שאול שאל לנו האיש איש האלקים נבין לחשים חכם חרשים קידש הלולים קווצותיו תלתלים תילי תילים של הלכות סיני ועוקר הרים הרב מורה צדק משפט ומשרים מעיין חאום מקור סתום דנפיק מיניה מים חיים ריש חתא וריש מתיבתא ה"ה המאור הגדול החכם השלם כמוה"רר אבנדנא די בריטו יאיר ה' נרו ויטה אליו בריתו לחן ולחסד אכי"ר:
השאלה היא לידע ולהודיע הא דקי"ל בשר שנמלח ושהא שיעור כדי מליחה ונתנוהו בכלי בלא הדחה ונתמלא מציר אחר אבעיא לן השתא אם שהא חצי שיעור מליאה דהיינו ששית שעה ונתנוהו בכלי ונתמלא איי מי אמרינן הואיל ולא שהא כדי מליחה אסור  או דילמא סוף סוף שהא קצת במליחה וכבר יצא דם ולא נשאר אלא מה שבתוך החתיכה ומותר ואת"ל אסור הוא דהא לא שהא שיעור מליחה עדין אנו שואלים אם נתערבה חתיכה זו בחתיכות אחרות ונתבטלה ברוב אם הכל מותר או אם צריך מליאה לכולם הואיל ואפשר בכך על הכל יביאו דבריך וכבדנוך:
תשובה ואני טרם אתחיל להיות נושא ונותן על עיקר דין זה עתה באתי להתנצל על עצמי על שנתאחרתי עד הנה להקריב קרבן שלומים וחוב המוטל עלי לשלם מקדמת דנא והודעת זאת בכל הארץ כי הדבר אין בי ולבי בקרבי המס ימס מפאת טרדות הזמן אשר לא נתנוני השב רוחי מכמה הרפתקי דעדו והקיפו עלי צרות צרורות ורבות עד שלא שלותי ולא שקטתי ולא נחתי ויבא רוגז במקום חיל"ה שם תהא רעדה בפטירת בתי החשובה אשר לא אוכל להתעלם עד כי כתונת העצלות והיגון מעלי פשטתי ובתפילה בדמעות שליש לפני ה' התנפלתי וביען קרוב ה' לכל קוראיו כאשר באמת לו קראתי האיר ה' את עיני ובזריזות גדול נזדרזתי לעשות תשוב"ה אך אמנם מקוצר רוח ומעבודה קשה אני מקצר והולך כדל והלך ואחר חלות פני אל יצילני משגיאות ויראני מתורתו נפלאות אומר שמשטחיות שרשי השאלה ועל מה אדניה הוטבעו הוא להבין ולהורות אם יש הפרש לענין דינא בין אם נמלח הבשר זמן שיעורו שהוא כדי הילוך חיל דהיינו שליש שעה בקירוב ובין אם לא שהא במלח כי אם חצי שיעו' הזה ואת"ל דההפרש מובן בעצמו ופשיטא לן דאסור הוא עדין מבעיא לן אם נתערבה חתיכה זו בחתיכות אחרות מה דינה אם יש לה ביטול או לא וכדי להוציא לאור משפט צדק ולבא אל התכלית המכוון ולהוציא לאור הדין לאמיתו נלך אל מעיין הנובע של התלמוד לשאוב מימיו המתוקים מדבש דגרסינן התם בפרק כל הבשר דף קי"ג אמר שמואל אין הבשר יוצא מדי דמו אלא אם כן מולחו יפה יפה ומדיחו יפה יפה אתמר רב הונא אמר מולח ומדיח במתניתא תנא מדיח ומולח ומדיח ולא פליגי הא דחללי בי טבחא הא דלא חללי בי טבחא פירוש דאם הודח הבשר בבית המטבחים אינו מצריך רב הונא כי אם מליחה והדחה אחר כך אבל אם אינו הודח הבשר בבית המטבחיים אה"ל שרב הונא סובר שצריך הדחה בין קודם מליחה בין לאחר מליחה נמצא כפי זה המונח דלכולי עלמא מצריך הדחה בין קודם מליחה בין לאחר מליחה כדי להוציא כל הדם הנבלע במלח:
ומעתה יכולים אנחנו לכאורה לפסוק הדין לקולא בצד הראשון של השאלה ולומר דבהא ליכא מאן דפליג דכיון דלא שרא במלח שיעור מליחה יכול לחזור ולמולחו ומדיחו יפה יפה ואז יהיה מותר לאוכלו מבושל אם היא תוך יב' שעות דהיינו שיעור פליטת דם או אם אינו רוצה לאוכלו מבושל יכול לאוכלו צלי אף בלא מליחה והדחה שנית דפשוט הוא בכל ספרי הפוסקים דבכל חקים דשרי הדחה ומליחה שנית כ"ש דשרי לצלי דנורא משאב שאיב טפי ממליחה וכפי זה היה נראה כפי זאת הסברא דאין לאסור בהחלט זה הבשר מאח' שיש תיקון מפורסם ומזומן דהיינו שיחזור וימליחנו שנית אם רוצה לאוכלו מבושל או אם רוצה לאוכלו צלי די במליחה ראשונה מטעם דנורא משאב שאיב וכי תימא דאף אם נמלח שנית זאת החתיכה אינו מועיל כלום מפיאת סיבה אחרת והיינו מה שכבר השרישונו בעלי ההוראה שאם הודח הבשר אחר מליחתו נסתמין נקבי הפליטה וכמו שבהדיא הסכימו הרב ש"ך והרב בעל ב"ח בסימן ס"ט ע"ש שכתבו אם הודח הבשר אחר מליחתו מיד נסתמין נקבי הפליטה ולא מהני מליחה אח"כ אי משום הא לא אריא דיש מקום לחלק ולומר דשאני התם דשהא הבשר שיעור מליחה ואעפ"י שלא פלט צירן פלט כל דמו אבל כשלא פלט כל דמו עדין וכענין שלפנינו שזאת החתיכה לא שהתה שיעור מליחה לכ"ע לא אמרינן שבשביל ההדחה נסתמו נקבי הפליטה פקח נא עיניך וראה מה שכתב הרב בעל משאת בנימין בתשובה נג' וז"ל בשר שהודח ונמלח וקודם ששהא שיעור מליחה הדיחו אותו אם יש לו תקנה במליחה שניה או נימא מאחר שנמלח פעם אחת והודחה נסתמין נקבי פליטתן ושוב לא יפתח בשביל ציר שבו והשיב הרב ז"ל דאע"ג דכתב מהרמאי' בספר תורת חטאת כלל ו' סימן ה' דמאחר שנמלח פעם א' והודח נסתמין נקבי הפליטה ושוב לא יפתח בשביל ציר שבו אף אם ימלחנו שנית מ"מ לא מוכח הכי מדברי הרא"ש בפ' כל הבשר ומדברי מהר"ם בהגה ש"ר גבי בשר שנמלח ולא הודח מקודם ופסקו שיש לו תקכה על ידי הדחה ומליחה שנייה אלמא לא אמרינן מאחר שנמלח פעם א' והודח שנסתמין נקבי הפליטה דא"כ מליחה שנייה מאי מהני ואפילו לדעת האוסרין היינו דוקא משום שנבלע בו דם בעין שעליו וגבי דם בעין לא אמרינן כבולעו כך פולטו כמו שכתב שם באש"רי ובהגה ס"ד אבל אי לאו דטעמא דדם בעין לא אמרינן דנסתמו נקבי הפליטה והיה לו תקנה ע"י שידיחנו וימליחנו שנית ועוד נראה דאפילו לדעת ת"ח לא אמרינן דנסתמין נקבי הפליטה רק כשהדיחו אחר ששהא שיעור מליחה דמאחר דלאחר שיעור מליחה יבא כל דמו שוב לא יפתח בשביל ציר שבו אבל כל זמן שעדין לא שהא שיעור מליחה ולא פלט כל דמו לכולי עלמא לא אמרינן דבשביל הדחה נסתמו נקבי הפליטה וכן כתב באו"ה בהדיא כלל ד' סימן ז' גבי בשר שלא הודח ונמלח וז"ל ומ"מ אם נזכר קודם ששהתה החתיכ' במליחה כשיעור מיל וחוזר וידיחנו וימליחנו אלמא אע"גב דסבירא ליה לבאו"ה דלאחר שעור מליח' אין לו תקנה על ידי שיחזור וידיחנו וימליחנו מ"מ תוך שיעור מליחה אית ליה תקנתא זו ולא אמרינן שע"י הדחה נסתמין כ"ש בנ"ד דנמלח כתיקונו בהדחה קמייתא דשרי על ידי הדחה ומליחה שניה פכ"צ עכ"ל:
נמצינו למדין דאף אם תמצא לומר בנ"ד שזה הבשר הודח אחר שנמלח ונתמלא מציר כשיתנוהו בכלי קודם שיעבור זמן שיעור המוגבל דהיינו שלישית שעה אין לאסור בהחלט זה הבשר דהא תקנתו בצדו והיינו שיחזו' וימליחנו פעם שנית דאין סברא לומר דנסתמין נקבי הפליטה כל אימת דלא נשתהא הבשר השיעור הקצוב וגם הוא כ"ש גמור בנ"ד דיש צד להקל כפי המובן מתוך דברי השאלה דסתם קאמר אם נשתהא חצי שיעור מליחה ותכף ומיד נתנוהו בכלי דנראה כפי המובן שנתנוהו בכלי בלא הדחה וכפי זה יבא מרווח ההבנה דאין נסתמין נקבי הפליטה אלא דוקא אם הודח אחר מליחה וכפי זה היה נראה להתיר זה הבשר אם יחזור וימליחנו שנית בין אם אירע שהדיחו הבשר אחר מליחתו בין אם אירע שלא הדיחוהו דמ"מ אמרינן דאין נסתמין נקבי הפליטה אליבא דכולי עלמא כשלא נשתהא הבשר במולחו:
אמנם כל זה איננו שוה לי להקל בנ"ד כל היכא שמבואר בשאלה שנתנוהו בכלי ונתמלא מציר ומבואר בעצמ ההבדל בין כשנתמלא מציר אחר שנמלח ושהא הבשר שיעור מליחה ובין שנמלח הבשר וקודם ששהא שיעור מליחה נתנוהו בכלי וכדי שנעמוד על בוריין של דברים אציע לפניך מה שכתב הטור בסימן ס"ט בשם רש"י ז"ל על מעשה שהיה בבשר שנמלח ושהא כדי מלוחה ונתנוהו אחר כך בכלי בלא הדחה ונתמלא מציר והיתירו והטעם ביאר לנו הרב בב"י דמאחר ששהה הבשר במלח כדי שיעו' מליחה קודם שהושם בכלו אין המים הנמצאים בכלי מין דם אלא מוהל בעלמא שהרי אחר ששהא שיעור צליה מדיחין אותו לבשלו בקדרה ואין חוששין לציר הנפלט ממנו ואעפ"י שהמלח שעל הבשר אסור שהדם מעורב בו ולכן צריך להדיח הבשר יפה יפה קודם שיבשלוהו בקדרה מ"מ אותו דם שבמלח נדבק הוא במלח ונתייבש בתוכו ואין לו כח ליבלע בבשר ואעפי' שמתמתה בתוך המוהל דאל"כ יאסר כל בשר שמניחין אותו במים להדיחו כי מתמחה המלח והדם שבתוכו ונבלע בכשר דמה לי מים מה לי מוהל שניהם התר הם אלא ודאי דם המלח נתייבש בתוכו ואין לו עוד כח לצאת אי נמי פסק כח המלח מחמת שהפליט הדם מן הבשר ויצא כח המלח עם הדם ומחמת אותו מלח לא יחשב עוד כרותח ולזה הסכימו התוספות והראש והמרדכי בפ' כל הבשר והגהו' מיימוניות בפ"ו מהמ"א בשם סה"ג ומ"מ כתבו התוספות דאין להקל דכבר נהגו העם איסור וכן כתבו הגהות מיימוני בשם סהג' וכן כתב המרדכי בשם התוספות ועוד כתב המרדכי בשם רבינו אליעזר דבשר לח שנמלח ולא הודח אם שהא כדי שיעור צלייה ואחר כך ניתן בכלי ומצא בו ציר שנטף ממנו אותו הבשר אסיר וכתב בשערי דורא על מעשה דרשי' ז"ל ומיהו נהגו העולם לאסור אפילו שהא בכלי מנוקב תחילה ורגילים להתיר על ידי קליפה מאחר ששהא בכלי מנוקב כדי שיעור מליחה נמצינו למדין דהך עובדא דרשי' ז"ל אינו מוסכם הכל הפוסקים שהוא מותר כי רבים חולקים עליו ואומרים דבנ"ד כי האי אסור הוא מאח שלא הודח הבשר מהציר שעליו:
ומעתה זכינו לדין ולפסוק הלכה ולאסו' צד הראשון של השאלה ולומר דבהא ליכא מאן דפליג כיון דלא שהא הבשר במלח שיעור המוגבל למליחה דהיינו שלישית שעה לפחות אפילו רש"י וסיעתו לא הקלו בדין זה להתיר בעובדא דידיה אלא משום ששהא הבשר במלת שיעור מליחה כמו שבהדיא נראה מדברי הטור ומדברי הבית יוסף שתלה עיקר הטעם בדשהא הבשר במלח כדי שיעור מליחה קודם שהושם בכלי ומשום הכי לא יחשב עוד כרותח אבל אם הושם הבשר בכלי קודם גמר זמן מליחתו אה"נ דכולם מודים שיהיה אסור זה הבשר אפילו לצלי מפני שחשבינן האי בשר כמבוש' בתוך הדם כיון דעדין לא הפליט המלח כל מה שבתוכו ואם לחשך אדם לומר דמדברי שמואל לא שמעינן אלא שצריך למולחו יפה יפה ולהדיחו יפה יפה בלי נתינת שיעור ואם כן אימור שאעפי' שלא שהא במלח כי אם שישית שעה מולחו יפה יפה קרינן ביה ואפשר שיהיה מותר נ"ד גם כן אליבא דרשי' וסיעתו:
לכן פקח נא עיניך וראה מה שכתב הרב המגיד בפו' מהמ"א על דברי הרמב"ם שכתב שצריך להניח הבשר במולחו כדי הילוך מיל וז"ל שם ומה שכתב רבינו ומניחו במולחו כדי הילוך מיל ובהלכות גדולות כתבו שיעור מליחה כשיעור צלייה ונראה שיש סמך לשיעורו של רבינו ממה שאמרו גבי עיבוד העור וכמה כדי עיבודה כדי הילוך מיל ובפרק כלל גדול יש מי שסובר שהמולח את הבשר בשבת חייב משום מעבד ואף על גב דקיימא לן דאין עיבוד באוכלין לחייוב שבת מ"מ ילפינן מהתם דמליח' היינו עיבוד וכיון שלא פירשו לנו חכמים שיעורה נראה שהיא שיעור עיבוד אחר כך מצאתי לרמב"ן ז"ל שכתב ושיעור צלויה פירשו הגאונים כדי הילוך מיל עכ"ל והראש ז"ל כתב גם כן שהוא כדי צלייה והרב המאסף לכל הסברות הביא דעת כל הפוסקים על ענין שיעור מליחה ואחר כך פסק כדברי הרמב"ם שכתב בסתם דשיעור מליחה היא כמהלך מיל אעפי' שדעתו היא היותר מיקל כי יש רבים סוברים שצריך לשהות הבשר במלח שעה אחת כדי לצאת מכל הספק ולפי דעתי הקלושה נראה דמדיוק דברי שמואל שגזר אומר דאין הבשר יוצא מדי דמו אלא א"כ מולחו יפה יפה וכו' שמעינן דיש שיעור מוגבל למליחה דאין לומר שבאו דברי שמואל בהזדמן שהיה מספיק שיאמר בקיצור אין הבשר יוצא מדי דמו אלא א"כ מולחו יפה ומדיחו יפה ומה תועלת בכל האריכות אלא דאתא לאשמועינן דבזולת שיעור המלח שיתן על הבשר על כל צדדיו גם צריך שישוער שיעור זמן מוגבל שישתהא הבשר במולחו ויפליט כל דמו ואם אירע הדבר שלא נשתהא הבשר במולחו השיעור הנזכר פשוט הוא דאסור לאוכלו מבושל אלא צלי דווקא דנורא משאב שאיב:
ואין לחלק בין בעיין לבשר שנמלח בכלי שאינו מנוקב שאסור לאוכלו אפילו צלי משום דהוי כאילו נתבשל בדמו שבזה רבו הדעו' כי יש סברות לאסור אפילו מה שממנה חוץ לציר לפי שלא יצא דמה ממנה לפי שהמקום דחוק כיון שאין הכלי מנוקב ואיכא מאן דפליגי וסברי דאינו אסור אלא מה שממנה בתוך הציר מטעם שכבוש הרי הוא כמבושל כמו שהביא הטור וכתב הבי' בסימן הנ"ל ע"ש וכדי שלא להאריך לא אכתוב לשון כולם כי בלתי צורך הוא ודי לנו להוכיח שכולם הסכימו לאסור כל מה שבתוך הציר ונפקא מינה לענין שלפנינו שיהא אסור זה הבשר אפילו לצלי מאחר שהושם בכלי שאינו מנוקב קודם זמן שיעור מליחה מטעם שכבוש הרי היא כמבושל כי אין האש מפליט מה שהוא בלוע מחמת בישול:
ואגב ארחין אומר עוד הוכחה וראיה לדברי במה שדייק הרשבא בחידושיו בדברי שמואל שאמר בפ' כל הבשר שאין מניחין בשר מליח אלא בכלי מנוקב דהל"ל אין מולחין לכן נאמר דשמואל אפילו לאחר שיעור מליחתו קאמר לפי שהוא פולט ציר וצירו אינו נאכל מחמת מולחו וה"ל רותח וכשהוא מתקבץ בכלי שאינו מנוקב מבליע הדם שעל המלח בתוך הבשר לפי שהוא מתקבץ בתוך הציר וכבוש הרי הוא כמבושל ובכבוש ומבושל לא שייך למימר ביה איידי דטריד למפלט לא בלע ומיהו אינו נאסר אלא מה שעומד ממנו בתוך הציר אבל השאר מותר בנטילת מקום לפי שאין הדם מפעפע עכ"ל:
הרי לך שכל מה שעומד בתוך הציר אסור מהך דיוקא ואפילו לאחר שיעור מליחתו וכל שכן אם הושם בכלי קודם שהפליט כל דמו מטעם שהוא כמבושל ואם תמצא לומר דשמואל לא נחית להאי דיוקא אלא מה שאמר אין מניחין רצה לומר אין מולחין על כל פנים ענין דנ"ד יהיה אסיר לדידיה דכיון שהבשר הושם בכלי קודם שיעור מליחה כמאן דמלח בכלי שאינו מנוקב דמי כי אינו רשאי להניחו בכלי אלא לאחר גמר מליחה:
אברא שהר"ן מדייק מדברי שמואל שדוק' יהיה אסור אם הניח הבשר בכלי אחר שיעור מליחה קודם הדחה מפני שיש לחוש שיבלע מן הדם שעל פניו וכיון שבלע אין לו תקנה במליחה שאין המלח מוציא דם הבא ממקו' אחר כל שאיני מוציא דם של עצמו אבל אם הניחו בכלי שאיני מנוקב קודם שיצא מדי דמו כשיחזור וימליחנו בכלי אחר מנוקב יפליטנו במלח כשם שהוא הפליט דם של עצמו וזהו גם כן דעת הרב ר' יהודא אלברצלוני כמו שכתב הטור אך רבים חולקים עליהם הטעם שמליח הרי הוא כרותח וכבוש הרי הוא כמבושל כמו שכתבו הראש והרשבא ז"ל:
וכדי שלא יהיה פתחון פה לבעל דין לחלוק ולומר שנראה שאלו שני עמודי עולם הרן והרב ד' יהודא אלברצלוני חולקים למאי דקבענו הלכה להחמיר כיון שנתנוהו בכלי קודם שיעור מליחה ונתמלא מציר משום דהוי ככבוש בתוכו מ"מ אפשר לחלק ולומר דעד כאן לא קאמרי דמותר היכא דלא שהא שיעור מליחה בכלי שאינו מנוקב אלא אם כן מלחו והדיחו הבשר אחר כך כהוגן ומשום הכי חוזר ופולט מה שבלע מן הציר אבל אם לא מלחו איתו פעם אחרת אלא שנשאר בכלי עד שנתמלא מציר כמו' בנ"ד שניהם מודים שיהיה אסור מפני שהוא כמבושל בתוך הדם ושוב לא יוכל להפליט מה שבלע על ידי בישול כמו שהוכחנו ולזה הסכים גם כן הרב ב"ח ע"ש:
ומעתה עדין חל עלינו חובת ביאור הצד השני של השאלה לידע אם כשנתערבה חתיכה זו בחתיכות אחרות ונתבטל' ברוב אם הכל מותר או אם צריך מליחה לכולם הואיל ואפשר בכך:
ואען ואומר שדעתי נוטה להתיר הכל בלי מליחה אחרת כיון שנתבטלה ברוב דהא גזרת הכתוב הוא דכתיב אחרי רבים להטות ואפילו אם נתערבה חתיכת בשר נבילה שאינה ראויה להתכבד עם שנים כשרות מותר הכל מפני שמה שהיה אסור מקודם נהפך עכשיו להיות התר ודבר שהותר על ידי ביטול אינו חוזר ונאסר וראיה לזה ממאי דגרסינן בפרק התערובות דף עג' דפריך תלמודא ונכבשינהו דניידי ונימא כל דפריש מרובא פריש ומשני אלא מעתה מגיסא דאסירא כלומר אחרי שהותרו בפרישתן וכי בשביל שחזרו לקביעותן יאסרו הכא נמי אחר שהותרה החתיכה עם התערובת שיב אינה חוזרת לאיסורה להצריכה מליחה אחרת:
ועוד מצינו שהרב בי' כתב בשם תרומת הדשן וגם כן פסק להלכה בשולחנו הטהור דבשר ששהא ג' ימים בלא מליחה ונתערבה אותה חתיכה בחתיכות אחרות בטילה ברוב ומותר לבשל כולם ואפילו היתה ראויה להתכבד כיון דאינה אסורה מחמת עצמה אלא מחמת דם הבלוע בה ואם תמצא לומר דשאני התם דאין מצריכין חכמים להמליחם כולם אחר התערובת משים דקים להם שאין המלח מפליט הדם אלא עד שלשה ימים ומשום הכי לא יועילו כלום בתקנתם אבל הכא דלא שהא עדין כל כך אימור מהיות טוב אל תקרא רע וכיון דאפש' לצאת מידי ספק אמרינן שצריך מליחה אחרת לכולם הא ליתא כי בחדא מחתא מחתינהו ולעולם אימא לך שלא יש שום הפרש ביניהם דכפי הסברא הנכונה וההנחה הנזכרת איכא למימר שכשם שאין המלח מפליט הדם שנבלע עד שלשה ימים הכי נמי קים להו לחכמים שאין המלח מפליט הדם שנבלע על ידי הציר שהוא ככבוש וכמבושל כמדובר:
ופוק חזי מה שכתב הרשב"א ז"ל על מאי דסתים הגמרא ואמר דבים ועופות שמלחן זה עם זה אסורים ואם היה אפשר להם לחזור ולהכשירן עי' מליחה או על ידי צליה לא היה שותק ממנו אלא האמת יורה דרכו דודאי אסור הוא לעשות כן לפי שהוא כבוש בתוך הדם הנפלט שהוא רותח וכבוש הרי הוא כמבושל ודם שנתבשל בחתיכה אינו יוצא על ידי מליחה ואפילו על ידי האור נמי נראה דאינו יוצא דמסתרך הוא בתוך הבשר עכ וכפי זה המונח זכינו לדין בנ"ד שאחר שנתערב חתיכה זו בחתיכות אחרות אין תיקון המליחה מועיל כלום והיינו מתרי טעמי דנמוקו עמם חדא שכבר נתברר לן שהחתיכה שהיתה אסורה מקודם מצד עצמה נעשית אחר כך מותרת מצד התערובת ועוד כיון שברור לן שאינו מפליט הדם שבלע על ידי הציר כי יחזור וימליחם אחר כך מה בכך הא אינו מועיל כלום:
כללא דמלתא בהא סלקינא ובהא נחתינא דאם לא שהא חתיכת בשר במלח כי אם חצי שיעור מליחה ונתנוהו בכלי ונתמלא מציר שאסור לאוכלו מפני שהוא כמבושל בדמו ושוב אינו מפליט מה שבלע אבל אם החתיכה הנ"ל נתערבה בחתיכות אחרות ונתבטלה ברוב הכל מותר ואינו צריך כלל ועיקר מליחה אחרת לכולם כיון שנהפכת להיות כמותן הנלע"ד כתבתי:
בסדר ובשנת ואנכי אהיה עם פיך והורתיך אשר תדבר לפ"ק:
נאום הצעיר יצחק סרוק יצו"א: