נשאלתי על יעקב ש"מ שעשה צואתו וצוה ואחר שאחר מותו ירשו נכסיו שלשת בניו ראובן ושמעון ולוי כדין התורה ופירש אחר כך שראובן ירש שליש א' מנכסיו ושמעון שליש אחר ולוי ירש בשביל שלישו המגיע לו עשרים וחמשה אלף פלוריניס ואחרי מותו נמצא שכל ממונו היה עולה סך מאה וחמשים אלף פלורוניס וגם נודע שכמו שנמצא סכום זה עתה שם היו באותה שעה כשעשה צואתו לא פחתו ולא השביחו עתה לשאול הגיעו כי מאחר ששני שלישי ממונו המגיע לראובן ושמעון הם עולים מאה אלף פלוריניס וללוי עשרים וחמשה אלף פלוריניס סך הכל מאה ועשרים אלף פלוריניס נמצא שעשרים וחמשה אלף פלוריניס הותרו מי מבניו הם הראויים לירש אותם על זה יורינו המורה להלכה ולא למעשה ועלינו יערה רוח הבורא:
תשובה שטרם אבוא להשיב אומר כי בראותי השאלה שנשאלתי סתומה וחתומה כי לא לא פורש בה הטענות שטוענים הבעלי הדינין כל א' וא' ליפות את כחו אעבור על מה שצוו החכמים אל תעש עצמך כעורכי הדיינין ואערוך להם משפט ואטען בשבילם ראובן ושמעון מצד א' ולוי מצד האחר ולא אטה ימין ושמאל כי אם מה שהורוני מן השמים וזה החלי בעזרת צור גואלי:
ואען ואומר דהאי דינא יש לה פנים לכאן ולכאן יען ראיתי אותה מורכבת על ארבעה אופנים עם ד' חיות ממללות זה אומר בכה וזה אומר בכה ראובן ושמעון טוענים ופומן ממלל רברבן ואומרים שלהם משפט כל השיור של העשרים וחמשה אלף פלוריניס הנותרים (דהיינו האופן הא') יען אביו בפירוש כתב בצואתו שלוי ירש בשביל שלישו המגיע לו כ"ה אלף פלוריניס דמשמע בהדיא דבהאי סכום מסתלק לו מירושתו ותו לא מידי דאם איתא שהיה רצון אביו שיהיה לו ללוי חלק בהאי שיור היה לו לפרש בהדיא ולומר והיותר ירשו כולם חלק שוה בשוה או כפי מה שהיה רצונו ועוד דבנ"ד מיירי דהותרו כ"ה אלף פלוריניס ואם יהיה בנדון שלא נמצא בכל ממונו כי אם ששים אלף פלוריניס האם נאמר שלוי לא ירש הכ"ה אלף שהניח לו אביו אלא כי אם עשרים אלף פלוריניס שהוא חלקו המגיע לו זה ודאי ברור כשמש דלא דכיון דבפירוש כתר שלוי ירש כ"ה אלף פלורינוס בשביל שלישו כ"ה אלף פלוריניס יקח וראובן ושמעון יפסידו ולא ירשו יחדו כי אם הנותר דהיינו ל"ה אלף פלוריניס יטלו בין שניהם וכיון שכן בנדון כנ"ד שהותרו כ"ה אלף פלוריניס למה לא ירויחו ראובן ושמעון האי שיור דכיון שהם קרובים להפסד למה לא יהיו ג"כ קרובים לשכר ואת"ל דלוי יטעון דגם כן יש לו חלק בהאי שיור באומרו שגם הם חלופו כמוהו שהרי לא הניח להם אביו לירש כי אם שליש ממונו המגיע לכל א' וא' ואם כן בהאי שיור כולם שוין לטובה ולמה יגרע הוא מאחיו שלא יטול חלקו שוה בשוה מ"מ אומרים ראובן ושמעון דלפחות יחלקו בהאי שיור כפי החלוקה הראשונה (זה האופן הב') דהיינו ארבעה חומשי לראובן ושמעון שני חומשי לכל א' וא' וללוי כי אם חומש אחד לבד ועליהם בא לוי וטוען נגדם ואומר דלו דווקא משפט כל ירושת השיור (זה האופן הג') דמה שכתב אביו בצואתו שלוי ירש בשביל שלישו המגיע לו כ"ה אלף פלוריניס לא היה להורע כוחו לומר דבכ"ה אלף פלוריניס סגי לחלקו דאם איתא שזה היה כוונתו שראובן ושמעון ירשו כל אותו שיור והוא לא ירש כי אם הכ"ה אלף פלוריניס היה לו לכתוב ולצוות בתחילה שלו שלוי ירש בשביל שלישו המגיע לו אלף והשאר שני בניו שהם ראובן ושמעון ירשו הכל אלא דאדרבא ליפות כוחו כתב כן לומר דידו על העליונה ובדידיה תליא הברירה אם כ"ה אלף פלוריניס הם יותר מן השליש יקח כ"ה אלף פלוריניס ואם השליש הם יותר יקח השליש וא"כ לו לבד דווקא משפט לירש כל אותו השיור ואף אם נאמר דלא היה כוונתו ליפות כחו של לוי אלא שירש בשביל שלישו דווקא כ"ה אלף פלוריניס ובהאי שיור רצה לצוות איזה דברים אחרים ואח"כ חזר ונתחרט ורצה שאף אותו שיור ירשו בניו מ"מ לפחות יחלקו וירשו אותו שיור שוה בשוה דהיינו שליש לכל א' וא' (זה האופן הרביעי) כנ"ל הנה לכם הארבעה האופנים ומראיהם ועל כולם אדון ואומר על מה אדניהם הטבעו ואני אבחר הדרך הטוב והישר לנ"ד לפי עניות דעתי:
ואתחיל לדון ולומר דלכאורה היה נ"ל לזכות לראובן ושמעון בכל האי שיור שהם העשרים וחמשה אלף פלוריניס (דהיא האופן הא') מהא דכתב הטור וז"ל אבל אם אמר תנו מאתים זוז פלוני בני שהוא פשוט בירושתו אין לו אלא ק"ק זוז ע"כ באופן דס"ל להטור ז"ל דאם אמר מחמת ירושה דאין לו אלא ק"ק זוז וא"כ בנ"ד נמי שכתב יעקב זה שבנו לוי ירש בשביל שלישו כ"ה אלף פלוריניס דלשונו זה כמי משמע מחמת ירושה דודאי דאין לו ללוי אלא הכ"ה אלף פלוריניס ותו לא מידי:
איברא דיטעון לוי כנגדם ממ"ש הטור בריש דבריו וגם הרמב"ם וכל הפוסקים והיא ברייתא מפורשת בגמרא פרק יש נוחלין (דף קל"ח) ז"ל תנו רבנן ש"מ שאמר תנו ק"ק זוז לפלוני בני בכור כראוי לו נוטלן ונוטל את בכורתו אם חמר בבכורתו ידו על העליונה רבה נוטלן רבה נוטל בכורתו וכו' ע"כ ופירש רשב"ם לפלוני בכורי כראוי לו אמרינן לקמן דהאי כראוי לו לישנא יתירא הוא ליפוי כח שנתן לו הני מאתים זוז לבד בכורתו הילכך נוטלן וגם את בכורתו ואי לא הוה אמר כראוי לו היה נוטלן בבכורתו:. רצה בכורתו נוטל אם היא יותר ממאתים שהרי אינו יכול לגרוע מבכורתו אפילו לר' יוחנן בן ברוקה כדנפקא לן בפירקין לעיל מולא יוכל לבכר: רצה ק"ק נוטל אם בכורתו פחות מק"ק זוז וה"ה אם אמר לפלוני בני סתמא ולא אמר בבכורתו דידו על העליונה כדפי' לקמן ודילמא כראוי לו בחובו קאמר ומשני היא דדייק לישנא יתירא אם לא אמר כראוי לא הוה אמרינן דבחובו או בבכורתו קאמר דיטול ק"ק והאי דנקט הכא בבכורתו אתא לאשמועינן דאע"ג דפריש בהדיא בבכורתו א"ה יטול כל בכורתו אם הוא יותר מק"ק זוז דידו על העליונה ע"כ ואע"פי שהר"אש חלק עליו כבר כתב הרב ב"י שהרב המגיד כתב בפי"א מהלכות זכיה שדעת הרטב"א כדעת רשב"ם ושכן עיקר וא"כ בנ"ד נמי נימא דכיון שיעקב זה צוה בכתב שבנו לוי ירש בשביל שלישו כ"ה אלף פלוריניס למה לא נאמר נמי דידו של לוי על העליונה רצה נוטל כ"ה אלף פלוריניס אם נמצא ששליש ממונו היא פחות רצה נוטל השליש אם היא יותר (דהיא האופן הג'):
ולכאורה היה נ"ל להשיב במאי דאיתא בגמרא פרק י"ט (דף ק"ל) ולומר דשאני בכור מפשוט אליבא דר"י בן ברוקה דהלכתא כוותיה דדווקא בבכור הוא דאמרינן דידו על העליונה משום דמלא יוכל לבכר נפקא דהכי משמע בכורה לא יוכל להעביר מבכור ואינו יכול להנחיל חלקו לא' מהן אבל בפשוט כתוב והיה ביום הנחילו את בניו התורה נתנה רשות לאב להנחיל לכל מי שירבה ופי' רשב"ם ביום הנחילו והוה מצי למכתב ביום שינחלו בניו לכל מי שירצה מבניו הן להרבות לו מאחיו הן להורישו הכל וכ"ו וא"כ בנ"ד נמי דמיירי בפשוט דיכול האב הן להרבות הן למעט נמי ניחא שמ"ש שלוי ירש כ"ה אלף פלוריניס בשביל שלישו המגיע לו דדווקא כ"ה אלף פלוריניס יקח ותו לא מידי דלא בידו של לוי תליא מילתא דנימא דידו על העליונה זה היה נ"ל לכאורה:
אלא דק"ל ממ"ש הרשב"א בשאלה הביאה הב"י בסי' רנ"ג ובסי' רפ"א דנראה דסותר ופליג לדברי הטור וז"ל כתב הרשב"א שנשאל על ראובן שכתב שטר לא' מבניו שנותן לו ק"ק זוז לאחר פטירתו מחמת ירושה ומת ובא זה לחלוק בנכסי אביו וליטול הק"ק זוז יתרים על חלקו מה דינו:
תשובה מסתברא שאין לזה אלא או הק"ק זוז או חלק ירושתו שאם רצה האב ליתנם לו יתר על חלקו למה כתב לו מחמת ירושה ומ"מ כיון שלא נתן שאר הנכסים לבן הקטן לא איבד זה זכותו בשאר נכסים והרי זה כאילו פירש שיכנסו אלו בחלק ירושתו וכאותה שאמרו תנו לבני בכורי ק"ק דינרים בבכורתו שאם רצה נוטלן או נוטל חלק בכורתו וכיון שכן פשט הוא שנעמיד אפוטרופוס לקטן וכ"ו עכ"ל הרשב"א הרי לך דס"ל להרשב"א דאף בפשוט אם אמר מחמת ירושה אמרינן דידו על העליונה ומשמע שחולק על הטור:
ואין לומר דשאני האומר בירושתו כלשון הטור דאז לא יטול אלא תה שנתן לו להיכא שאומר משום ירושה כמו שכתב הרשב"א ל דאו נאמר דידו על העליונה וכ"ו דהא ודאי משמע דאין שום חילוק בין שני אלה הלשונות וכ"ו וא"כ משמע דפליג הטור על דברי הרשב"א ז"ל:
והאמת הוא דלא פליגי שמה שכתב הטור ובת הוא כשחלק שאר נכסיו לשאר בנין ובהכי ודאי דיודה הרשב"א שלא יטול אלא ק"ק זוז שכ"כ בהדיא הרשב"א ז"ל וז"ל ומ"מ כיון שלא נתן שאר הנכסים לבן הקטן לא איבד זה זכותו בשאר הנכסים וכ"ו הרי לך בהדיא שאם נתן שאר הנכסים לבן האחר ולא שייר מידי אבד זה זכותו כדכתב הטור ז"ל ואם לא נתן שאר הנכסים לשאר בניו כנדון של הרשב"א לא איבד זכותו ואמרינן דידו על העליונה וא"כ און סתירה ביניהם באופן דבכ"ד אף שמה שנתן ללוי היה בלשון ירושה כיון של' פירש השיור למי נמי נימא כדכתב הרשב"א ז"ל דלא איבד לוי זה זכותו וידו על העליונה ויזכה בכל השיור כדטענתי ליה:
וכל זה איננו שוה לי דהניחא אם היה יעקב זה מצוה שלוי ירש כ"ה אלף פלוריניס בשביל שלושו ושאר נכסיו שאר בניו ירשו אז ודאי נאמר דאין לא ללוי אלא כה אלף פלוריניס כדכתב הטור ז"ל אבל אם אמר תנו ק"ק זוז לפלוני בני שהוא פשוט בירושתו אין לו אלא ק"ק זוז דמוכרח ודאי דאיירי כשחלק שאר נכסיו לשאר בניו ולא שייר מידי וגם כן ניחא בנדון אם היה יעקב זה כותב שלוי בנו ירש כ"ה אלף פלוריניס בשביל שלישו ולא פירש ששאר הנכסים לבניו האחרים כנדון של הרשב"א אזי נאמר דידו על העליונה ויברור מה שירצה או יטול הכה אלף פלוריניס או חלק ירושתו אבל בנ"ד לא דמיא לנדון של שום א' מהם לא לדברי הטור ולא לדברו הרשב"א ז"ל לדברי הטור לא דמיא שדברי הטור מיירי כשחלק שאר נכסיו לשאר בניו ובנ"ד לא חילק השיור לשום א' מבניו ביחוד ולא לדברי הרשב"א שדברי הרשב"א מיירי שכתב לבן א' שטר שנותן לו ק"ק זוז מחמת ירושה ולא נתן שאר הנכסים לשאר בניו אבל בנ"ד שהקדים ונתן לראובן ושמעון שני שלישי ממונו וללוי כ"ה אלף פלוריניס בשביל שלישו בהאי שיור ודאי יד כולם שוה בה דלא שייך לומר דנתכוון ליפות כחו דידו על העליונה דמאחר דבהא מיירי דבשעת צואתו היה לו ליעקב זה ק אלף פלוריניס וראובן ושמעון יקחו תחילה שני שלישי ממונו ודאי דללוי שכתב שירש כ"ה אלף פלוריניס לא ליפות כחו כתב כן אלא להורע כאו דא"א דכוונתו היה שירש לפחות ככל אחיו כיון שהיה ממונו עולה לק"ן אלף פלוריניס לא היה לו להזכיר סך כ"כ מועט לפי ממונו בשביל שלישו אלא היה לו לומר שיחלקו שלשת בניו שוה בשוה או כלא שלישו המגיע להם וא"כ מהאי טעמא נמי לא נהירא לי בעיני גם זה האופן הג' שיכול לטעון לוי:
גם האופן השני שיכולים לטעון ראובן ושמעון דלפחות יחלקו האי שוור של הכ"ה אלף פלוריניס לפי חשבון וכפי החלוקה הראשונה דהיינו ב' חומשי לראובן וב' חומשי לשמעון וחומש א' לבד ללוי אומד כי אע"פי דלכאורה היה נראה דבר דמסתבר דדמיא למאי דאיתא בגמרא (דף קל ח) (וכן פסקו כל הפוסקים) ז"ל ת"ר ש"מ שאמר תנו ק"ק זוז לפלוני ושלש מאות לפלוני וארבע מאות לפלוני אין אומרים כל הקודם בשטר זוכה לפיכך יצא עליו שטר חוב גובה מכולן וכ"ו:
ופי' רשב"ם גובה מכולן שהרי לכולן נתכוון ליתן ביחד אלא שאין אדם יכול להוציא שני דברים כאחד וכגון שלא שתק בנתיים דהיינו נמלך במי שמת הילכך גובה מכולן מן המעט ימעיט ומן הרב ירבה כגון אם בא בעל חוב ליטרף תשע דינרים גובה חן המאתים ב' דינר ומן השלש מאות ג' דינר ומן הד' מאות ד' דינר דינר והאי דנקט סידרא רבותא הוא דנקט ומשום סיפא דהיכא דאמר אחריו ואחריו דאחרון אחרון נפסד ואע"פי שאוהבו הש"מ יותר ליתן לו מתנה מרובה וביותר מבואר מ"ש הרי"ף ז"ל ז"ל האי  דקתני יצא עליו שסר חוב גובה מכולן לפי ממון הוא גובה שנוטל מכל אחד וא' לפי מה שנטל דאזלינן בתר דעת הנותן דכיון דיהב לחד מנייהו ארבע מאה ולחד תלת מאה ולחד מאתים הרי אתברר דדעתיה דנותן למשקל בעל ארבע מאה חדא תילתא במאי דשקיל בעל תלת מאה ותרתי במאי דשקיל מאתים ושקל בעל תלת מאה חדא ופלגא במאי דשקיל בעל ק"ק ולהכי פלגו לפום ממונא דכל א וא' דהכין הוא דעתא דנותן ובתר דעתא דיליה אזלינן והכין נמי דינא כד לא משתכח כללא דממונא כ ליה דפלגי מאי דמשתכח לפום הדין חושבנא דאזלינן בתר דעתיה ולפום תפקדתיה פלגינן לממוניה ע"כ:
הרי לך בהדיא דבין בבעל חוב בין כד לא משתכח כללא דממוניה כוליה מן המעט ימעיט ומן הרב ירבה וא"כ אם היה בנדון שאלו הג' שאמר האי ש"מ תנו ק"ק זוז לפלוני ושלש מאות לפלוני וד' מאות לפלוני ושאר הנכסים הם היו הראויים לירש אותם אם יותיר והותירו למה לא נאמר נמי שיחלקו כפי האי חשבון דלמעט ומעיטו ולרב ירבו דכיון דאזלינן בתר הדין חושבנא כד לא משתכח כללא דממונא כוליה או כשיצא עליו ש"ח כד משתכח יותר למה לא נזיל נמי לבתר הדין חושבנ' וא"כ בנ"ד נמי ששייר הני כ"ה אלף פלוריניס למה לא יחלקו הני ג' בני יעקב לפי חשבון כפי החלוקה הראשונה דהיינו לראובן שני חומשי ולשמעון שני חומשי וללוי חומש א' דכיון דיעקב זה בתחילת צואתו עשה לכל השלשת בניו יורשיו יורשי ממונו ואחר פירש לראובן שליש ולשמעון שליש וללוי שירש בשביל שלישו כ"ה אלף פלוריניס ויודע היה יעקב אביהם שכל ממונו היה עולה סך ק"ן אלף פלוריניס כמו שכתב הח"ה שסך זה שנמצא עתה שם היו באותה שעה כשעשה צואתו נמצא דכוונת יעקב היה ליפות כחם של ראובן ושמעון בניו הגדולים ולהורע כחו של לוי בנו הקטון וכיון שבחלוקה הראשונה יפה כחם של ראובן ושמעון שירשו שני חומשי לכל א וא' ולוי חומש א' לבד אף בחלוקה השנייה שהיא השיור נימא נמי הכי דראובן ושמעון ירשו שני חומשי לכל א' וא' ולוי כי אם חומש א' לבד דיגיד עליו רעו דחלוקה שנייה בעינן דומיא דחלוקה ראשונה:
באופן דלפי האי טעמא דמסתבר היה נראה לנ"ד לזכות ראובן ולשמעון בהאי שיור שהם הכ"ה אלף הנותרים שיחלקו ויקחו לפחות השני בני יעקב הנזכרים שני חומשי לכל א' וא' ולוי כי אם חומש א' לבד דהיינו לפי חשבון החלוקה הראשונה זה היה נ"ל לכאורה:
אבל לפי האמת והצדק דברי ראובן ושמעון לא יוצדקו מהאי טעמא דהעיקרא דדינא פירכא דבשלמא כשאמר תנו ק"ק זוז לפלוני וג' מאות לפלוני וד' מאות לפלוני ולא משתכח כללא דממוניה כוליה או יצא עליו ש"ח בהאי נדון דווקא אמרינן דאזלינן בתר הדין חושבנא מן המעט ימעיט ומן הרב ירבה אבל כד משתכח יותר אפי' הם הם הראויים לירש אותם הנכסים ששייר בהא ודאי לא מצינו מעולם בשום מקום שלמעט ימעיטו ולהרב ירבו אלא דכולן שוין לטובה בהאי שיור שיחלקו שוה בשוה דאם איתא דכוונתו היה שיחלקו בשיור בתרא כפי החלוקה ראשונה הוה ליה לפרש ולומר וכפי הדין חושבנא יחלקו בשיור וכל שלא פירש בהדיא לא עבדינן הכי אלא יחלוקו שוה בשוה:
ומעתה אבחר האופן הרביעי שהיא הדרך הישרה בעיני ואזכה ללוי זה בהאי שיור לחלק עם ראובן ושמעון שוה בשוה שליש כל א' וא' וכדי לאמת דברי אלה אביא לראיה מאי דמצאתי בפוסקים דבשיור כולן שוין וחלק כחלק יאכלו:
ותחילה אביא ממ"ש הריב"ש בשאלה רכ"ג ז"ל ראובן כתב כל נכסיו במתנה גמורה מהיום ולאחר מיתה לבתו ולבעלה שנשאת לו אמנם שייר במתנתו זאת אם היה רצונו בעת פטירתו להניח ולתת לבתו האחרת שיש לו יהיה רשות בידו עד ג' מאות דינרין להניח מנכסיו אלו לבתו האחרת וראובן זה נפטר בטרוף הדעת ולא עשה צואה בסיבת טריפת דעתו ועתה יש מחלוקת בין שתי הבנות בעלת המתנה אומרת הכל שלי בכח המתנה זו וזאת אומרת הג' מאות הם שלי לפי שיור המתנה והתנאי מכח ירושה ולפחות חצים שאלת הדין עם מי:
והשיב נראה שבעלת המתנה זכתה בכל הנכסים ואין לבת האחרת מחמת התנאי כלום שהרי לא שייר האב במתנתו שתירש הבת האחרת הג' מאות דינרים במוחלט כדי שתזכה בהם מכח התנאי אלא התנה בפירוש אם יהיה רבינו להניח ולתת לה וכיון שמת ולא נתן לה הרי לא נתקיים התנאי וכ"ו וגם אין לומר שתזכה במחציתן מכח ירוש' שזה היה אם האב שייר הג' מאות דינרין לעצמו ולעשות מהם בשעת פטירתו מה שירצה שאז כיון שהיו מן האב תירש זו הבת חלקה אבל זה לא שייר לעצמו מחיים דק פירות נכסיו ולא הג' מאות דינרין וכ"ו ע"כ הרי לך דבפשיטות כתב הרב ז"ל שאם האב שייר לעצמו איזה נכסים לעשות בהם כרצונו שאז כיין שהם מן האב הדין היא שתירש הבת חלקה דהיינו מחציתן שהיא שוה וא כ בנ"ד נמי שהאב שייר לעצמו הכ"ה אלף פלוריניש או לכולם יחד שהרי לא פירש השיור למי ודאי דאמרינן דיד כולם שוה בהם ויחלקו שליש לכל א' וא':
גם הר"אש כלל פ"ב סי' ס' ה' כתב וז"ל וששאלתם על ש"מ שאמר מנה לפלוני בני ולא יירש ומנה לפלוני בני ויירש ולא היו בנים יותר והיו לו נכסים הרבה היאך נדון לשון הצואה זו מלשון רא משמע שנתן לשני הכל זולתי מנה שפירש לראשון ובמה שחזר ואמר מנה לפלוני בני ויירש יש להסתפק שמא חזר מן הראשין ונתן לשני מנה בראש והשאר יירשו בשוה:
תשובה אם חזרה יש כאן היה לו לומר לשנ' מנה לפלוני ויירשו אלא מדקאמר ויירש משמע שעמד בדבריו הראשונים ויירש השני הכל ומה שאמר לשני מנה לפלוני שמא היה בידו מאתים שהיו של שני בניו ואותם צוה לחת להם ולא היו בכלל ממונו ועוד אני ראיתי בכל צואת ש"מ שבארץ הזאת שיש בהם שיור ואותו שיור חלק בשוה בין בניו בשביל שראו בכותב כל נכסיו לאשתו ולבניו שעשאם אפוטרופוס לכך נהגו לכתוב שיור בכל צוואות ש"מ וכן עשה זה שייר מאתים וחלקם ביניהם ע"כ וא"כ בנ"ד נמי אמרינן שעשה יעקב זה כדרך הצוואות ולפיכך שייר הכ"ה אלף פלוריניס ורצה שיחלקו ביניהם שוה בשוה:
ויותר מבואר וקרוב לנ"ד מצאתי כתוב במהרי"בל חלק א' שאלו לו ראובן נפטר לבית עולמו הצדק וסמוך לנפילתו למשכב עמד וכתב בכתב ידו בפנקסו סכום כל ממונו בכלל ובפרט את אשר יש לו פה ואשר לו בחוץ ועשה הכל סך א' וחלק קצת מממונו כפי שמצוה אל ביתו שהניח חלק רמוז פרטי לבניו ולעובר אשר במעי אמו לכשיצא לאויר העולם ופי' בכתיבתו וכ' ופירש שהיה מניח סך כך מממונו לבניו והוא הסך הכתוב מידו בפינקסו ועל זה שינה ושילש דבריו וגם מתוך מריבה וכעס אמר הלא הנחתי כבר סך כך מעות וכ"ו עוד מה אתם רוצים יותר ולא אעשה מממונו מה שאני רוצה וקודם פטירתו כמו ד' וה' שעות שלח בעד בניו ועמד וזרזם על עבודת קונס ואמר להם בכי הנה הנחתי לכם סך כך מעות וכ"ו ויהי ככלותו לצוות לבניו התחיל להתנדב לצדקות ופרט לב' וג פרטים ונתבלבל דעתו וקמו מלפניו ונפטר לבית עולמו וכ"ו ונמצא ממונו במה שכתב מידו מרובה על דברי צוואתו וכ"ו מי אמרינן מאחר שכתב מידו בעודו שפוי ומיושב בדעתו סך מה שהיה מניח לבניו וכ"ו והתחיל להתנדב לצדקות ואמר שכוונתו היתה לבזבז שאר נכסיו לצדק' ולא הספיקה לו השעה לפרטם ויהיו שארית נכסיו לבדקה או דילמא מה שפרט לבדקה יהיה לבדקה ומה שלא פרט נוקמיה ממונא בחזקת יורשיו יוצאי חלציו יורנו רבנו וכ"ו עכ"לה:
והשיב הרב ז"ל מה שהשיב ולא אעתיק כל התשובה כי ארוכה היא אלא מ"ש בסוף שהוא מה ששייך לנ"ד וז"ל מכל הני דכתבינן יראה דאפי באותם הפרטים שפרט לצדקה יש מקום להסתפק אבל במה שלא פירש מילתא דפשיטא היא שהוא ליתומים יורשיו ומה שיש להסתפק הוא דזה האיש רבה לבניו אשר היו בעולם ולעובר אפי' שיהיה זכר מיעט ואיפשר לומר דכוונתו היה באותו השאר דלא פירש מה שיעשה ממנו אם היה העובר זכר דיחלוק עם אחיו שוה בשוה והשתא דאתינא להכי נסתלקה לגמרי האומדנא דכתב השואל דמאותו השאר שלא פורש מה שיעשנו שינתן לצדקה מאחר שהתחיל לחלק ונטרפה לו השעה וכ"ו עכ"ל:
הרי לך בהדיא דס"ל להרב ז"ל דאפי' לעובר שמיעט לו חלקו מחלק אחיו דבנכסים שנמצאו מרובים על דברי צוואתו דיחלוק עם אחיו שוה בשוה כ"ש בנ"ד שכל בניו הם בעולם שהדין יהיה שיחלקו בהאי שיור שוה בשוה דכולהו טצדקי דמצינא למעבד לאוקמי ממונא בחזקת היורש עבדינן כי היכי דלא ניהוי כאעבורי אחסנתא זהו משנלע"ד:
העולה מכל מאי דכתיבנא דאם יהיה בנדון שיעקב זה כתב בצוואתו שירש לוי כ"ה אלף פלוריניס בשביל שלישו המגיע לו והשאר נכסים שאר בניו יירשו אזי נאמר דאין לו ללוי אלא הכ"ה אלף פלוריניס כדכתב הטור ותו לא אפי' היה מניח ממון רב ואם יהיה בנדון שכתב שלוי יירש כ"ה אלף פלוריניס בשביל שלישו המגיע לו ולא חילק שחר נכסיו לשאר בניו אזי נאמר דידו של לוי על העליונה דאם הכ"ה אלף פלוריניס הם יותר יקח הכ"ה אלף ואם השליש הוא יותר יקח השליש כדכתב הרשב"א ואם יהיה בנדון שאחר שכתב שראובן ושמעון ירשו שני שלישי ממונו לכל א' וא' שליש ולוי יירש כ"ה אלף פלוריניס בשביל שלישו ויכתוב בפי' שבשיור נכסיו יחלקו בניו לפי חשבון זה של החלוקה ראשונה אזי לבד יקח ראובן ושמעון כל א וא תרי חומשי ולוי חומש א' וכל שלא פירש זה בהדיא ושייר כנ"ד בהא ודאי ליכא לספוקי שיחלקו כל בניו שוה בשוה וא כ זכינו לדין דבנ"ד שלא פירש השיור לשום אחד מבניו דלוי זה יירש מלבד הכ"ה אלף פלוריניס יקח עוד של ש בכל אותו שיור חלק כחלק ככל אחיו זהו מה שהעלה מצודתי היום יום ששי כ"ב לחודש אדר בשנת ובסדר והיו תואמים מלמטה ויחדו יהיו תמים אל ראשו:
משה גומיש די מישקיטה ס"ט: