שאלה ראובן נתן לשמעון עשרה אלף פרחים עיסקא למחצית שכר וקנו מידם בקניין גמור ובשטר שתעמוד השותפות עד סוף ה' שנים רצופות ואחר עבור זמן זה הרויחו ג' אלפים פרחים ועתה באו לחלוק הריוח הנזכר וטען שמעון ואמר שאני נוטל שני חלקים ואתה תטול חלק אחד הגם שאמת שחתמו בשטר למחצית שכר לא נתתה לי שכר טרחי ולא היה תנאי בזה בשטר ומה גם אם אתה תטול החצי יהיה ודאי רבית אחר שלא התנינו שכר הטורח שאני מתעסק במעות ואתה יושב בביתך וראובן טוען שכר טורח הוא אפילו פרוטה בבל שנה ומעותי הם למחצית שכר פלגא מלוה ופלגא פקדון הגע עצמך אם היינו מפסידים היה כל אחד משלם חצי ההפסד כאשר הוא כתוב בשטר יורנו המורה הדין עם מי ומ"ה תמש:
תשובה מאמרם ז"ל בבא מציעא דף ק"ד אמרי נהרדעאי האי עסקא פלגא מלוה ופלגא פקדון עבוד רבנן מילתא דניחא ליה ללוה וניחא ליה למלוה השתא דאמרינן פלגא מלוה אי בעי למישתי ביה שכרא שפיר דמי רבא אמר להכי קרו ליה עסקא דא"ל כי יהיבנא לך לאעסוקי ביה ולא למשתי ביה שכרא אמר רב אידי בר אבין ואם מת נעשה מטלטלין אצל בניו רבא אמר להכי קרו ליה עעקא דאם מת לא יעשה מטלטלין אבל בניו אמר רבא חדא עסקא ותרי שטרי פסידא דמלוה תרי עסקי וחד שטרא פסידא דלוה ואמר רבא האי מאן דקביל עסקא מן חבריה ופסיד טרח ומלייה ולא אודעיה לא מצי א"ל דרי מהאיך פסידא בהדאי משום דאמר ליה להכי טרחת למליותיה כי היכי דלא ליקרו לך מפסיד עיסקי אמר רבי הני בי תרי דעביד עסקא בהדי הדדי ורווח ואמר ליה חד לחבריה תא ליפלגו אי אמר ליה אידך נרוח טפי דינא הוא דמעכב ואי אמר ליה הבלי פלגא דרווחא א"ל רווחא לקרנא משתעבד ואי אמר ליה הבלי פלגו רווחאי ופלגו קרנאי אמר ליה עסקא להדדי משועבד ואי א"ל נפלגו רווחא ונפלגו קרנא ואי מטי לך פסידא דרינא בהדך אמר ליה לא מזלא דבי תרי עדיף ע"כ בגמרא:
ופר"שי האי עסקא פלגא מלוה ופלגא פקדון המקבל פרומטיא מבעל הבית ושמה לה כפי דמיה שהיא שוה כאן והוא מוליכה למקום היוקר למחצית השכר חצי אחריות אונסיה עליו כמלוה וחצי אחריות על בעלים דפקדון: תקון רבנן הך תקנתא דניחא להו לתרוייהו: אי בעי למשתי ביה שכרא אם רצה להוציא חצייה בהוצאת ביתו מוציא שהרי מלוה עליו היא לאעסוקי ביה דמתוך שמשתכר בשלך תטרח ותעסוק בה יפה: ואם מת הלוה והעסקא קיימת ביד בניו הרי חצייה שהיא מלוה נעשית מטלטלין אצל בניו ואין הבעלים גובים ממנה דמטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבעל חוב: להכי קרי להו עסקא שתהיה קיימת תמיד מתעסק בה דסמכו עליה בעליה שלא תנתן להוצאה ואם מת לוה יגבו ולא תעשה כמטלט' שלהם דכיון דצריכה להיות קיימת סמיכתו עליה כמקרקעי דטעמא דלא קא משתעבד מטלטלי דיתמי לב"ח משום דמעיקרא לאו עלייהו סמך דלאו למגבי מינייהו אוזפיה שהרי בידו להוציאן אבל הני אין בידו להוציאן וסמך עליהו: חד עסקא ותרי שטרי פסידא דמלוה משום דסתם עסקא תלתא באגר לבעל הבית ופלגא בהפסד כדאמר באיזהו נשך גבי שטרא דרב עליש דאי לא מתחזי כרביתא דכיון דפלגא מלוה אי לאו דשקיל מנת' באגרא דפלגא פקדון אשתכח דקא טרח בפקדון משים רבית דמלוה הילכך מאן דיהיב עסקא ב' חבילות בגדים במנה נכתוב שטר של מנה ואי הפסיד באחת מן החבילות מדמי הקרן חמשים ה' דינרין וישתכר בחברתה ט"ו דינרין אין כאן חשבון הפסד לבד ולשכר לבד אלא נשתכר בפרגמטיא זו י' דינרים ויטלו בעליו מאותם י' דינרים שליש שלהן שלשה דינרין וג' דינר והמקבל יטול ב' שלישים: אי כתב עלייהו ב' שטרות כל חבילה שטר של חמשים נמצא חשבון של כל אחד לבדו ויקבל עליו המלוה בהפסד החצי שהוא ב' דינרין וחצי ובשכר של חברתה לא יטול אלא שליש ולא נמצא לחלקו שכר אלא שלשים משום דהיינו ה' דינרין דדינר ו' מעות בחצי פשיטי הן הרי פסידא דמלוה: תרי עסקי וחד שטרא פסידא דלוה קבל ממנו היום במנה ולמחר במנה וכתב שטר על מאתים הפסיד הלוה כמו דפרישית שאם יהיה הפסד בזה ושכר בזה לא יחשבו כל אחד לבדו אלא השוכר ימלא הקרן תחלה ואח"כ יחלוקו המות' ואם כתב שני שטרות כמשפט הזה מחשב הפסד של זה לבד והשכר של זה לבד ויקבלו הבעלים עליהם בהפסד החצי ובשכר השליש ועיצה טובה קמ"ל רבא דבחד עסקא נכתוב חד שטר ובתרי עסקי נכתוב שני שטרי ויהיה הדבר שקול: ולא מצי למימר ליה לבתר דמלייה: דרי מהאי פסידא קמא בהדאי וקבל עליך חצי הפסד ובשכר טול שליש ונמצא פוחת מן הקרן: דא"ל להכי טרחת ומליי' דמדלא אודיעתנן מעיקרא נכלם היית בדבר ואדעתא דמלוי קרנא טרחת בי תרי דעבוד עסקא בהדי הדדי ורוח שני קבלנים שקבלו עסקא מבעל הבית בשותפות שימכרוהו ויסחרו במעות עד זמן פלוני ויחלקו ביניהם ובין בעל הבית כמשפט ונשתמשו חצי הזמן ונשתכרו: דמעכב עליה עד שיגיע הזמן שקבעו לבעל הבית שיחזרו לו את שלו והמותר יחלוקו: אי אמר ליה נפלוג רווחא השתא מפרש ואזיל מאי טעמא אית ליה דליעכב אי אמר ליה האי פלוג רווחא והקרן נתפוס עדיין להרויח בו עדיין הזמן מצי אמר ליה אידך רווחא לקרנא משתעבד שמא בסחורא שנעשה עוד נפסד וצריך שיהיה הריוח קיים להשתכר בו עוד כדי למלאת הקרן: ואי אמר נפלוג תרוייהו מצי א"ל עסקא להדדי משתעבד ואם נחלוק שמא אני אפסיד בסחורא שאקנה שהרי קבלתי אני להתעסק בה עד אותו הזמן ואם אפסיד אני שמא חלק השני ישתכר וימלא חסרון ואנו יחד קבלנו ונשתעבדו החלקים זה לזה:
ויפה פירש הרב בי תרי דעבוד עסקא בהדי הדדי ורוח שני קבלנים שקבלו עסקא מבעל הבית בשותפות שימכרו ויסחרו עד זמן פלוני כתב רש"י שני קבלנים להוציא יחיד שקבל עסקא מבעל הבית לזמן קצוב המקבל יכול לחזור בו כדין הפועל שיכול לחזר בו אפי' בחצי היום אבל הנותן אין יכול לחזור בו לפי שנתן לו רשות והשליטו להשתכר בועד ומן שהתנו ביניהם ועוד כתב הרב ויסחרו במעות עד זמן פלוני להוציא שאם קבלו מב"ה סתם ולא קצבו להם זמן שיכולים לחלק כל זמן שירצה אחד מהם ואין חבירו יכול לעכב לפיכך כתב רש"י דדינא דרבא הוא בשני קבלנים שקבלו מב"ה וגם התנו לזמן קצוב אלא שראיתי להרא"ש ז"ל בתחלת העיון שדבריו סותרים זה את זה שכתב האי עסקא פלגא מלוה ופלגא פקדון הנותן ממון לחבירו להתעסק בו בסתם תקנו חכמים שיהא חציו מלוה ואחריות על המקבל וגם הריוח שלו ובלבד שיתן שכר טורחו כדתנן לעיל במתניתין אין מושבין חנוני ואי לא יהיב ליה הוי רבית כי הוא טורח בחצי הפקדון להרויח לנותן בשכר חצי ההלואה עבוד רבנן מילתא דניחא ליה ללוה וניחא ליה למלוה שחולקין ביחד הריוח וההפסד וההוא דלעיל דרב עיליש לפי שהיה כתוב בשטר פלגא באגר והפסד ולא פירש בו השכר לכך אמר רבא אי פלגא באגר תרי תלתי בהפסד ואח"כ כתב תרי שטרי פסידא דמלוה תרי עסקי וחד שטרא פסידא דלוה מיירי כשנתן לו עסקא ולא קצב לו שכר דאז הוו תלתא באגר ופלגא בהפסיד לנותן וכו' וזה הפך מה שכתב למעלה דההיא דרב עיליש מיירי שלא פירש בו השכר ולכך אמר רבא פלגא באגר תרי תלתי בהפסד מפני שלא קצב לו שכר ובכאן כתב כשנתן לו עסקא ולא קצב לו שכר וא"כ היינו דרב עיליש ולמה הרא"ש ז"ל כתב תלתא באגר ופלגא בהפסד והיה לו לומר פלגא באגר תרי תלתי בהפסד כל זה נראה במושכל ראשון אבל אחר ההשקפה לטובה דברי הרב נבונים למבין כי ההיא דרב עיליש היה כתוב בשטר פלגא באגר ובהפסד ולא היה כתוב בו כמה שכר טורחו וזה ודאי הוי רבית כמו משנתנו אין מושיבין חנוני למחצית שכר אלא א"כ נתן לו שכרו כפועל בטל ולכך אמר רבא פלגא באגר תרי תלתי בהפסד כדי שלא יבוא לאבק רבית ובכאן דתרי עסקי וחד שטרא מיירי שכתוב בשטר שנתו לו מעות או סחורה בתורת עסקא ולא פי' למחצית שכר ולא לרביע גם לא קצב לו שכר טורחו ולכך כתב הרב תלתא באגר ופלגא בהפסד זה מה שנראה לנו כדברי הרא"ש  ז"ל:
ורבנו הגדול רוח אחרת עמו שכתב שדברי רבא הם כשהדבר ידוע לפי המנהג שאם יניח כל המעות של עסקא יתוסף בהם הריוח שכתב אשכחן לקצת רבואתא דכתב דהא דרכא ליתא דאם כן אין לדבר סוף והאי מימרא לאו דאסמכתא הוא דלא אפשר לדחויי מימרא דליכא עליה פלוגתא בלא ראיה ועוד דלא אמר רבא דאית ליה למומר הכי אלא היכא דידיעא מילתא לפום מנהגא דעלמא דאי שביק ליה לקמיה מיתוסף ביה רווחא אבל היכא דידיעא מילתא לפום מנהגא דאי שביק ליה לההוא עסקא לקמיה לא מיתוסף ביה מידי לא קאמר רבא הכי וכל שכן הכא דאי מעכב ליה חיישינן לפסידא הילכך איתא לההיא דרבא הרי לך מכח הקשיא של רבואתא מחלק בין ידוע לשאין ידוע גם כתב והיכא דשקיל ליה איניש עסקא מחבריה לאיעסוקי ביה ואזל ליה לדוכתא אחרית. ובעא למפליגיה לההוא עסקא או זוזי דעסקא קמי בי דינא אדעתא למישקל איהו ההוא פלגא דבתורת מלוה לא. עסוקי ביה לנפשיה ומפקיד לוה לההוא פלגא אחרינא בתורת פקדון גבי איניש דעלמא כי היכי דלא ליתן ליה רוחא למרי עסקא הא מילתא חזינא בה בעיא מקמי רבואתא ואהדרו דאע"ג דלית ליה לשותף למפלג בלא דעתא דשותפיה אי עבד הכי ואתני קמי בי דינא או קמי תלתא מאי דעבד עבד וליתליה למארי עסקא למשקל מיניח רווחא ואייתו להו ראיה מההוא דאמרינן איסור ורב ספרא עבדו עסקא בהדי הדדי אזל רב פסרא פלג בלא דעתא דאיסור אתו לקמיה דרבא א"ל זיל אייאי תלתא דפלגת קמייהו אי נמי תרי מגו תלת דפלגת קמייהו וכו' ואנן לא סבירא לן הכי דמהא שמעתתא דרכא דאמר להכי קרו ליה עסקא דאמר ליה לאעסוקי ביה יהבי לך ולא למשתי ביה שכרא שמעינן דלית ליה לשותף למפליגיה לממונא למשקל פלגא לאיעסוקי ביה לנפשיה דלאו אדעתא דעביד ביה הכי יהביה נהליה הילכך אי אתני ליה הדין תנאה בפני כל ב"ד שבעולם לא מהניא ליה הדין תנאה ולא כלום ועוד אי אמרת דמהני תנאה בההיא פלגא דבתורת מלוה ואע"ג דלאו אדעתא דהכי יהביה נהליה מהני נמי כאידך פלגא דבתורת פקדון ומשוי ליה לכל זה גביה כי מלוה ושקיל ליה לרווחא לחודיה ואע"ג דלאו אדעתא דהכי יהביה נהליה ואם כן מאי אהני לן הא דעבדו רבנן עסקא פלגא מלוה ופלגא פקדון הואיל ומילתא תליא ביה בלוה ואי בעי לאתנויי עלה ולבטולה מצי מבטל לה אלא האי מימרא פריכא היא ולאו דסמכא הוא והא דאיסור ורב ספרא דאזל רב ספרא ופלג בלא דעתא דאיסור והנהו תרי כותאי נמי דעבדו עסקא בהדי הדדי דשמעת מינייהו דאית ליה לשותף למיפלג קמי תלתא בלא דעתא דשותפיה לאו כד הוי ממונא דחבריה הוא אלא כד הוי ממונא לתרוייהו הוא דמצי שותף למעבד הכי דכי שקיל ממוניה הוא דקא שקיל מגופיה דעובדא שמעת דהאי עסקא דעבדו איסור ורב ספרא בהדי הדדי דממונא דתרוייהו הוה דקאמר ליה רב ספרא לרבא מי דמי התם אפוקי ממונא ממר ומתן ליה למר הכא אנא דידי שקלי גילוי מלתא הוא ובתרי סגיא אלמא רב ספרא דידיה שקל ולא ממונא דאיסור שקל הילכך ליכא למגמר מהאי מעשה אלא למאן דבעי לישקל ממונא דנפשיה אבל למאן דבעי למישקל ממונא דחבריה לא ומהא שמעתתא דרבא שמעינן דלית ליה למעבד הכי וכן הלכתא ע"כ דברי הרב:
והגם שמשמעות הלשון דעבדו עסקא בהדי הדדי דאיסור ורב ספרא גם בהני כותאי דעבדו עסקא בהדי הדדי אינו אלא מי שנותן המעות והמקבל נושא ונותן בהם ובזה נקרא עסקא ולא שותפות כדברי הרב עם כל זה דברי רבנו הגדול מוכרחים מצד עצמם שאם לא נאמר כדבריו קשיא דרבא ארבא זיל איתי תלתא קמייהו אי נמי תרי מגו חלת אלמא יש לו רשות לחלק העסקא ובכאן בנושא שלנו אמר רבא הכי בי תרי דעבוד עסקא ורווח ואמר ליה חד מנייהו לחבריה תא ליפלוג א"ל אידך נרוח טפי דינא הוא דמעכב ואי אמר ליה הבלי פלגא רווחא א"ל רווחא לקרנא משתעבד וכן בכלם והלכתא כרבא ולפי זה אם נאמר דאיסור ורב ספרא מירי בעסקא ממש כמ"ש הגאונים דברי רבא סותרים זה את זה וגם קשיא הלכתא אהלכתא דשם פסק רבא דיכול לחלק ובכאן פסק דאינו יכול לחלק וחבירו מעכב וכן הלכה אלא ודאי כדברי רבנו הגדול כי שם הוא בשותפות ועסקא לאו דווקא ובכאן בנושא שלנו הוא עסקא גמורא זהו מה שהורונו מן השמים:
וכן הורה הרמב"ם ז"ל כשיטת הרי"ף רבו שכתב בפרק ז' מהלכות שלוחין ושותפין אין המתעסק יכול לחלק המעות של עסק או הסחורה ולומר אטול את החצי שבתורת מלוה לעצמי ואשא ואתן בו ואניח החצי שבתורת פקדון בבית דין שלא נתן לו ממון זה אלא להתעסק בכולו ואם חלק ועשה זה אפילו בב"ד הגדול לא עשה כלום אלא השכר או ההפסד ביניהם על אותן הדרכים שביארנו ע"כ:
ועדיין צריכים אנו להעמיק בדברי הרמ"בם ז"ל כי לא דאי שפסק במתעסק שאינו רשאי לחלק אלא אף בשותפין כתב כן שכתב בפרק רביעי מהלכות שלוחין ושותפין השותפין שהתנו ביניהם שיעמדו בשותפות זמן קצוב כל אחד ואחד מהן מעכב על חבירו ואינו יכול לחלוק עד שיגיע הזמן או עד שיכלה ממון השותפות ואין אחד מהן יכול ליטול חלקו מן הקרן ולא בשכר עד סוף הזמן וכו' ודין זה אין לו מקור כי אם מימרא דרבא הני בי תרי דעבוד עסקא בהדי הדדי ורווח וא"ל חד לחבירה תא לפלוג וזה הפך מה שכתב הרי"ף שהוא מחלק בין מתעסק דהיינו מימרא דרבא ובין שותפין דהיינו איסור ורב ספרא דבעי למשקל ממונא דנפשיה ובשביל כך יכול לחלוק וההיא דרבא הוא ממונא דחבריה ולכך אינו יכול לחלוק לדעת הרא"ש ז"ל ורש"י שפירשו סוגיא של רבא שנים שלקחו עסקא מבעל הבית אבל לדעת הרי"ף והר"מה מימרא דרבא אחד שלקח עסקא מבעל הבית גם הרב כסף משנ' כתב שדין זה למדו הרמ"בם ממירא דרבא וסבר דהוא הדין לשותפין וזה הפך דברי הרי"ף זאת ועוד אחרת הרב בעצמו פסק פרק חמישי מהלכות שלוחין ושותפין אחד מן השותפין שבא לחלוק שלא מדעת חבירו חולק בפני שלשה ואפי' הן הדיוטות ובלבד שיהיו נאמנים ויודעים בשומא ואם חלק בפחות מ"ג לא עשה ולא כלום במה דברים אמורים כשחלקו פירות אבל אם היו מעות המעות כחלוקים הם ויש לו לחלק שלא בפני ב"ד ומניח חלק חבירו בבית דין במה דברים אמורים כשהיו המעות כולן מטבע אחד ושוין אבל אם היו מקצתן חדשים ומקצתן ישנים ואין צריך לומר אם היו מקצתן יפות ומקצתן רעות הרי הן כפירות ואין חולקין אותו אלא בבית דין וזה ממש דעת הרי"ף שדחה דברי הגאון והעמיד דווקא שותף יכול לחלק ולא מתעסק והרמ"בם כתב בפרק ד' שהשותפין אין יכולין לחלק:
וכדי לצאת ידי חובה מהנשר הגדול צריכין אנו לומר שיש חילוק בשותפים עצמם שאם התנו ביניהם לזמן קצוב אינם יכולים לחלק וכשכתב הרמ"בם אחד מן השותפים שבא לחלוק שלא מדעת חבירו חולק היינו שלא היה זמן קצוב לשותפו אבל המתעסק אפילו לא יהיה זמן אינו יכול לחלק וכמו שנתן הטעם שלא נתן לו ממון זה אלא להתעסק בכולו זהו להליץ בעד הרב שלא יהיו דבריו סותרים זה את זה ומה גם מדברי הרי"ף שמחלק בין שותף למתעסק ולא חלק בין זמן קבוע לשטר שאין קבוע וצ"ע:
ומעתה אשיב שולחי דבר מה שנסתפק החכם השואל שהשטר היה כתוב בו למחצית שכר ולא כתבו בו תנאי כמה שכר טורחו של שמעון שהיה מתעסק במעות נראה לי ודאי שזה הנושא שאנחנו בו הוא מה שאמרו בגמרא בפרק איזהו נשך דף ס"ח בני רב עיליש נפק עלייהו שטרא דהוה כתיב ביה פלגא באגר פלגא בהפסד ואמר רבא אי פלגא באגר תרי תלתי בהפסד ואי פלגא בהפסד תרי תלתי באגר וזה השטר של רב עיליש לא היה בו כמה נוטל בשכר טורחו כמ"ש הרא"ש והכי פירוש הגמרא לדעתי אי פלגא באגר למתעסק תרי תלתי בהפסד לבעל הבית דאם לא כן אינו משלם לו שכר טרחו ואי פלגא בהפסד לבעל המעות תרי תלתי באגר למתעסק ובזה משלם לו שכר שהיה מתעסק במעות ובעל הבית יושב בביתו וזהו מה שכתב הרמב"ם בפרק שישי מהלכות שלוחין ושותפין ועוד תקנו חכמים שכל הנותן מעות לחבירו להתעסק בהן ופחתו או הותירו ולא רצה ליתן לו שכר עמלו בכל יום ולא התנו ביניהם שום תנאי שיהיה שכר המתעסק באותו חצי של פקדון שליש ריוח הפקדון שהוא שתות ריוח כל הממון לפיכך אם הרויחו יטול המתעסק שני שלישי הריוח חבי הריוח של חצי המעות שהן מלוה ושתות הריוח בשכר שנתעסק בפקדון נמצא הכל שני שלישי הריוח ויטול בעל המעות שליש הריוח ואם פחתו יפסיד המתעסק שליש הפחת שהרי הוא חייב בחצי הפחת מפני שחצי המעות מלוה ויש לו שתות בשכרו באותו החצי של פקדון ונמצא שנשאר עליו מן הפחת שלישו מבעל המעות יפסיד שני שלישי הפחת ע"כ:
והנה מה שפירשנו אנחנו בסוגיא פלגא באגר תרי תלתי בהפסד הוא הפך דברי הכסף משנה ובאמת שזהו דעת הראב"ד שהשיג על הרמ"בם נ"ל שהוא שיבוש שכך אמרו חכמים תרי תלתי באגר פלגא בהפסד וכוונת הראב"ד תרי תלתי באגר למתעסק פלגא בהפסד לבעל המעות ולא כמו שפירש הרמ"בם תרי תלתי בהפסד לבעל הבית ולפי זה הפירוש נסתלקה טענת הכסף משנה מעל הראב"ד שכתב שסברת הראב"ד ז"ל יש מי שטועה ואומר שהנותן עסק סתם אם יהיה שם שכר יטול המתעסק חציו ואם היה שם הפסד יפסיד שליש ואין הדבר כן אלא א"כ התנו על דבר זה בפירוש וכו' ואין זה דעת הראב"ד אלא תרי תלתי באגר למתעסק פלגא בהפסד לבעל הבית ובאמ' כי קושית הראב"ד חזקה מאד שכן פשט דברי רבא ולא כפירוש הרמ"בם ואם לא היה הרב בית יוסף שנמשך אחר דברי הרמ"בם הייתי פוסק כדברי הראב"ד שהוא פשט הסוגיא אבל מה אעשה שכבר הורה זקן ואין לנו אלא דברי קדמונינו:
הכלל העולה מכל משא ומתן לנושא שאנחנו בו שהיה השטר כתוב בו למחצית שכר ולא היה כתוב בו תנאי כמה שכר טורחו ועמלו להתעסק במעות עד משך ה' שנים רצופים וכן עשה והרויחו ג' אלפים פרחים צריך ראובן לשלם שכר טורחו לשמעון בכל יום ויום שטענת שמעון חזקה והיא מסקנת כל הפוסקים ואם לא רצה לשלם לו שכר' יטול ראובן שני אלפים פרחים מפאת השותפות ומפאת שכר טורחו ועמלו וראובן יטול אלף פרחים הגע עצמך אם היו מפסידים היה מפסיד ראובן שני שלישי הקרן ושמעון מפסיד שליש לפי שהוא טורח הגם שכתוב בשטר מחצית שכר וגם מטענת ראובן שאמר הגע עצמך אם היינו מפסידים היה כל אחד משלם חצי ההפסד עכ"ז אחר שאין כתוב בשטר שכר טורחו בא זה ואבד זה וכן נראה מדברי הרי"ף שכתב תקנו רבנן מילתא דניחא ליה למלוה ולוה פלגא אגרא ופלגא הפסד ומשלם לו שכר טורחו ועמלו זה מה שנראה לנו עד שיבא לפני מורי הוראה מורנו ורבנו בבית המדרש עץ חיים בסדר ובשנת וירץ לקראתם מפתח האהל וישתחו ארצה:
כה דברי המר והנמהר טרוד בטרדי הזמן בדוחק הפרנסה חייא הכהן די לאארה: