולה ופוסלת ואם כדין כפוהו כשרה וגוים שכפו מעצמן פסולה ופוסלת אפי' כדין כפוהו שלא כדין אינו כלום אפי' לפוסלה כפוהו דייני ישראל ע"י גוים שכפוהו גוים לעשות מה שישראל אומרים לו כשר עכ"ל. וכן פסק הרב ב"י סימן קנ"ד וז"ל ואמאי דתנן ובגוים חובטין אותו וכו' כתב הרא"ש פירש רבינו תם האי דקאמר ובגוים חובטין אותו וכו' קאי אהא דקאמר ובגוים פסול לאשמועינן דאפי' בכי האי גוונא פסול דלא בני עישוי נינהו ושוב חזר בו ופירש ובגוים כיצד יעשו שיהיה כשר חובטין אותו ואומרים לו עשה מה שישראל אומרים לך דלפניהם ולא לפני גוים היינו כשהעישוי ע"פ דייני גוים אבל אם העישוי ע"פ דייני ישראל אפי' אם גוי כופהו לא מקרי לפני גוים וכן פירש בעל הלכות גדולות וכן נראה עכ"ל וכן כתבו התוספות ורשב"א וכן משמע בירושלמי וכן פירש רשב"ם בפ' חזקת הבתים וכן דעת הרמב"ם בפ"ב מהלכות גירושין דכיון שהגוים אינם חובטים אותו אלא ע"פ דייני ישראל כשר עכ"ל הר"ב ב"י ז"ל:
ומעתה אבוא לנדון דידן שהיבמה אינה רוצה כי אם לחלוץ והיבם אע"פ שהוא נער רוצה לייבם מפני שנתן בממון עינו ולא יחלוץ כי אם יתנו לו סך גדול ואביו רוצה להבריחו מן העיר כדי שתשאר עגונה וכפוהו ע"י גוים לחלוץ ולעשות מה שישראל אומרים לו ונסתפק ה"ה אם היא חליצה מעושית או לא דלפי דעתי בסברת כל אלו הפוסקים דכתיבנא דכל שהגוי אינו כופה אותו מעצמו אלא כדי שיעשה מה שישראל אומרים לו דודאי בלי שום ספק דאינה חליצה מעושית פסולה אלא חליצה כשרה היא וזה מכמה טעמי:
חדא דלא מקרי חליצ מעושית אלא כשהיא שלא כדין דאז אפי' ע"י דייני ישראל אינה חליצה גמורה ובנ"ד הכפייה הוי כדין כיון שהיבם אינו רוצה לחלוץ משום מצוה אלא אם יתנו לו סך גדול דנדון כזה היה ראוי לכופו בשוטים ובעקרבים אם היה יכולת ביד ישראל מפני שהוא רוצה ליהנות מהמצוה ואנן קיימא לן מצות לא ליהנות ניתנו וכמו שכתב  הרא"ש:
ועוד כיון שהיבמה לא רצתה להתייבם דינה כדין מורדת על בעלה וכופין את היבם לחלוץ כמו שכתבו הרי"ף והרמב"ם בפ"ב מהלכות יבום וכתב ה"ה שכן דעת כל האחרונים ז"ל משום דקיימא לן דמצות יבום קודם:
ועוד דנ"ד הוי מאותן שאמרו שנותנים לו עצה הגונה כיון דהיא זקנה שיש לה עשרים שנה יותר מהיבם דאם קיבלוהו טוב ואם לא קיבלו מהם כופין אותו ב"ד לחלוץ וכמו שכתב הרב ב"י בשם הרשב"א וז"ל כתוב בתשובות הרשב"א סימן אלף ור"מ מדברי בעל ההלכות נראה דכל שהיבמה אינה רוצה להתייבם וב"ד רואין שיכניס קטטה לתוך ביתו כאותם שאמרו ב"ד קורין אותו ונותנים לו עצה ההוגנת לו וכו' שאם לא קיבל מהם כופין אותו עד שיאמר רוצה אני עכ"ל. א"כ בנ"ד הכפייה הוי כדין בדייני ישראל וכיון שכן אם לחצו אותו דייני ישראל ע"י דייני גוים וכפוהו עד שחלץ הוי כמקל ורצועה לדייני ישראל וחליצתו כשרה:
ובדברי מצאתי סמך לי ברור ודומה לנ"ד בתשובות הרא"ש ז"ל בכלל נ"ב היבמה שנפלה לפני יבם נער וכתב שם שהיבם לא היה רוצה לחלוץ עד שיתנו לו דבר קצוב והיבמה היתה עניה ואינה חפצה להתייבם והשיב שאם יכולים להטעותו שידרו לו ממון על מנת שיחלוץ הרי טוב ולא יתנו לו כי חליצה מוטעית כשרה ואם אינם יכולים להטעותו יראה כי בנדון זה שאינו מכוין לשם מצות יבום אלא תובע ממון כדי לקיים מצות חליצה כופין אותו כדי לקיים מצות חליצה בלי ממון ואם היה תובע לייבם נראה דאמתלא גדולה נותנת לדבריה שאינה רוצה להתייבם לי כיון שהוא נער ובער ואין לו במה לפרנסה ורש"י כתב דלאו דווקא מוכה שחין אלא בכל אמתלא שתתן לדבריה ובירושלמי דמצות חליצה גרסינן הוא רוצה פירוש לייבם והיא אינה רוצה שומעין לה היא רוצה והוא אינו רוצה שומעין לו ובנדון זה כופין אותו לחלוץ בלא ממון דמצות לאו ליהנות ניתנו ואין נוטלים שכר עליהם עכ"ל:
הא קמן לדעת הרב ז״ל דכל שאינו מכוין לשם מצות יבום כמו בנ"ד שנתן עינו בממון ועוד שרוצה סך גדול כדי לחלוץ ואם לא יתן רוצה לברוח ולעגן אותה כל ימיה דכופין אותו לחלוץ ואם אין יכולת ביד ישראל פשיטא דלדעתו כופין אותו ע״י גוים כדי לקיים מאמר הב"ד ולא יהיו בנות ישראל עזובות ועגונות ויבואו לידי עבירה:
ומה שטען היבם שהוא אנוס וכו' אין טענתו טענה משום דלא מקרי אנוס אלא למי שנלחץ ונדחק לעשות דבר שאינו מחוייב בו כגון מי שהוכה עד שמכר או עד שנתן אבל זה שנלחץ ונדחק לעשות דבר שהוא חייב ואינו רוצה לעשות כי אם ע"י ממון אין זה אנוס אלא הוא אנס עצמו ע"י יצרו שתקפו לבטל המצוה כמו שכתב הרמב"ם בדעתו הרחבה בהלכות גרושין פ"ב וז"ל ואם הכותיים מעצמם אנסוהו עד שכתב הואיל והדין נותן עד שיכתוב הרי זה גט פסול ולמה לא בטל גט זה שהרי הוא אנוס בין ביד גוים בין ביד ישראל שאין אומרים אנוס אלא למי שנלחץ לעשות דבר שאינו מחוייב חן התורה כגון מי שהוכה עד שמכר או עד שנתן אבל מי שתקפו יצרו הרע לעשות עבירה או לבטל מצוה והוכה עד שעשה דבר שחייב לעשותו או עד שנתרחק מדבר האסור לעשותו אין זה אנוס ממנו אלא הוא אנס עצמו בדעתו הרעה לפיכך זה שאינה רוצה לגרש מאחר שהוא רובה להיות מישראל ורוצה הוא לעשות כל המצות ולהתרחק מן העבירות ויצרו הוא שתקפו וכיון שהוכה עד שתשש יצרו ואמר רוצה אני כבר גירש כרצונו עכ״ל ובנ"ד שתקפוהו ישראל ע"י גוים לעשות דבר שהוא חייב בו אין זה אנוס וחליצתו כשרה:
ואע״פי שיש לבעל דין לחלוק ולומר דבנ"ד הכפייה שלא כדין אפי' ע"י ישראל משום דאין כופין אלא למוכי שחין או שאר מומים:
יש לומר דלאו דווקא מוכה שחין דאיכא נמי אחריני דכופין כגון המורדת על בעלה דלפי דעת הרי"ף והרמב"ם כופים את היבם לחלוץ ואם אינא רוצה היבמה להתייבם כמו שכתב בהלכות יבום פ"ב הלכה יו"ד וז"ל יבמה ראויה ליבום שלא רצתה להתייבם דינה כדין מורדת על בעלה וכופין את יבמה לחלוץ לה ותנא בלא כתובה עכ"ל וכתב ה"ה ז"ל יבמה ראויה וכו' כך העלו בהלכות פ' אע"פ שכותבין אגרת מרד על שומרת יבם וכן דעת האחרונים ז"ל עכ"ל ולפי דעת רש״י אם היבמה נותנת אמתלא לדבריה שאין היבם הגון לה כופין אותו לחלוץ וז"ל ביבמות פ׳ החולץ ומיהו היכא דצבי ליבומי ואיהי אמרה לא בעינא ליה ואמרה דברים ניכרים אם מצינו לאטעויי דאמרי ליה חלוץ לה על מנת שתתן לך מאתים זוז מטעינן ליה ואי לא כפינן ליה וחליץ דאמר רב ששת מנין ליבמה שנפלה לפני מוכה שחין שאין חוסמין טענותיה וכו' ולאו מוכה שחין דוקא אצא כל אמתלא שתתן לדבריה וכו' כפינן ליה וחליץ עכ"ל:
א״כ הוא הדין בנ"ד נמי כופין לחלוץ ואם כפוהו ע״י גוים לעשות מה שישראל אומרים לו וחלץ חליצתו כשרה:
כללא דמלתא מכל הני מילי מעלייתא דבנ"ד ודאי חליצתו כשרה ולא מקרי חליצה מעושה משום דבית דין של גוים שליחותא דישראל קא עבדי הנראה לדעתי כתבתי להלכה ולא למעשה עד שיסכים עמי היושב על כסא ההוראה מלכותו יכון עד ביאת משיחינו אמן: בסדר ובשנת וישלחהו מעמק חברון ויבא שכמה לפ״ג:
נאם הצעיר אברהם פירננדיס יצ״ו