שאלה מה לוי היה לו אוהב אחד במדינת הים ושמעון שמו: ושמע שבמקום שמעון היה מין אחד של בגדי משי שהם יפים עד מאד ועלה בדעתו שבעירו יהיו נמכרים ביוקר לכן שלח לשמעון אוהבו אגרת אחד ובתוכה ליט'רה ד'י קמ'בייו של סך ב' אלפים פלורונ"יש, וכתב לו שיקנה מן הסך הנ"ל כל בגדים הנ"ל כפי מה שעולה הסך ההוא וישלחם לו בספינה פלונית שהיא מוכנת ומזומנת לבוא משם לכאן בתוך שלשה חדשים: ויהי בהגיע האגרת הנ"ל ליד שמעון תכף ומיד יצא מביתו להפיק רצון אוהבו ואחר עמל וטורח לא מצא לקנות מן המין הנ"ל אפילו אחד אבל מצא מין אחר יותר נאה מן הראשונים וקנה אותם בשוה הסך הנ"ל ושלח אותם ללוי בספינה הנ"ל: ובהיות הספינה באמצע הדרך נשתברה ונאבדו כל הסחורות אשר היו בתוכה וכשבאה השמועה אצל לוי בקש משמעון שישלם לו הסך הנ"ל בהיות ששינה בבגדים בלא דעתו. וכיון שפשע חייב לשלם: ושמעון טוען שהוא פטור כיון שבגלל הספינה שבחר אותה לוי בא ההפסד ושאפילו יתקיים דברו אפילו הכי היה ההפסד מוכרח ידון המורה הדין עם ושכמ"ה:
תשובה לשפוט צדק בין האיש הלוי הנ"ל ובין אחיו שמעון הנזכר נתנה ראש בשמוע קול דברי לוי הטוען כי אליו חייבין אנחנו להזקק תחלה: ובהיות שכל תוקף טענתו לחייב לשמעון בנזק אבוד הסחורות תלויה בטעם השינוי ששינה בקנין הבגדים בלא דעתו בפשעו בו. מוכרחים אנחנו לעיין במילי ומשפטי השליח ששינה בעשיית מצות משלחו. לדעה במה יחייב:
ואמנם עיקרא ושרשא דהאי דינא שתולה בב"ק דף ק"ב: וז"ל תנו רבנן. הנותן מעות לשלוחו ליקח לו חטים ולקח מהם שעורים. שעורים ולקח מהם חטים תני חדא אם פחתו פחתו לו ואם הותירו הותירו לו: ותני חדא אם פחתו פחתו לו ואם הותירו הותירו לאמצע אמר ר' יוחנן לא קשיא הא ר' מאיר והא ר' יהודה. הא ר' מאיר דאמר שינוי קונה. והא ר' יהודה דאמר שינוי אינו קונה: מתקיף לה ר' אלעזר ממאי דילמא עד כאן לא קאמר ר' מאיר אלא במידי דחזי ליה לגופיה אבל לסחורה לא אמר אלא אמר ר' אלעזר הא והא ר' מאיר ולא קשיא כאן לאכילה כאן לסחורה וכו' עכ"ל ובפירושא דהני תרתי ברייתות ענו קול יחדיו רבותינו רש"י ובעלי התוספות דמאי דקתני בברייתא בתרייתא הותירו לאמצע מיירי בשנתן לו המעו' בתורת שותפות: ותולדה זו מוכרחת בעבור שמחלוקת ר' מאיר ור' יהודה הולכת וסובבת על נקודת סגולת האי דינא דהיינו אם שינוי קונה או לאו וכיון דנפסקא הלכתא כר' יהודה דקאמר שינוי אינו קונה לא הוה ליה למתני בברייתא תניינא ואם הותירו הותירו לאמצע דזה בלתי אפשר אליבא דר' יהודה אם לא שנאמר שנתן המעות לשליח בתורת שותפות ובהיר הוא בשחקים להבין מהני מילי שאם לא נתן המשלח מעות לשלוחו בתורת שותפות אלא שעשאו שלית בלבד. בין שנתן לו המעות לסחורה בין לאכיל' חד דינא הוא ואם הותירו הותירו לבעל המעות ואם פחתו פחתו לשליח ודעת הרא"ש כדעתם: וכן ג"כ סברת הרי"ף כאשר יראה המעיין בדבריו שפסק ואמר בתכליתם וכן הלכתא: גם הרמב"ם בה' שלוחים ושותפים הסכים עמו בפרק ראשון בדין השליח השונה במקחו בתורת שליחות ובפ' חמישי. בדין השליח השונה במקחו בתורת שותפות:
והרש"בא בחדושיו הפליא לחקור על אותה סוגיא ובשילהי דבריו כתב דמשמע בהדיא מהברייתא הקמייתא דשליח ששינה מדעת משלחו אינו חייב באונסין ופחתו דקתני בתרייתא מיירי ביוקרא וזולא:
והרב משה מטראני בנדון דומה לנדונינו דייק מלשון הרמב"ם בהלכות הנזכרות פיחתו פיחתו לו וכו' בהוספתו מילת דמי על נוסח הברייתא אחר מילת פיחתו שכיוון ללמדנו שחייב השליח בהפסד ובשבח דאתי מחמתי' ולא באונס דלא אתי מחמתיה:
הא קמן נראה בעליל שהשליח ששינה יענש בפלילים בהפסד שגרם ביוקרא וזולא שלא מדעת משלחו:
עוד יש חלוקי דינים בין השליח שהודיעו שהוא שליח ומשום הכי המקח בטל לגמרי (ב"ב פרק גט פשוט דף קס"ט ע"ב) ובין השליח שלא הודיע שהוא שליח ולפיכך הוי כקונה לעצמו וצריך לתקן את אשר עוות למשלחו דאמר ליה לתקוני שדרתיך ולא לעוותי (כבכתובות פרק אלמנה נזונת דף צ"ט ע"ב) ואנכי לא אזכרם כי אין להם התיחסות בנדונינו. כי כבר מודעת זאת בכל הארץ שדרך התגרים להעלים מעין כל אדם אח שמות הסוחרים הנושאים ונותנים עמם בארץ מרחק ולהסתיר מקומות מושבותיהם פן יקדמום אחרי' ברחמים ויסחרו וירויחו עמהם תחתיהם וודאי ששמעון לא הודיע שהוא שליח כשקנה המקחות מבעליהן ומשום כך יצא המשפט למישור שבטל המקח לגמרי וששמעון פטור מכל הפסד שיארע לסחורות:
אמנם כבר עלה בתחלה במחשבה לפני שאין דין הפקיד רצוני לומר הקוריספונ'דינטי קומיס'יונאריו שוה בשוה עם דין השליח כי השליח השגור והנזכר בפי רבנן ובפי תלמידהון מסתמא עושה שליחותו על מנת שלא לקבל פרס והוא שומר חנם כמוסכם. כפי קבלתינו וסברת כל הפוסקים כלם. והקומיס'יונאריו (כנודע לסוחרים) נושא בשכר טרחו ובטולו שנים למאה או יותר כפי מנהג המקום וכפי שעולה סכום ממון המקחות אשר קונה או מוכר במצות משלחו אמנם אף שבטבור זה (רצוני לומר) בעבור היות הקוריספ'ונדינטי שומר שכר היה חמור עונשו בשנותו רצון ומצות משלחו מעונשו של שליח בהיותו שומר חנם בהיות שראיתי אחרי רואי שלהפטר מהאונסים אחת דינם הש"ש והש"ח בכל אפיא שוין כמוסכם בב"ק דף צ"ג ע"א: ובש"ע ח"ה סי' ש"ן סעיף ג' אמרתי לא ידו'ן רוחי על החלוק הזה יען וביען אין תולדה חדשה תולד הימנה לנדונינו:
עוד תרתי בלבי בחקירת דיני שינויי השליח לדעת אם לא יחוייב כי אם בהעברתו על דברי משלחו בדבר גדול ונכר. או אם ישא חטאו אף על דבר קטן וכל דהו: ומצאתי שרבותינו ז"ל דקדקו עמו כחוט השערה:
במעילה דף כ"א תנינן אמר בעל הבית לשלוחו הבא לי מן החלון והביא מן הגלוסקמא או שאמר מן הגלוסקמא והביא מן החלון השליח מעל ולא בעל הבית: ותנן נמי התם דאם אמר לחת חתיכות בשר לפני האורחים ונתן חתיכת כבד. או שאמר חתיכת בשר השליח מעל ולא בטל הבית דבשינוי כל שהוא אמרינן שליח מעל ולא עשה שליחותו: הא קמן דבהביא השליח הדבר בעצמו שצווה רק שלא הביאו מאותו המקום שאמר לו בעל הבית משלחו. או שנתן בשר כבד במקום בשר בעלמא. מעל ונכשל בעונו: ועוד עדיפא מינה למדונו רבותינו הלא א היא זאת:
בבתרא דף קפ"ט ע"ב: ההיא אתתא דיהבא ליה זוזי למזבן לה ארטא אזל זבן לה שלא באחריות אתיא לקמיה דרב נחמן אמר ליה לתקוני שדרתיך ולא לעוותי ז' זבניה ניהליה באחריות: ופירש רשב"ם ז"ל זבניה מן המוכר שלא באחריות וכתוב השטר בשמך ואח"כ מכור את הקרקע לאשה באחריות: ומהאי עובדא לנפקותא דדינא שמעינן שאף בלי שינוי בדבר הנקנה. שהשליח כבר קנה במעות אותה אשה אותו הקרקע בעצמו בפרט כאשר צותה לו. אך ורק ששינה א' מתנאי המכר המוכרח מצד עצמו והוא שיהיה באחריות. פסק רב נחמן שעל השליח מוטל לתקן המעוות שיצא מתחת ידו:
ומהר"י קולון שורש כ"ז ענף ב': הודיענו עוד גדול מזה לחוב השליח ואלה דבריו: בכל מקום מצינו שכל היכא שהשליח משנה כל דהו מדברי המשלח שאין נקרא שליח. ואפי' בדברים שהמשלח עצמו אינו יכול לטעון עליו בשינוי כל דהו שהיה ראוי לומר שאין קפידא בדבר כגון הא דקאמרינן לענין דין האונאה דפחות משתות קנה ואינו מחזיר האונאה. משום דפחות משתות הויא מחילה משום דדרך הכל למחול בו. כמו שפסק הרמב"ם בה' מכירה פרק י"ב הלכה ד': אפי' הכי היכא שנעשה על ידי שליח יכול המשלח לטעון אפי' על פחות משתות כדאמרינן בקדושין פ' האיש מקדש דף מ"ב אמר רבא הא דאמרת פחות משתות נקנה מקח לא אמרן אלא היכא דלא שוי שליח אבל היכא דשוי שליח אמר ליה לתקוני שדרתיך ולא לעוותי: השתא דחזינן דינא דשליחא דשינה בידיעתו: נחזי מה דימטא על האי שליחא דשינה בטעות והנה משפטו ערוכה. ביד החזקה להרמב"ם בה' מכירה ריש פרק ט"ו: ובטור וש"ע ח"ה בה' אונאה סי' רכ"ז סעיף ל"ז וז"ל: האחים והשותפים שחלקו המטלטלים ... אם התעו זה את זה ... אפי' כל דהו חוזרים ואם עשו שליח שחלק ביניהם וטעה בכל שהוא בטלה החלוקה:
המורם מכל הנ"ל הוא ששמעון השליח יצא חייב בדינו וישא את כל הפסד ראובן בעונש שלוחו מצותו: ועתה נשמע נא ג"כ מה בפי שמעון הנטען ובמה יצטדק כי גם אליו חייבין אנחנו להזקק באחרונה: ובהיות שכל תוקף טענותיו להפטר מתרעומת לוי משלחו תלוים בטעם שבגלל הספינה שבחר לו לוי בא לו ההפסד ואפי' קנה אותן הבגדים שזכר וצווה היה ההפסד מוכרח: נעיין אם יש טעם בדבריו או לאו:
האמת יורה דרכו לפי עניות דעתי שהדין היה נותן שיתחייב שמעון באונס טביעתם בים או פסידותם אף שהוא לא היה גרמא בנזיקין (גם אם קיים את צווי ודבר משלחו. לשלוח אליו הסחורות באותו פרק באותה שעה ובאותה הספינה) אם שינה או העביר על דבריו ביוקר שכר שהגביל. או בגרוע איכות ומהות המין אשר פירש לו אבל כשהשליח בכל כחו יגע ועבד לטובת ולתועלת משלחו ודאי ינגד השכל והסברה המצודקה שינזק באונסין או באחת מכל מיני גזרות רעות המתרגשות ובאות בעולם: ואף כי סברא עדיפא מקרא. אלקטה נא בשבולים מלא כפי קוצ'ר שאלות ותשובות גדולי ואצילי ישראל בנושאים הקרובים בעניניהם לנושאינו, ואחריהם באורחותיהם אלך לזכות את הזכאי ולחייב את החייב במשפטיהם ויהי רצון שזכותם יעמוד לי לבל אכשל בדבר הלכה אמן:
מהר"ר יעקב הלוי: כלל י': סי' ע"ו: נשאל שאלה קצת דומה לשאלתינו ותמציתה. שראובן שלח קו'לו של משי לשמעון למוכרו ולקנות לו בגדים ולשולחם לו בספינה הראשונה. וכאשר לא עלה בידו הסכים ועשה חליפין עם כל כך ראז"וז וטען אותן באותה הספינה ובדרך שללו אותה הספינה השוללים וראובן טען שחייב שמעון באונסים כיון ששינה מדעת הבעלים ושלח לו סחורה אשר לא צווהו ומבקש משמעון שיפרע לו דמי המשי: ובתשו'בתו הרמ'תה כתב שבנדון כזה כבר נחלקו בו שני אשלי רברבי מאריות גברו הלא המה מוהר"ר שלמה גאבי'זון ז"ל ומוהר"ר אברהם מונסון ז"ל כי מוהר"ר גאביזון פוטר השליח מאונסין ומוהר"ר מונסון מחייבו: וכתב עוד שמוהר"ר שלמה הכהן מסכים לסברת מוהר"ר מונסון לחייב לשליח אף באונסין כאשר יראה הקורא בפסקיו. ח"ג סי' ס"ד ס"ה וס"ו: והרב הלוי הנ"ל הוכיח במישור בחבילי ראיות כלם נוצחות וטובות שפטור שמעון השליח בנידון דידיה מאונסין: ויסודות בנינו  תקועות על שטחויות לשון הברייתא דקתני אם פחתו פחתו לו ר"ל שיתחייב לשלם פחת דמים לחוד אם שינה ולא פחת הבא באונסין וזה למדנוהו מדוייק לשון הרא"ש ולשון הרמ"בם שקדמנו זכרו. והוכיח עוד מדברי הר"ן שהבין כן מלשון הרמב"ם: ויתר דבריו הנעימים ארוכים מלזוכרם ויעויינו במקורם מקור מים חיים:
מהר"ם מטרני סי' קע"ט: נשאל על ראובן שצוה לפ'אטור שלו שישלח לו סחורה פ' ולא אחרת וישלחם לו דרך ים במעבר הא' והפ'אטור קנה סחורה אחרת ושלחה דרך ים ונאבדה אותה הספינה באופן שנאבדה הסחורה ופסק שהפ'אטור פטור דשליח ששינה אחריות הנכסים למשלח:
ומהר"י הדרבי בח"מ סי' קי"ג שיטה רס"ז פסק דלא חשיב שינוי לבטל שליחותו למי שצווה לתת מעות ונתן עורות:
בכחי זאת וסיוע שיש בו ממש לאור דברי הרב הלוי הנ"ל (ורוב הפוסקים הנ"ל) אלך ואכריע את שמעון (שליח נדון דידן) לכף זכות וגם בכח גדול מכחו ובכל שכן: שאם כבר הורה הזקן הנ"ל בנדון דידיה ששמעון פטור. אף שמרה פי משלחו בשלוח אליו ראזו"ז (שהם גלומי משי בהיר) תחת בגדים. שזה שינוי שלא יעלם מעין רואה לא ראי זה כראי זה. יען כפי שורת הדין המוסכם מרוב הפוסקים הנ"ל השליח המשנה חייב לשלם למשלחו ההפסד הבא בשבילו מפאת היוקר ופטור מההפסד הבא מאונסין. מכ"ש ומק"ו בנדון דידן ששמעון שלוחינו לא שינה סוג הדבר הנשאל ממנו מראובן כ"א המין. כנראה מהשאלה שבגדי משי שאל לוי דשאלתנו ובגדי משי ג"כ יפים הימנו שלח לו ראובן. אלא שלא היו מאותו המין לבלתי היותם בנמצא: וטעם לשבח יש לי להטעים לחיך כל יודעי דת ודין לזכות את ראובן בדינו וזה בטענה עצמה ומהטעם עצמו המחייב השליח המשנה לשלם ההפסד שגרם ביוקר דמים או בגרוע הסחורה: דאמור יאמר לו משלחו לתקוני שדרתיך ולא לעוותי: כי תעמוד לו צדקתו לשמעון מאחר שכל פניות שפנה וכל מעשיו שעשה לא היו מגמתם מכוונים אלא לטובת ותועלת ראובן משלחו. כי אחר שיגע בלך ושוב בכל בית ופינה שבעירו לקנות אותם הבגדים ממש כמצות משלחו לוי ולא מצאם. בנדיבות לבו וזריזותו קנה ושלח לו תכף ומיד באותה הספינה עצמה שזכר את שמה ג"כ בגדי משי כמותם בסוג ואם לא מאותו המין עצמו הלוא כבר זכה לו שלא בפניו לתקונו וקנה בגדים בגדי משי יותר טובים משאלתו (כמפורש בדברי השאלה) וא"כ לא לבד לא פשע בשנותו מצותו לרעתו ולעוותו. ושאין לו עליו על שמעון אפילו תרעומת אלא שיש לגמול לו חסד על נחת רוח שהיה באה לנפשו אלו נכנסה האניה לנמל מושבותו בשלום: ועוד לטיבותא גמילות גמילות חסד שניה גמל עליו על לוי שקנה לו בגדים יותר בזול מאותם ששאל ממנו כדמוכח שאף בהיותם טובים מהם לא הרבה בשכרם ובדמיהם כל מאומה: בשגם שתנואות צודקות היו לו ללוי לערוך עליו אלו היה מעכב את מעותיו בידו בטלים מעשות פרי ומאחר לשלוח לו תמורתם עד ירד לים ספינה אחרת בעבור שלא נזדמנו לו בגדים ממש כאשר פרט לו באגרתו. בהיות בידו מציאות להרצות לו בגדים יותר יפים ויותר בזול מהם: ואם קראם אסון באניה אחרת אז היה לו לשליח לתקן עוותו ולשלם מכיסו ההפסד שבא בשבילו על שלא טענם באותה האניה שקרה בשם והיתה באותה העת באותו הנמל. והאונס שבאה עליהם בהעברה בלב ים היה מוכרח לבא עליה על אותה הספינ' ברוע מזלה ולית דין גר'מא דעצ'יראה יראה ולא דשליחא: ועתה אנכי משתאה לדעת מפי ידיד ה' מורינו ורבינו הרב הכהן די אזיוידו ההצליח דרכי בעיניו בהלכה. ואוחילה לאל יברכהו ברכות טוב נס"ו:
נגמר בחפזון בערב חג זמן חירותינו:
שנת תקים תרחם ציון לפ"ק:
לעבר ה' לדוד בן הח' והעניו כהר"ר אברהם פראנקו מינדיס: משפחתו חפשי בישראל
בבית ובדפוס כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
דירתו ברחוב המכונה שוהל שטראט