שאלה סד ישראל שקנה גינה מן הגוי ומצא בה אילן מורכב משני מיני פירות משוני' מבעיא לן כיון דקיימ' לן שאסור לקיים המורכב כלאים מי אמרינן דלא שנא בין הרכיבו ישראל לעצמו או גוי במצות ישראל ובין הרכיבו גוי לעצמו וישראל קונהו שצריך לקצצו או דילמא אם הגוי עשה בשלו כשיבא ליד הישראל יהיה מותר לו לקיימו ואם תימצי לומר שעל כל פנים צריך לקצצו עדיין מיבעיא לן ישראל השוכר גינה מן הגוי ולא ידע שבה אילן מורכב ויהי היום כאשר הרגיש שהיה בה שאול שאל למשכיר שיוציא אותו האילן מהגינה ולא רצה אם יותר לו להשתמש מגינה זו והאילן המורכב בתוכה או לא על הכל יבא דברו הטוב ומהתמ"ש:
תשובה ראה ראיתי את דברי השאלה ואת עומק הבעיא ואחרי החפוש וההשקפה לטובה נראה שהשאלה מוסד ומיוצב על דיני הרכבת אילנות ולכן טרם כל כתבי וקודם כל דברי מוכרח אני לעיין בגמרא ולפלפל בדברי הפוסקים שמהם תצא תורה אם איסור הרכבת אילנות נוהג בחוצה לארץ מן התורה או מדרבנן דמצינו דכלאי זרעים אינו אסור אלא בארץ ובחוצה לארץ מותר לזורעם אפי' מדרבנן ואפשר דהרכבת אילנות כיוצא בהם ומהא נדע נמי אם האיסור הוא דווקא במה שהרכיב ישראל או שצוה לגוי להרכיב לו אבל מה שעשה הגוי בשלו ואחר כך מכרו לישראל יהא מותר או דילמא לא שנא כיון דסוף סוף השתא מיהא הגינה של ישראל לתרץ קושיות אלו ולהשיב בעיות הללו צריכא סיעתא דשמיא ולכן אחלה פני עליון יפתח רוחי ושכלי להשיב לשואלי:
גרסינן בפירקא קמא דקידושין דף ל"ו עמוד ב' כל מצוה שהיא תלויה בארץ אינה נוהגת אלא בארץ ושאינה תלויה בארץ נוהגת בין בארץ ובין בחוצה לארץ חוץ מן הערלה והכלאים וכו' עד כאן לשון המשנה:.
ובגמרא שאלו מאי תלויה ומאי אינה תלויה אילימא תלויה דכתיב בה ביאה ושאינה תלויה דלא כתיב בה ביאה והרי תפילין ופטר חמור דכתיב בהן ביאה ונוהגין בין בארץ בין בחוצה לארץ אמר רב יהודה הכי קאמר כל מצוה שהיא חובת הגוף נוהגת בין בארץ בין בחוצה לארץ חובת קרקע אינו נוהגת אלא בארץ מנא אני מילי דתנו רבנן אלה החוקים וכו':
עוד איתא בגמרא דף ל"ט עמוד א' אמר רבי אסי אמר רבי יוחנן לוקין על הכלאים דבר תורה אמר ליה רבי אלעזר ברבי יוסי והא אנן תנן והכלאים מדברי סופרים לא קשיא כאן בכלאי הכרם כאן בהרכבת האילן כדשמואל דאמר שמואל את חקותי תשמורו חוקים שחקקתי לך כבר בהמתך לא תרביע כלאים שדך לא תזרע כלאים מה בהמתך בהרבעה אף שדך בהרכבה ומה בהמתך נוהג בין בארץ בין בחוצה לארץ אף שדך נוהג בין בארץ בין בחוצה לארץ ואלא הא כתיב שדך ההוא למעוטי זרעים שבחוצה לארץ רב נחמן ורב ענן הוו שקלי ואזלי באורחא חזיוה לההוא גברא דקא זרע זרעים בהדי הדדי אמר ליה ניתי מר ונישמתיה אמרו ליה לא חווריתו ותו חזויה לההוא גברא דקא זרע שערי בי גופני אמר ליה ניתי מר ונישמתיה אמר ליה לא צהריתו לא קיימא לן כרבי יאשיה דאמר עד שיזרע חטה ושעורה וחרצן במפולת יד רב יוסף מערב בזרני וזרע אמר ליה אביי והא אנן תנן הכלאים מדברי סופרים אמר ליה לא קשיא כאן בכלאי הכרם כאן בכלאי זרעים כלאי הכרם דבארץ אסורין בהנאה בחוצה לארץ נמי גזרו בהו רבנן כלאי זרעים דבארץ לא אסירי בהנאה בחוצה לארץ נמי לא גזרו בהו רבנן עד כאן לשון הגמרא לעניינינו:
ופירש רש"י ז"ל חוץ מן הערלה והכלאים. שאף על פי שתלויות בארץ נוהגים אף בחוצה לארץ הערלה הלכה והכלאים מדברי סופרים כדלקמן: תלויה דכתיב בה ביאה. שתלאה הכתוב בביאת הארץ כגון כי תבואו כי יביאך: תפילין ופטר חמור כתיב בהו והיה כי יביאך בפרשת קדש לי: ונוהגין בין בארץ בין וכו' תפילין אשכחן בכמה דוכתין ברבנן אמוראי דבבל דמנחי להו פטר חמור בפטר רחם תלא רחמנא: חובת הגוף היינו אינה תלויה בארץ אינה מוטלת לא על הקרקע ולא על גידוליו אלא על גופו של אדם כגון שבת תפילין עבודה זרה פטר חמור מילה עריות וכיוצא בהם חובת קרקע שמוטלת על הקרקע או גידוליו כגון תרומות ומעשרות חלה לקט שכחה ופיאה שביעית חדש ערלה כלאים: מנא הני מילי דחובת הגוף נוהגת בכל מושבות וחובת קרקע אינה אלא בארץ:
לוקין על הכלאים בחוצה לארץ דבר תורה כדיליף לקמיה: בהרכבת האילן מין בשאינו מינו: חוקותי תשמורו מדלא כתיב ושמרת את חוקותי משמע את חוקותי אשר מעולם תשמרו מלמד שהזהיר את נח ובניו עליהן ואלו הן החוקים בהמתך לא תרביע שדך לא תזרע ואיזו זריעת כלאים שאני אומר שחקקתים לך כבר דומיא דבהמה דבר המסויים והיינו הרכבה ומהכא נפקא לן בסנהדרין דבני נח הוזהרו עליהן והכא אתה מוסיף ללמד מהקש זה דומיא דבהמה אפילו בחוצה לארץ דהא חובת הגוף היא אף שדך בחוצה לארץ: והכתיב שדך המיוחד לך וחוצה לארץ לא הקנו לך מן השמים: ההוא למעוטי זרעים דכלאי הכרם בחוצה לארץ דמשום דאפקיה בלשון זריעה כתב שדך: נישמתיה דהא עבר על דברי סופרים לא חווריתו. אין הלכות כלאים מחוורים לכם: לא נהריתו. אין הלכות כלאים צוהרות ומאירות לכם: לא קיימא לן כרבי יאשיה בתמיה וטעמיה דרבי יאשיה לא ידענא מהיכא נפקא ליה דבעינן שני מיני זרעים וחרצן שלישי ומפולת יד נפקא ליה מלא תזרע כרמך כלאים משמע שזריעת הכרם עצמה תהיה בכלאים: מערב בזרני וזרע. ולא בכרם והא אנן תנן וקס"ד אפילו כלאי זרעים נמי אסרו ביה כי היכי דבארץ ישראל אסירי מדאורייתא: כלאי זרעים. לא כתיב בהם פן תקדש דמשדך לא תזרע כלאים נפקו עד כאן לשון פירוש רש"י ז"ל:
מזאת הסוגיא שמעינן שאיסור הרכבת  אילנות מין בשאינו מינו חובת הגוף הוא באופן שהוא אסור מן התורה בכל מקום ובכל זמן וכפי פירוש רש"י ז"ל לא מיבעיא שהוא אסור לישראל אלא גם לבני נח נאסר כדין הרבעת בהמה דדמי לה:
גם הפוסקים אשר כל בית ישראל נכון עליהם הלכו בזה הדרך ופסקו כמו שדקדקנו מהסוגיא שכתבנו הנשר הגדול והראשון שבקדושה הרי"ף ז"ל העלה אותה סוגיא על ספרו לפסק הלכה בסוף פירקא קמא לקידושין מלה במלה ובסוף דבריו כתב נמצאו עכשיו דין כלאים בחוצה לארץ נחלק לשלשה פנים יש מהן אסור מדאורייתא ויש מהן אסור מדרבנן ויש מהן מותר כלאי בהמה והרכבת האילן אסורים מדאורייתא וכלאי הכרם אסורים מדברי סופרים וכלאי זרעים מותרים עד כאן לשון הרי"ף ז"ל:
הרא"ש נמי מלבד שכתב בדברי הרי"ף ז"ל הוסיף לומר שבירושלמי דמסכת ערלה גרסינן אהך מתני' חוץ מן הערלה והכלאים ר' יונא בעי אמאי לא תנינן חלה אמר רבי יוסי לא תני במתניתין אלא דברים שנוהגים בישראל ובנכרים חלה בישראל נוהגת ולא בנכרים מאי טעמא ראשית עריסותיכם ולא של נכרים ומכאן דקדק ר"ת ז"ל דערלה וכלאים נוהגים בשל נכרים ועוד הביא ראיה מההיא דשלהי יבמות נכרי שהיה מוכר פירות בשוק ואמר פירות הללו וכו' אינו נאמן שלהשביח מקחו אמר כן וגם כן מנן בפירקא קמא דערלה הנכרי שנטע והגזלן שנטע חייבין בערלה ותניא נמי בתוספתא נכרי שהבריך עץ מאכל מאימתי מונין לו משעת נטיעתן והאריך עוד להביא הרבה ראיות יע"ש:
והרמב"ם ז"ל כתב בפרק ראשון דהלכות כלאים הזורע שני מיני זרעים כאחד בארץ ישראל לוקה שנאמר שדך לא תזרע כלאים וכו' ואסור לזרוע כלאים לגוי ומותר לומר לגוי לזרוע לו כלאי זרעים ואסור לאדם לקיים כלאי זרעים בשדהו אלא עוקרן ואם קיימן אינו לוקה וכו' וכלאי אילנות הרי הם בכלל מה שנאמר שדך לא תזרע כלאים כיצד המרכיב אילן באילן כגון שהרכיב יחור של תפוח באתרוג או אתרוג בתפוח הרי זה לוקה מן התורה בכל מקום בין בארץ בין בחוצה לארץ וכן המרכיב אילן בירק או ירק באילן לוקה בכל מקום ואסור לישראל להניח לגוי שירכיב לו אילנות כלאים ומותר לזרוע זרעים וזרע אילן כאחד וכן מותר לערב זרעי אילנות ולזורען כאחד שאין לך כלאים באילנות אלא הרכבה בלבד עד כאן לשון הרמב"ם ז"ל:
הרי לך בהדיא בדברי הרמב"ם ז"ל שמלבד שפסק כדאמרן הוסיף לנו עוד חומרא אחרת בהרכבת אילן על זריעת כלאי זרעים בארץ ישראל שהם אסורים שם לישראל מן התורה שכלאי זרעים מותר לומר לגוי שיזרעם לו ואילו כלאי אילנות לא מיבעיא שלא יאמר לגוי שיזרעו לו אלא גם אם ירצה הגוי מאליו להרכיבם בשדה ישראל אסור לו להניחו:
ברם בקושטא יש לדקדק ולשאול למה החמיר הרמב"ל ז"ל בהרכבת אילנות יותר מבכלאי זרעים ויש לומר כוון דכלאי זרעים אינו אסור אלא בארץ ולא נאסר לבני נח מה שאין כן בהרכבת אילנות שאסור בכל מקום ובכל זמן וגם נאסר לבני נח לכן מהטעם הזה החמיר הרמב"ם ז"ל בזו יותר מזו ואם תאמר ומנא לן דהרמב"ם סובר דהרכבת אילנות אסור אפילו לבני נחזה לא מצינו אלא לדעת רש"י  ז"ל והרא"ש ז"ל שסוברים כן אבל הרמב"ם אפשר דבדבר זה אינו מסכים עמהם זה אינו דבפירוש כתב בהלכות מלכים פרק ו' הלכה ו' זה לשונו מפי הקבלה שבני נח אסורים בהרבעת בהמה ובהרכבת אילן ואין נהרגין עליהן עד כאן הרי מפורש בהדי' דהרמב"ם וכל הני עמודי עולם כלם פה אחד מתנבאים וסוברים שאיסור הרכבת אילנות אסור מן התורה בכל מקום ובכל זמן ונאסר גם כן לבני נח והכי נקטינן ולית דין צריך בשש:
ואחרי הודיע אלקים אותנו את כל זאת ונתברר לנו דין איסור קיום אילנות המורכבים מין בשאינו מינו נבוא להשיב על מה שנסתפק ה"ה על גינה זו שקנה ישראל מן הגוי ומצא בהאילן מורכב אם צריך לקצצו או לא ואען ואומר שאין ספק שחייב לקצצו דאין חילוק בין הרכיבו ישראל או גוי במצות ישראל שמצינו שכתב הרמב"ם בהלכות כלאים אסור לאדם לקיים כלאי זרעים בשדהו וכיון דכתב סתם משמע בין זרעה גוי ובין זרעם ישראל אסור ואף על פי שלא מצינו בפירוש שכן סובר הרמב"ם בהרכבת אילנות דאסור לקיימם בגינתו דבר זה אנו יכולים ללמוד מקל וחומר אם בכלאי זרעים שאינם אסורים מן התורה אלא בארץ סובר הוא ז"ל דאסורים בין זרעם גוי ובין זרעם ישראל הרכבת אילנות דאפילו בחוצה לארץ הוא אסור מן התורה וגם נאסר לבני נח לאו כל שכן הוא שיסבור הרמב"ם שאסור לקיימם ולכן מרוב פשיטותו לא הוצרך לכתבו:
העולה מכל מה דכתיבנא דבנדון דידן אפילו דלא עבד ישראל איסורא אלא הגוי הרכיבם בשלו ומעצמו עשאו מפני שכך היה רצונו וחפצו עם כל זה כיון דהשתא הגינה של ישראל מאחר שמכרו לו אסור לקיימם ועוד דאפילו הרכיבם הגוי אסור דהגוי נמי עבד איסורא דכבר הוכחנו דגם בני נא מוזהרים על הרכבת אילנות ולכן אסור לישראל לקיימם ואם קיימם לוקה:
ואכתי חל עלינו חובת ביאור מה ששאל החכם השואל אם תימצי לומר כישראל קנה מן הגוי גינה ומצא בה אילן מורכב צריך לקצצו על כל פנים כמו שכבר כתבנו והוכחנו בראיות ברורות עדיין מיבעיא לן כששכרו מן הגוי ולא ידע שהיה בה אילן מורכב ואחר זמן כשהרגיש שהוה בה ושאל למשכיר שיוציא אותו האילן מן הגינה ולא רצה אם יותר לו להשתמש מגינה זו והאילן המורכב בתוכה או לא על זה אשיב ואומר שלכאורה היה נראה לחלישות דעתי לחלק בין מכירה לשכירות ולומר דאף על גב שכבר כתבנו דישראל שקנה גינה מהגוי ומצא בה אילן מורכב אסור לקיימו וחייב לקצצו אפילו הכי שאני שכירות שאינה שלו אלא לזמן מה ולכן היה נראה כיון דלאחר תשלום זמן השכירות חוזר הגינה ברשות הגוי לא היה מחוייב לקצצו ומותר לקיימו כיון דבאמת אינה שלו ראיה לדברינו מה שמנינו בעניין חמץ וכתבו הרמב"ם ז"ל בהלכות חמץ ומצה פרק רביעי הלכה ג' ז"ל גוי שהפקיד חמצו אצל ישראל אם קבל עליו ישראל אחריות שאם אבד או נגנב ישלם לו דמיו הרי זה חייב לבערו הואיל וקבל עליו אחריות נעשה כשלון ואם לא קבל עליו אחריות מותר לקיימו אצלו ומותר לאכול ממנו אחר הפסח שברשות הגוי הוא ע"כ הרי מפורש בהדיא דמשום שהוא ברשות הגוי מותר לקיימו אצלו ואין בו איסור ובנדון דידן נמי שלאחר זמן השכירות חוזר הגינה ברשות הגוי ואפי' בזמן השכירות אין לו שום רשות ויכולת לעשות בה שום שנוי מן השינויים וצריך להחזירה כמו שמסרה לו היה נראה שמותר לקיים האילן המורכב ואין חייב לקצצו אפילו הכי אין הנדון דומה לראיה דשאני איסור חמץ מאיסור הרכבת אילנות דאין הגוים מוזהרים על החמץ ולכן כיון דנחשב החמץ כשלו אפילו הוא בביתו של ישראל מותר לקיימו מה שאין כן בהרכבת אילנות דאפילו הגוי מזהר עליו דגם לבני נח נאסר כמו שכבר כתבנו לעיל אסור  לקיימו וחייב לקצצו ולפיכך לא שנא ברשות הגוי'  לא שנא ברשות ישראל אסור כן נראה לקוצר שכלי  ולעניות דעתי:
נשמיעינא מן כל הדא דכתיבנא דישראל  שקנה או שכר גינה מן הגוי  ומצא בה אילן מורכב משני פירות משונים אסור  לקיימו וחייב לקצצו ולא יוכל להשתמש מהגינה בעוד שהאילן המורכב בתוכה וזה נראה לי דבר פשוט:
כל זה לא כתבתי אלא להלכה וגם למעשה אם יסכים עמי הרב היושב על כסא ההוראה כי לו משפט המלוכה להורות ה' ישמרהו ויאריכהו על ממלכתו אמן:
תם ונשלם בערב שבת קודש יום א' לחדש אלול שנת התק"סג ליצירה
אלה דברי הצעיר יעקב די שלמה די מיזה ס"ט
בבית ובדפוס אלמנה ויתמי מהמנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עז זיבנטי הויז פון דיא נייא גאס