שאלה ראובן שמעון ולוי נשתתפו שלשתם יחד כדי להתטסק במשא ומתן לזמן קצוב והטילו לכיס שוה בשוה כדי לחלוק הריוח וההפסד לאמצע כדת וכהלכה בשבועה חמורה ואפי' מציאה בדרך על דעת המקום ב"ה והלכו לקבוע מקום לדירתם אצל חוף הים מקום הראוי להסתחר ובהיותם שם זמן מה שמע לוי מסוחרים גוים שאמרו לו שאם רוצה להשתתף עמהם לקנות ספינות ולשכור ספנים כדי שילכו לשלול שלל לספינות אויביהם כמו שהם עושים להם שהמלך נתן רשות לכך להיות כל השלל שלהם ולוי נתחבר עמהם חלק כחלק בלי הודעת שום דבר מזה לחביריו ושמעון נודע לו מזה ולא רצה לשאול לו שום דבר מזה ולא להתקוטט עמו שחבירו ראובן היה מוטל על ערש דוי שמא יכבד עליו החולי מפני זה והיה ממתין אולי יחנן ה' וירפאהו וראובן היה שמכביד עליו החולי כל יום ויום עד שנפטר לבית עולמו וחלי"ש וזה גרם להם בלבול גדול ושמעון הלך לקוברו במקו' שיש שם יהודי' ולוי נשא' שם ובאו עליו כמה שטרי חובות הנקראים ליטר' אש ונתיירא פן ידחקוהו לשלם ויצטרך למכור מה ששוה מאה בעד חמשים ויפסיד אמונתו ומפני זה לקח עמו מה שלקח והלך לו למקום אחר עד שידע איך יפול מי דבר ובתוך כך בא שמעון וקפצו עליו כל בעלי חובות עד שהוליכוהו לשררה ובקש מהם שימתינו עד שיבא לוי שהחוב הוא על שלשתם וגזרו אומר שימתינו עד שיבא לוי ובתוך כך ימכור שמעון מה שיכול מן הסחורות הנשארים כדי לשלם ונשאר שם זמן רב ומכר מעט מעט עד שעזרו ה' ושלם כל החובות ושב אל מקומו הראשון והיה עדיין נושא ונותן בשותפות ומפרנס אלמנת ראובן ואשת לוי לאחר זמן בא לוי עשיר מופלג ממדינת הודו עם ספינות מלאות סחורות ובא שמעון ותפס הכל בשביל השותפות ורבתה קטטה ביניהם ובאו לבית מדרשו של ש"ם שיורום כדת מה לעשות שמעון טוען שכל מה שהביא לוי עמו נוגע לשותפות שעדין השותפות קיים עד שיחלוקו ויעשו חשבון ולוי טוען אום שנפטר ראובן אחד מן המשותפים נתבטל השותפות והוא יתן חשבון מכל מה שלקח עד היום הזה ומה שהרויח מזלו גרם ורוצה להשבע על זה ושמעון אינו מאמינו על השבועה יען הוא חשוד על השבועה שעבר עליה כבר בחיי ראובן וכמו שנשאר הוא עדיין בשותפות עד עכשיו ג"כ הוא נשאר שותף עמהם יורם כדת מה לעשות ומהת'מש: תשובה קודם אשיב לשואלי דבר ראיתי להציע דברי הרמב"ם ז"ל כתב בסוף פ"ה מהלכות שותפין אחד מן השותפין או אחד מן המתעסקים שמת בטל השותפות או העסק אף על פי שהתנו לזמן קצוב ע"כ והרא"ש בפרק המקבל הביא לו סמוכות מהגמרא וז"ל:
רב יוסף הוה ליה ההוא שתלא שכיב ושבק חמשה חתנוותא אמר עד האידנא חד השתא חמשה עד האידנא לא הוה סמכו אהדדי ולא מפסדו ליה השתא חמשה וסמכי אהדדי ומפסדו ליה אמר להו אי שקליתו שבחייכו ומסלקותו מוטב ואי לא מסליקנא לכו בלא שבחא דאמר רב יהודה ואיתימא רב הונא ואיתימא רב נחמן האי שתלא דשכיב יורשין דיליה מסתלקין להו בלא שבחא ולאו מלתא היא פי' הא דקאמר מסלקינן לכו בלא שבחא אבל אי בעי יהבינן ליה שבחא ומסלק ליה דאין ממון להורישו לבניו עכ"ל ולמדנו מכאן שאם מת המתעסק שיכול הנותן לבטל העסק וכן אם מת אחד מהשותפין שמתבטל השותפות וכתב הר"בי בח"המ סימן קע"ו בשם הר"אש שכן דעת רבינו מאיר וכן דעת הרמ"בן והרש"בא והר"ן והריט'"בא:
הרי לך דעת כל אלו רברבתא שהסכימו לפסוק כדברי הרמ"בם וכן פסקו הרב ב"י ומור"ם בהגהותיו והרב ב"ח:
וראיתי מה שכתב הרב מהר"שך סי' ס"ו והרב מהרש"דם בס' קנ"ג שעשו חילוק בדברי הרמ"בם שמה שכתב אחד מן השותפין שמת בטל השותפות היינו דוקא בשנים שנשתתפו אז כשמת אחד בטלה שותפות אבל שלשה שנשתתפו וקבעו זמן לשותפותם ומת אחד מהם תוך הזמן נהי דנתבטל חלק אותו השותף שמת מ"מ לא בטלה השותפות מהשנים הנשארים ויכולים לעכב זה על זה וזה לשון השאלה יורנו מורנו:
ראובן שמעון ולוי נשתתפו עם יששכר וזבולן לזמן שלש שנים והתנו ביניה' שמהריוח שירווחו יקחו ראובן שמעון ולוי החצי ויששכר וזבולן אחים החצי וכמו כן ח'ו אם יהיה איזה נזק והפסד בשותפות יהיו חולקין על הדרך הזה ועל זה עשו שטר שותפות ביניהם ונשבעו השתי כתות לקיים כל מה שכתוב בשטר השותפות שבועה אמורה על דעת רבים ובתוך אלו הג' שנים מת זבולן וחיי למר ולכל ישראל שבק ואחר מיתת זבולן לא דבר יששכר עם ראובן וחביריו דבר ולא גלה דעתו שלא היה רוצה לעמוד בשותפות עמהם וכו'
ועתה באים לחלוק כי נשלם הזמן של השותפות ונמצא כי יש הפסד ונזק בעסק ובשותפות וראובן וחביריו שואלים חלקו מהנזק שמגיע לו חצי הנזק כמו שהים חולק בריוח ויששכר משיב שאינו חייב להשלים רק מה שנאבד בשותפות קודם מיתת זבולן כי אחר מיתת זבולן נתבטל השותפות כדין מת אחד מן השותפין וכו' ע"כ:
תשובה תחילת כל דבר אודיע שיראה לע"ד שמה שכתב הרמב"ם מת אחד מהשותפין או אחד מהמתעסקים שמתבטל השותפו' או העסק אע"פ שהתנו לזמן קבוע וכו' דהיינו דוקא בשנים שנשתתפו אף על גב דס"ל דשותפים שהתנו להשתתף עד זמן קבוע כל אחד יכול לעכב מלחלוק תוך הזמן מ"מ היכא דמת אחד מהם בתוך הזמן נתבטל השותפות וכו' אמנם שלשה שנשתתפו וקבעו זמן לשותפותם ומת אחד מהם תוך הזמן נהי דנתבטל חלק אותו השותף שמת מהטעם שכתב שכבר יבא הממון ליד היורשין מ"מ שותפות הנשארים במקומה עומדת עד הזמן שקבעו דמאיזה טעם יתבטל השותפות מהשותפים הקיימים עד הזמן הקבוע אם לא שנאמר דמעיקרא כשנשתתפו אדעתא שיהיו כלם בשותפות נשתתפו דמזלא דתלתא או ארבעה עדיף או גם כי אפשר שיהיה ההשתדלות נוסף מ"מ יראה דפשטא דמילתא דהך דינא במת אחד מהשותפים וכו' אינו אלא בשני שותפים לבד שמת אחד מהם ע"כ דבריו לענינינו וגם מהרש"דם בסימן קנ"ו מח"מ כתב דלא אמרינן נתפרדה החבילה לגבי השותפים הנשארים.
ובמחילה מכ"ת אין דעתי נוחה לסברתם מכמה אנפי חדא שזה החילוק שהם עושים בין שנים לשלשה היא סברא יחידא מדעתם ולא הביאו סעד וסמך לדבריהם לא מן הש"ס ולא מן הפוסקים והרמ"בם ושיטתו כתבו סתם מת אחד מהשותפים בטלה השותפות ולא חילקו ואם איתא היה להם לפרש ולומר בד"א שבטלה השותפות כשהם שנים אבל שלשה לא בטלה השותפות ולאשמועינן חידוש גדול אלא ודאי מדלא חילקו סבירא להו דאין הפרש בין שנים לשלשה שאם מת אחד מהם בטלה השותפות:
ועוד שהרב ש"ך עצמו בתשובתו נתן טעם שאפילו שלשה או ארבעה שנשתתפו ומת אחד מהם בטלה השותפו' מהשותפים הקיימים מטעם שנאמ' דמעיקרא כשנשתתפו אדעתא שיהיו כלם בשותפות נשתתפו דמזלא דתלתא או ארבעה עדיף:
ועוד שראוי להפלא הן על הרב מהרש"ך הן על הרב מהרשד"ם ז"ל היכי אשתמיט להו תשובת הריט"בא הביאה הרב ב"י סימן קע"ו שנראה בפירוש מדבריו שאין חילוק בין שנים שנשתתפו לשלשה או ארבעה וזה לשון התשובה ראובן שמעון ולוי שותפים קבלו מעות מיהודה לב' שנים ותוך הזמן נפטר שמעון וכו' והשיב דמה שטוענין שכשמת שמעון בטלה שותפות טענתם טענה וכן מפורש בתוספתא וכן ראיתי למורנו הרב הלכה למעשה משמו של הרמב"ן ע"כ והרב בעל פרח מטה אהרן כתב שכבר השיג הרב בעל ספר משא מלך על מהרשד"ם בזאת התשובה עצמה והוא גם כן השגם ע"ש:
ומעתה נבא לנדון שאלתנו לתנו על ראובן שמעון ולוי שנשתתפו שלשתם יחד כדי להתעסק במשא ומתן לזמן קצוב והטילו לכיס שוה בשוה כדי לחלוק הריוח וההפסד לאמצע כדת וכהלכה וכו' וראובן נפטר לבית עולמו וחלי"ש וזה גרם להם בילבול גדול ושמעון הלך לקוברו וכו' ולוי נשאר שם ובאו עליו כמה שטרי חובות הנקראי' ליטראס ונתיירא פן ידחקוהו לשלם וכו' ומפני זה לקח עמו מה שלקח והלך לו למקום אחר עד שידע איך יפול דבר וכו' לאחר זמן בא לוי עשיר מופלג ממדינת הודו עם ספינות מלאות מסחורות ובא שמעון ותפס הכל בשביל השותפות ורבתה הקטטה בניהם ובאו לבית מדרשו של שם שיורום כדת מה לעשות שמעון טוען שכל מה שהביא לוי עמו נוגע לשותפות שעדין השותפות קיים עד שיחלוקו ויעשו חשבון ולוי טוען שמיום שנפטר ראובן אחד מן השותפים נתבטל השותפות והוא יתן חשבון מכל מה שלקח וכו' ומה שהרויח מזלו גרם:
דנראה לי דהדין עם לוי במה שטען שמיום שנפטר ראובן נתבטל השותפות שהרי היא הלכה פסוקה לדעת הרמ"בם והר"אש וכל גדולי הפוסקים הסכימו לדעתו ולטעמו שכתב שכבר יצא הממון ליד היורשין שר"ל שנשתנו הרשויות הרשות האב לרשות הבן ואין דעת השותף נוחה בהם דאין כל הדעות שוות דעת האב ודעת הבן:
ועוד שיאמרו הנשארים לא נשתתפנו אלא על דעת מזל פלוני שמת ועכשיו שמת איני רוצה לקיים השותפות ואם כן בנדון דידן כיון שהשותפות נתבטל כל מה שהרויח לוי אחר כך ודאי שהוא שלו דאין סברא שיסתכן עצמו ויטרח בשביל אחרים וטענת שמעון אינה טענה שטען שהשותפות קיים עד שיחלוקו דכיון שבטלה השותפות מה לי שיחלוקו תכף ומיד או שיחלוקו אחר שנה או שנתים וכי בשביל שלא חילקו עדיין יקח שמעון מה שטרח לוי אחר כך בממונו ודאי שאין הדעת סובלתו אלא שלוי הוא חייב ליתן חשבון בכל מה שרווח או הפסיד השותפות מתחילתו עד יום שמת השותף אבל מאותו היום ואילך שכבר נתבטל השותפות כל מה שרווח מזלו גרם:
ועתה חל עלינו חובה לתרץ דברי השאלה שכתב וז"ל ומפני זה לקח עמו מה שלקח והלך לו למקום אחר שמאלו הדברים היה נראה שלוי לקח מן השותפות איזה ממון ומאותם עשה את הכבוד הזה שמעתה יכול שמעון לומר לוי מאן פלג לך היה לך לחלוק בפני בית דין או בפני ג' וכיון שלא עשית זאת עדיין השותפות קיים וכל מה שהבאת עמך נוגע לשותפות.
לזאת אשיב ואומר שדברי השאלה הם סתומים שיכול להיות שמה שלוי לקח מממון עצמו שהיה לו עמו בבית לקח דאין סברא לומר שכל מה שש לו נתן לכיס השותפות אלא שליש או רביע והשאר הניח בביתו ומאותם לקח כשראה עצמו בדוחק והלך לו ואם כן באיזה כח יכול שמעון לתפוס הכל בשביל השותפות מה שטרח לוי והרויח בממונו וזה בטענת ספק ואפילו אם תמצא לומר שמממון השותפות לקח כיון שנתבטל השותפות הוי כחו שהשלימו ימי השותפות וכשם שכשהשלימו ימי השותפות שותף יכול לחלוק ואין צריך לשלשה וכמו שכתב בעל שילטי הגבורים בשם רב יהודה ע"ש כך כשנתבטל השותפות יכול השותף לחלוק ואין צריך לפני שלשה.
ועוד שיכול השותף לומר לקחתי ומשלי לקחתי כיון דהוי ממונו וכמו שכתב בעל זקן אהרן סימן ח"ג לדעת רב אלפס ז"ל ע"ש:
ומה שטען שמעון על לוי שהיה רוצה לישבע ואחר שאינו מאחינו יען הוא חשוד על השבועה שעבר עליה כבר בחיי ראובן דמשמע דכיון שאין יכול לישבע ישלם: נראה
נראה לי דאין טענתו טענה ואדרבה מן הגמרא ומכל גדולי הפוסקים יש לנו להביא ראייה שלוי פטור מן השבועה ומן התשלומים דגרסינן במציעא דף ה' זה לשונו ההוא רעיא דהוו מסרי ליה כל יומא חיותא בסהדי יומא חד מסרו ליה בלא סהדי לסוף אמר להו להד"מ אתו סהדי אסהידו ביה דאכל תרתי מינייהו אחר ר' זירא אם איתא לדרבי חייא קמייתא משתבע אשארא א"ל אביי אם איתא משתבע והא גזלן הוא א"ל לשכנגדו קאמינא השתא נמי דליתיה לדרבי חייא נחייביה מדרב נחמן דתנן מנה לי בידך אין לך בידי פטור ואמר רב נחמן ומשביעין אותו שבועת היסת דרב נחמן תקנתא היא ותקנת לתקנתא לא עבדינן עכ"ל הגמרא: ופירש רש"י לכשכנגדו קאמינא. אם שבועה מוטלת עליו נשבע שכנגדו ונוטל כדאמרינן בשבועות שהחשוד על השבועה תיקנו חכמים שכנגדו נשבע. השתא נמי כי ליתא לדרבי חייא ואין כאן הודאה במקצת נחייביה שבועת היסת מדרב נחמן וישבע שכנגדו ויטול היסת שבועה שהסיאו חכמים לכך להסיתו להודות וטעמא מפורש בשבועות חזקה אין אדם טוען אלא אם כן יש לו בידו. דרב נחמן תקנתא היא. דהא מדאורייתא לא רמי שבועה עליה. ותקנתא דכשנגדו ישבע ויטול דהויא נמי תקנת' דמן התורה מי שעליו לשלם הוא ישבע ויפטר מן התשלומים ואין נשבע ונוטל מן התורה ואותן המנויין בשבועו' תקנת חכמים הן ולשבועה דאורייתא עבוד רבנן תקנתא אבל תקנתא לתקנתא לא עבדינן עכ"ל:
הרי לך דהחשוד על השבועה פטור מן השבועה ומן התשלומין א שכנגדו נשבע ונוטל דלא עבידו רבנן תקנתא אלא דוקא לשבועה דאורייתא דוקא ולא להיסת:
וכן פסקו כל גדולי הפוסקים הר"אש בפ' שנים אוחזין בשם רב אלפס וזה לשונו רב אלפס ז"ל פסק כלישנא קמא דהכא דרב נחמן תקנתא היא ותקנתא לתקנתא לא עבדינן שלא תקנו חכמים שישבע שכנגדו ויטול אלא במחוייב שבועה דדאורייתא
וכן פסק הרמב"ם בהלכות טוען ונטען הלכה ז' וז"ל נתחייב החשוד שבועת היסת אין שכנגדו נשבע ונוטל אלא הרי הנתבע נפטר בלא שבועה ומ"מ מחרימין סתם וכו':
וכתב ה"ה זה מבואר בפ' שבועת הדיינים ומפורש שם דתקנת א לתקנתא לא עבדינן ע"כ:
וכן פסק הרשב"א שאלה תתק"כד וזה לשונו שאלתם ראובן הפקיד לשמעון סחורה להוליכה למדינת הים למכרה שם ולקנות לו שם סחורה אחרת בדמיה לפי ראות עיניו ועכשיו בא שמעון ואמר לראובן סחורה שמסרת לי מכרתיה בכך וכך וקניתי לך בהם פלפלין והילך וטען ראובן איני מאמינך ומחוייב אתה לישבע על הכל ואינך יכול לישבע לפי שאתה חשוד על השבועה ומתוך שאינך יכול לישב תשלם:
תשובה בטענה זאת הדין עם שמעון דכיון שאמר לו הילך אין כאן הודאת במקצ' ואפילו היה ראובן טוענו בריא פטור משבוע' התורה אלא שחייב כדרב נחמן דמחייב שבועה בכופר בכל וכיון ששמעון חשוד על השבועה ואינו יכול לישבע פטור חן השבועה שאין מוסרין אותה לו וכן פטור מן התשלומים שכל חשוד אינו משלה עד שישבע את שכנגדו בתקנתא דרבנן ודרב נחמן תקנתא היא ותקנתא לתקנת' לא עבדינן כדאמרינן בריש מציעא בעובדא דההוא רעיא וכו' ועוד דשבועת דרב נחמן דהיינו שבוע' היסת אינו נשבע אלא בטענת בריא עכ"ל:
וכן פסק הרב בשלחנו סי' רע"א:
העולה מכל המקובץ הוא שהדין עם לוי במה שטען שנתבטל השותפות ושלוי חייב ליתן חשבון על מה שלקח וגם בכל מה שרווח או הפסיד השותפות מתחילתו עד יום שמת השותף שאם יש פסיד' חייב לשלם חלקו ומאותו היום ואילך שנתבטל השותפות כל מה שרווח אח"כ מזלו גרם ואפילו שרווח בממון שלקח מן השותפות דכיון שבטלה השותפות הוי כמו השלימו ימי השותפות דאז יכול השותף לחלוק ואין צריך בפני שלשה וגם דיכול לומר לקחתי ומשלי לקחתי כמו שהוכחתי לעיל לדעת כל הני רברבתא שקדמנו זכרם ואם שמעון אינו מאמינו ללוי יען הוא חשוד על השבועה שעבר עליה בחיי ראובן לוי פטור מן השבועה ומן התשלומין מן השבועה דחשוד על השבועה ועוד דשבועת היסת אינו נשבע לא בטענת בריא ובנדון דידן היא טענת שמא ופטור מן התשלומין שהחשוד אינו משלם עד שישבע את שכנגדו ותקנתא לתקנת' לא עבדי רבנן אלא בשבועת התורה דוקא:
הנראה לע"ד כתבתי להלכה ולא למעשה עד יסכים עמי הרב היושב על כפא ההוראה שמלכותו יכון עד יבא ינון אכי"ר:
בסדר ובשנת אשר אנכי מצוך היום לפ"ק
הצעיר אברהם פירננדיס יצ"ו