שאלה ראובן נשא את לאה ונתן לו יעקב אביו קצת תכשיטין וחפצי זהב כדי שישלחם ללאה אשתו שתתקשט ותתפאר בהם לכבוד ולתפארת וקודם שנתנם לו גילה דעתו לראובן בנו לפני עדים כי אלו החפצים שהוא נותן לו עכשיו אינו נותנם לו במתנה גמורה אלא בדרך הלואה ולתכלית הנז' ויהי היום ויקר מקרה בלתי טהור שבתוך זמן קרוב לחופת בנו נפטר ראובן לבית עולמו וחלי"ש ובאתה לאה אשתו לגבות כתובתה ואינם מספיקים נכסי ראובן לפרעון כתובתה כי לא היה אמוד בנכסים ואלמנה תובעת מהנכסים והחפצים הנזכרים בחשבה שהיו משל בעלה ועוד דלאו כל כמיניה דלא נתנם אלא דרך הלואה דדעתו של אדם קרובה אצל בנו ומרוב שמחתו גמר ומקנה לו ומעתה יורה המורה צדק אם יש איזה זכות לאלמנה בחפצים האלו או אם זכה יעקב בטענתו ומהת"מש:
תשובה טרם אשיב לשואלי דבר ראיתי לעיין ולדקדק בלשון השאלה שהיא סתומה שלא פירש אם העדים מצויים בפנינו אי לאו שאם הם מצויים בפנינו ומעידים כי אלו החפצים לא נתנם לו במתנה גמורה אלא בדרך הלואה לא יש שום מקום לטענת לאה ולתביעתה שהיא טוענת דלאו כל כמיניה דלא נתנם אלא דרך הלואה שאין אנו סומכים על דברי יעקב כי אם על העדים שאומרים שהיא הלואה וא"כ תביעתה אינה כלום ומפקינן מינה ויהבינן ליעקב דהוא בעל חוב ואם העדים אינם מצויים והיא טוענת שהם של בעלה ובראותה שנכסי ראובן בעלה אינם מספיקים לפרעון כתובתה תובעת לגבות מהחפצים הנז' שהיו תחת ידה בחיי בעלה לקשוט עצמה ועכשיו תפסן לזאת נראה לי להשיב דגרסינן בכתובות פ' אלמנה ניזונת דף צ"ו אמר ר' אלעזר אלמנה שתפסה מטלטלין במזונותיה מה שתפסה תפסה תניא נמי הכי אלמנה שתפסה מטלטלין במזונותיה מה שתפסה תפסה כי אתא רב דימי אמר מעשה בכלתו של רבי שבתי שתפסה דסקיא מלאה מעות ולא היה כח ביד חכמים להוציא מידה אמר רבינא ולא אמרן אלא למזוני אבל לכתובה מפקינן מינה מתקיף לה מר בר רב אשי מאי שנא לכתובה דממקרקעי ולא ממטלטלי מזונות נמי ממקרקעי ולא ממטלטלי אלא למזוניה מאי דתפסה תפסה הכי נמי לכתובה אמר ליה רב יצחק בר נפתלי לרבינא הכי אמרינן משמיה דרבא כוותיך עכ"ל הגמרא:
וכתבו התוספות אלמנה שתפסה מטלטלין במזונותיה מה שתפסה תפסה פירש הרי"בן דמיירי בתפסה אחר מיתת הבעל וא"ת מאי שנא דלמזוניה מהניא תפיסה טפי מכתובה וי"ל משים דמזוני לא טרפא ממשעבדי אבל כתובה טרפא ממשעבדי עכ"ל ופסקו הרי"ף והרמב"ם כרבינא דאם תפסה מטלטלין לכתובה מפקינן מינה וז"ל הרי"ף ז"ל אמר ר' אלעזר אלמנה שתפסה מטלטלין במזונותיה מה שתפסה תפסה וכן כי אתא רב דימי אמר מעשה בכלתו של ר' שבתי שתפסה דסקיא מלאה מעות ולא היה כח ביד חכמים להוציא מידה אמר רבינא לא אמרן אלא למזוניה אבל לכתובה מפקינן מתקיף לה מר בר רב אשי מאי שנא לכתובה דמקרקעי ולא ממטלטלי מזונות נמי ממקרקעי ולא ממטלטלי אלא מאי דתפסה תפסה הכא נמי מאי דתפסה תפסה א"ל רבי יעקב בר נפתלי לרבינא הכי אמרינן משמיה דרבא כוותיך אלמא תפיסת דכתובה ממטלטלי לא מהניא עכ"ל לענייננו ובפרק הכותב לאשתו כתב וז"ל ור' עקיבא תפיסה לא מהניא כלל אמר רבא אמר רב נחמן מהניא כשתפש מחיים אבל לאחר מיתה לא והלכה כר' עקיבא דקי"ל הלכה כר' עקיבה מחבירו ואמרינן נמי דון דייניה כר' טרפון והדרא ר' שמעון בן לקיש לעובדא כר' עקיבא אלא מיהו הני מילי בזמן דמטלטלין לא הוו משתעבדי לבעל חוב אבל האידנא דמטלטלי משתעבדי לבעל חוב גבי בעל חוב מינייהו דיתמי בין תפס בין לא תפס עכ"ל הא קמן דסברת הרב ז"ל דאפי' האידנא דתקנו רבנן בתראי דמטלטלי דיתמי משתעבדי דוקא למזונות ובעל חוב אבל לכתובה לא משתעבדי ואם תפסן לגבות כתובתה מפקינן מינה וזה נ"ל מוכרח בדבריו אם נעיין ונדקדק בהם כדי להבינם דאם אית ליה להרב ז"ל דהאידנא דתקנו רבנן בתראי דמטלטלי דיתמי משתעבדי גם לכתובה קשיא לי דכיון דמתניתין בכתובה ובבעל חוב מיירי היה לו לפסוק ולומר אבל האידנא דמטלטלי משתעבדי לב"ח ולכתובה גבי ב"ח וכתובה מינייהו דיתמי בין תפסה ובין לא תפסה כדנקט הרא"ש ומדנקט בעל חוב לחוד יש לי לומר דוקא למזונו' ולב"ח סבירא ליה להרב ז"ל דמטלטלי דיתמי משתעבדי אבל לכתובה לא משתעבדי ואם תפסה מהם נפקינן מינה משום דאשה אינה גובה כתובתה לדברי הרב ז"ל אלא בשביל תנאי ב"ד כמו שכתב הרא"ש ז"ל בפ' הכותב ע"ש:
וכתב הרמב"ם בפ' י"ח מהלכות אישות סי' י"א וז"ל וכן אם תפסה מטלטלין בכתובתה בחיי בעלה ומת גובה מהן אבל אם תפסה אחר מותו לכתובתה אינו גובה מהן אע"פ שתקנו הגאונים שתגבה הכתובה בתנאי הכתובה מן המטלטלין לפיכך תיזון האלמנה מן המטלטלין אע"פ שלא תפסה עכ"ל ויש לעיין בדבריו דאיך כתב כאן אבל אם תפסה אחר מותו לכתובתה אינו גובה מהן אע"פ שתקנו הגאונים שתגבה הכתובה מן המטלטלין דמשמע דלא חש לתקנתם והוא ז"ל כתבה למעלה בפ' י"ו וז"ל תקנו הגאונים וכל הישיבות שתהיה האשה גובה כתובתה אחרי מות בעלה אף מן המטלטלין כדרך שהתקינו לבעל חוב ופשטה התקנה הזאת ברוב ישראל ע"כ וקיים עוד לקמן בסי' אחר שאם היה יודע בתקנה זו של גאונים גובה:
ונראה לי לתרץ דלפי האמת לא חש הרמב"ם לתקנת הגאונים לענין שתהיה האשה גובה כתובתה אם תפסה מן המטלטלין משום דהעיקר אבלו דהאשה אינו גובה כתובתה אלא בשביל תנאי שעשו בכתובה שיכתבו בין במקרקעי בין במטלטלי שהרי תנאי זה של ממון ונמצא האלמנה גובה ממטלטלין בתנאי זה לא בתקנת האחרונים והטעם כמו שכתב הרב בעצמו שאין כח בתקנת הגאונים לדון בה אע"פ שלא נתפרשה כדין תנאי כתובה שהם תקנת סנהדרי הגדולה עד שנוציא בה ממון מן היורשים ועוד כתב שלא פשטה תקנה זו בכל ישראל אלא ברוב ישראל ומה שהביא התקנה לומר לנו שאם לא כתב התנאי בשטר הכתובה אלא נעשה סתם אם היה יודע בתקנה זו של גאונים גובה שאז יש לומר שעל תקנתם הוא סומך אבל אם לא ידע בה או שנסתפק ויש לומר שלא תגבה ממטלטלי דיתמי:
וכן כתב הרב כסף משנה בשם הריב"ש וז"ל כתב הריב"ש מה שכתב הרמב"ם שאין תקנה זו כשאר תנאי כתובה שנאמר בהא אע"פ שלא נכתב כמי שנכתב דמי נראה שלא אמר כן אלא במקום שכותבין בכתובות שעבוד מטלטלין וזה כתב כתובה ולא כתב שעבוד מטלטלין בזה יש לומר כיון שמנהג המקום לכתוב וזה לא כתב נראה שלא נשתעבד אלא אם כן היה יודע בתקנתם של הגאונים שאז יש לומר שעל תקנתם הוא סומך ואם לא ידע בה יש לומר שלא תגבה ממטלטלי דיתמי כיון שלא כתב כמנהג המקום וכן נראה מלשונו שכתב הרי שלא כתב כך בשטר הכתובה וכו' אלמא כתובה כתב לה אלא שלא כתב כדרך שכותבין אחרים ועוד שנראה מדבריו שתקנת הכתובה לא פשטה בימיו בכל ישראל אלא ברוב ישראל אבל תקנת המלוה בכל ישראל פשטה עכ"ל:
וכתב הרב המגיד ז"ל אמרו בגמרא אמר רבינא לא אמרן אלא למזוניה אבל לכתובה מוציאין ונחלקו הגאונים ז"ל בדברים האלו ודעת ההלכות הוא שאם תפסה למזונות אפי' לאחר מיתת הבעל אין מוציאין מידה ואם תפסה לכתובתה אם בחיי בעלה תפסה אין מוציאין ואם תפסה לאחר מיתה מוציאין מידה וזה דעת רבינו אבל יש מן הגאונים שסוברים שאין שום תפיסה מועלת לה אפי' למזונות לאחר מיתה אלא דוקא מחיים ולמזונות בלבד ויש מהם מי שסובר שאין חלוקה בין כתובה למזונות שלשניהם תפיסה מחיים מועלת ולאחר מיתה אין מועלת כלל עכ"ל:
הנה לפניך לדעת המגיד משנה ז"ל שדעת ההלכות והרמב"ם ז"ל שאם תפסה לאחר מיתה לגבות כתובתה ממטלטלי שהניח בעלה שמוציאין מידה ולא הזכיר כלום מן התקנה לומר כאן קודם התקנה איירי אבל לאחר התקנה לא:
הא קמן דעת שני המאורות הגדולים כלם שוים לטובה ועמהם כמה גאונים שסוברים דאם תפסה לאחר מיתה לגבות כתובה מוציאין מידה:
ומעתה נבא לנ"ד לראובן שנשא לאה ונתן לו יעקב אביו קצת תכשיטין וחפצי זהב כדי שישלחם ללאה אשתו שתתקשט ותתפאר בהן לכבוד ולתפארת וקודם שנתנם לו גילה דעתו לראובן בנו לפני עדים כי אנו החפצים אינו נותנם לו במתנה גמורה אלא בדרך הלואה ונפטר ראובן לבית עולמו וחלי"ש ובאתה לאה אשתו לגבות כתובתה ואינם מספיקים נכסי ראובן לפרעון כתובתה והאלמנה תובעת להפרע מהנכסים הנזכרים בחשבה שהיו משל בעלה דלפי דעת הרי"ף והרמב"ם וכמה גאוני עולם שסוברים שאם תפסה לאחר מיתה לגבות כתובתה ממטלטלי שהניח בעלה שמוציאין מידה הכא נמי מוציאין מיד לאה ונותנין ליעקב או ליורשיו אם מת והמקום ירחם עליה:
ועוד יראה לי ראיה דבנ"ד אפי' היה הדין נותן שאם תפסה לא מפקינן מינה הני מילי היכא דתפסה באחת מדרכי הקניות אבל בכאן הבית והתיבות והמטלטלין הכל ברשות היורש ואינה נקראת תופסת בשביל תפיסת המפתח שאין מסירת המפתחות קונה וכ"ש תפיסתן כמו שכתב הריב"ש בתשובה סי' שס"ד:
וזה לשונו דבר ברור הוא כי הנכסים שהם בבית הבעל אע"פ שכשמת נשארו הנכסים בידה ואוהלים כאשר המה שאין תפיסתה כלום שכל תופס צריך תפיסה גמורה שיקנה הדבר באחת מהקניות כמו שאמרו בפ' הכותב גבי עובדא דיימר בר רשו אבל בכאן הבית והתיבות והמטלטלין הכל ברשות היורש ואינה נקראת תופסת בשביל תפיסת המפתח שאין מסירת המפתחות קונה וכ"ש תפיסתן ואם קדמו היורשין ותפסום כדי שלא תשלח היא יד בהם ותתפשם הטיבו לעשות עכ"ל וכיון דלא מקרי תפיסה נותנים הכל ליורשים וכן כתב בשמו בעל ההגה:
העולה מן המקובץ לפי דעתי בנ"ד הוא דאין לאלמנה שום זכות בחפצים האלו מצד תפיסתה לדעת הרי"ף והרמב"ם כמו שהוכחנו שאם תפסה לאחר מות בעלה לגבות כתובתה ממטלטלי שהניח שמוציאין מידה אם לא שעשו תנאי ביניהם בכתובה שכתבו בין ממקרקעי בין ממטלטלי שהרי זה תנאי שבממון ונמצא האלמנה גובה מן המטלטלין בתנאי זה ואם לא כתבו התנאי בשטר הכתובה אם היה יודע בתקנת הגאונים גובה אבל אם לא ידע או שנסתפק לנו לא תגבה ממטלטלי ונותנים ליורשים או ליעקב אם הוא חי הנראה לע"ד כתבתי להלכה ולא למעשה עד אשר יסכים עמי היושב על כסא ההוראה מלכותו יכון ביאת משיחנו אכ"יר:
בסדר ובשנת כי תעשה הישר בעיני ה' לפ"ק:
כ"ד הצעיר אברהם פירננדיס יצ"ו: