שאלה שלשה בדי הדס שיש בהן שורות של ב' עלין זו על גב זו שנכרתו מאילן שיש בו כמה וכמה בדין של שורות מג' עלין זו על גב זו אם כשרין הן לאוגדן בלולב למצותן כיון שבאין מאילן שיש בו עבות וממינו הוא ועץ עבות מקריא דומיא דערבה דערבי נחל אמר רחמנא ואפילו הגדל בהר כשר דבמינו קפיד קרא ולא שיהיה דוקא הגדל אצל הנהר הכא דעבות דאמר קרא אבמינו קפיד רחמנא ודי כשאני רואה שבאילן גדלין בו בדין של ג' עלין שורה על גבי שורה אף הבדין הגדלין באותו אילן שאינן אלא שורות של ב' עלין זו על גב זו יהיה כשר דמינו הוא דאיך יתכן שנאמר שבאילן אחד מקצתו יהיה מין עבות ומקצתו אינו מין עבות ואם נפשך לומר דפסולין מהו הדין לדיעבד כיון שאינו מצוי כ"כ למצוא בדין של ג' ג' עלין אלא בדמים יקרים יהיו כשרין או דילמא לא שנא על הכל יבא דברך וכבדנוך ומהת"מש:
תשובה גרסינן במס' סוכה דף ל"ב תנו רבנן ענף עץ עבות שענפיו חופין את עצו ואי זה הוא הוי אומר זה הדם ואימא זיתא בעינן עבות וליכא ואימא דולבא בעינן ענפיו חופין את עצו וליכא ואימא הירדוף אמר אביי דרכיה דרכי נועם וליכא רבא אמר מהכא האמת והשלום אהבו תנו רבנן קלוע כמין קליעה ודומה לשלשלת זהו הדס ר' אליעזר בן יעקב אומר ענף עץ עבות עץ שטעם עצו ופריו שוה הוי אומר זה הדס תנא עץ עבות כשר ושאינו עבות פסול היכי דמי עבות אמר רב יהודה והוא דקיימי תלתא תלתא טרפי בקינא רב כהנא אמר אפי' תרי וחד רב אחא בריה דרבא מהדר אתרי וחד הואיל ונפיק מפומיה דרב כהנא א"ל מר בר אמימר לרב אשי אבא לההוא רם הדס שוטה קרי ליה עכ"ל:
ופרש"י ענף עץ שכולו ענף שהעץ מחופה בעלין על ידי שהן עשויין כקליעה ושוכבים על פיהם: ואימא זיתא וכו' עלין ארוכין ורצופין ומתוך שהן מרובין מכסין את העץ: בעינן עבות מעשה שרשרת שיהיו מורכבין זה על זה: דולבא. עץ ערמון קשטנ"ייר קלוע הוא אבל אין עליו רצופין לכסות על כל עצו: הירדוף. כמין קליעה עשויין עליו דרכי נועם והאי מברז בריז את הידים כקוצים שראשי עליו עשויין חדין כמחט: האמת והשלום אהבו וזה אינו לא אמת ולא שלום שהוא עשוי לסם המות: תלתא תלתא בחד קינא שלשה עלין בקן אחד יוצאין מתוך עוקץ אחד: תרי וחד שני עלין בעוקץ אחד ועלה אחד מלמטה ועולה ורוכב על השנים: מהדר אתרי וחד אע"ג דתלתא בחד קינא כ"ש דכשר הואיל ונפק מפומיה דרב כהנא. אבא לההוא דתרי וחד הדס שוטה קרי ליה. עכ"ל רש"י ז"ל:
ודע דבפירושא דהאי מילתא דרב יהודה דתלתא תלתא טרפי בקינא דכמותו פסקו כל הפוסקים כמו שיתבאר למטה בס"ד יש מחלוקת לרש"י ז"ל צריכים הג' עלין שיצאו מעוקץ אחד ולא די שיהיו בעוגל בשוה ולרבינו תם והרא"ש ז"ל די שיהיו בעוגל בשוה וז"ל הרא"ש ז"ל פיר"שי שלש עלין בקן אחד ויוצאין מתוך עוקץ אחד וכן תרי וחד פירש שני עלין בעוקץ אחד ועלה אחד מלמטה ועולה ורוכב על שניהם וכו וחומרא גדולה היא זו דאינו מצוי שיצאו מעוקץ אחר ומקרי שפיר כשהם סמוכים זה לזה בעיגול אחד שאין אחד כמוך מחבירו אע"פ שכל אחד בעוקצו וכן האי תלתא בחד קינא דפרק הכונס היה קרקע ביניהם אלא שלמטה הקרקע היה שורש אחד להם (וכן נראה מלשון הר' ז"ל):
והרמ"בם ז"ל פסק בפרק ז' מהלכות סוכה כרב יהודה וז"ל וענף עץ עבות האמור בתורה הוא ההדס שעליו חופין את עצו כגון שיהיו שלשה עלין או יתר על קן בגבעול אחד אבל אם היו שני העלין בשוה זה כנגד זה והעלה השלישי למעלה מהן אין זה עבות אבל נקרא הדס שוטה עכ"ל:
והרב המגיד ז"ל כתב על זה וענף עץ וכו' אמרו שם תנא עבות כשר ושאינו עבות פסול היכי דמי עבות אמר רב יהודה והוא דקיימי תלתא תלתא טרפי בקינא ואסיקנא התם דתרי וחד הדס שוטה הוא ובהשגות א"א וצריך שיהיו כן כל השיעור או רובו ע"כ ואני אומר כולו בדוקא דהא מה כל שאינו עבות הוה ליה כמין אחר ונחסר השיעור ע"כ. וכן הם דברי הטור ז"ל ומוהרי"ק בפי' תרמ"ז וגם הרי"ף ז"ל הביא הסוגיא והמסקנא שהביא הרב המגיד ז"ל:
ובודאי הגמור מי שרואה הסוגיא הנ"ל והפוסקים ז"ל עליה לא יהיה לו שום ספק ופקפוק ולא שום נטייה להתיר ההדס בעל שתי עלין זו על גב זו דהשתא ומה אם הבד שצמח ונתגדל בעבותו דהיינו תלתא טרפי בקינא ונשרו ממנו איזה עלין ומשמע אפי' נשארו ב' עלין בכל קינא לסברת הרב המגיד ז"ל הוא פסול לפי משמעות לשונו שהבאנו למעלה בהשגתו אשר השיג על הראב"ד באומרו ואני אומר דוקא כולו רוצה לומר שצריך שיהיה כל השיעור עבות כ"ש בנ"ד שהבד צמח ונתגדל כלו בפסלות שלא היו לו כי אם ב' על גבי ב' שבודאי הגמור שאפי' להראב"ד ז"ל שמכשיר ברוב עבות יודה בנ"ד שהוא פסול לגמרי:
ודיוקא דייקינא ממשמעות הסוגיא הנ"ל שמוכרח שנאמר שאין בה שום רמז שיכשיר ההדס של ב' עלין בקינא חדא שאפי' רב כהנא שמיקל טפי מרב יהודה מצריך שיהיו ג' עלין אלא שסובר שאינו מן ההכרח שיצאו כל הג' מעוקץ אחד למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה רק די בשנים מעוקץ א' והשלישי למטה מהן ובתנאי שיהא עולה ורוכב על השנים ואע"פ שהסברה היתה נוטה קצת לומר שזהו ההדס שהכשירתו התוספתא וקראתו עבות אפי' הכי המסקנא קוראתו הדס שוטה בלתי שום חולק כ"ש וק"ו בנ"ד דלית ליה אלא תרי עלין בכל עוקץ שבודאי הגמור שאפי' רב כהנא דמיקל טפי יקרא לו שוטה במוחלט:
ומה שצדד ה"ה לנטות אחר ההיתר מאחר שיצאו הבדים של ב' עלין מאילן שיש בו כמה וכמה בדין של חלתא תלתא טרפי זה אינו כדאי אי בעית אימא קרא כתיב אם יעקב ועשו שאע"פ שרש"י ז"ל כתב איני יודע מה מלמדנו מן הפירושים שראיתי בא ללמדנו שאין לתמוה על זה שאע"פ שהם מאם אחת אינו מן המוכרח שיהיו כלם קדושים ונוטים למדה אחת אלא כל אחד לדרכו פנה זה נקרא יעקב איש תם וזה נקרא איש יודע ציד לצוד ולרמות בפיו ובמעשיו אע"פ שיצאו מגזע ושרש אחד אם כן הוא הדין והוא הטעם בנ"ד שאע"פ שמהאילן יצאו בדי עבות ויצאו בדין שאינן עבות אינו מן ההכרח ואין שורת הדין נותנת שיהיו שוים כלן לטובה אלא זה לפי איכותו ועבותו ומהותו וזה לפי קלותו ושטותו אחד כשר ואחד פסול דאי לא תימא הכי אפי' בבדין שצמחו עלה על גבי עלה ג"כ לפי דעתך היה כשר ללולב מאחר שיצאו הבדין מגזע אחד שיש בו טובים ובזה ודאי לא ראינו פוצה פה ומצפצף לומר שבדין כאלו יהיו כשרים:
ואי בעית אימא סברה כפי דעת הר"ן ז"ל שפירש בהאי הדס שוטה הנ"ל שני פירושים וז"ל הדס שוטה קרי ליה לפי שעליו הולכין שלא כסדר כדרך השוטה. אי נמי לפי שאינו הדס גמור קרוי שוטה כדקרי לבכור מן האם בוכרא סכלא בפרק יש נוחלין עכ"ל ותימא לי למאי טעמא יהיב תרי טעמי הלא בחדא סגי דהיינו שזה ההדס דרב כהנא נקרא שוטה מפני שאין עליו עולין כסדר ולמה ליה לדחותו לבכור מן האם שנקרא בכור שוטה והנלע"ד דמהאי טעמא בתרא אתא לאשמועינן סברה דידן בזה האופן דימה הוא ז"ל הדס שוטה לבוכרא סכלא לפי שאינו אלא מצד האם לומר שאע"פ שיש לאביו בכור מב' צדדין כגון מאשתו הראשונה לא מפני זה לא יקרא הבכור שאינו שלם מכל צדדיו בכור שוטה לפי שיצא מגזעו א"כ הוא הדין והוא הדמיון בנ"ד של ההדס שאע"פ שיצאו מגזע א' בדי עבות שהוא כשר ללולב כמסקנת הגמרא לא מפני זה יהיו הבדין שיצאו מגזעו שאינן שלימים מכל צדדיהן יהיו כשרים כמותן אלא ודאי שכל אחד נדון כפי איכותו ועבותו זהו הנראה לי בהאי טעמא דהר"ן ז"ל:
ובמה"רי קולון ז"ל מצאתי הון לי בשרש מ"א על מה שהושאל וז"ל להודיעך דעתי הקצרה הדס שוטה שאמרת שידעת שרוב מדינות אשכנז יוצאות בו וכו' הנה אמת שמאד נבהלתי על זה שהרי דבר פשוט הוא שהדס שוטה פסול אף בדיעבד כדמוכח בהדיא בפ' לולב הגזול דקא תניא התם עבות כשר ושאין עבות פסול ועלה קאמר היכי דמי עבות אמר רב יהודה והוא דקיימי תלתא תלתא בקינא רב כהכא אמר אפי' תרי וחד א"ל מר בר אמימר לרב אשי אבא לההוא הדס שוטה קרי ליה משמע דהדס שוטה לאו הוי טבות דאי הוה עבות מאי איכא בין אמימר לרב כהנא הלא רב כהנא לא אמר אלא דאפי' תרי וחד הוה עבות דפשיטא דאמאי דקאמר היכי דמי עבות מהדר אלא ודאי פשיטא דאתא למימר דהוה הדס שוטה ולא הוי עבות וא"כ פסול דהא קתני בהדיא שאין עבות פסול וכו' וכן בעזרא הוא אומר צאו ההר והביאו עלי זית ועלי עץ שמן ועלי הדס ועלי תמרים ועלי עץ עבות ואמר רב חסדא היינו הדס היינו עץ עבות אלא הדס שוטה לסוכה וענף עץ עבות ללולב משמע בהדיא דהדס שוטה אין כשר ללולב אלא לסוכה ואין לומר דהא דקאמר הדס שוטה לסוכה דמשמע אבל לא ללולב היינו דוקא לכתחילה אבל דיעבד כשר אפי' ללולב דמדקרי להדס שוטה הדס סתם והאחר עץ עבות משמע דהדס שוטה לא הוי עבות וא"כ פשיטא שהוא פסול כדקתני לעיל שאין עבות פסול ועוד שהרי מסדר המקרא אתה למד להדס שוטה פסול ללולב אפי' בדיעבד מדכתב עלי עץ הדס בין עלי עץ שמן ותמרים משמע שדינו כעץ עלי שמן ועלי תמרים דפשיטא דפסולים לגמרי לענין לולב דאי אמרת שהוא כשר לענין לולב בדיעבד מיהא הוה ליה לאסמוכי לעלה עץ עבות וליכתוב עלי תמרים ועלי עץ הדס ועלי עץ עבות דהא הוי משמע דדמה קצת לעלי תמרים דהיינו דפסול לכתחילה לענין לולב וקצת לעלי עץ עבות דכשר בדיעבד ללולב אלא ודאי לכך הטילו הכתוב בין עלי עץ שמן ועלי תמרים ללמדך שדינו שוה מכל וכל כדפירשנו וזה ברור לפי הנלע"ד וכו', ובסוף דבריו הביא טעם למנהג אשכנזים לברך על הדם שוטה במקום שאין הדס אחר נמצא דהיינו בשעת הדחק מהרב בעל ההשלמה ז"ל עכ"ז לא נראה לו להרב מהר"י קולון ז"ל לסמוך על ראייתו וזהו תורף דבריו ומכל מקום כל זה רחוק בעיני וגם כי בעל ההשלמה עצמו כתב בסוף דבריו כך היה אומר חרי ז"ל ואני אומר לדמות אבל לא למעשה ליטול שלא תשתכח כח תורת לולב אבל לא לברך עכ"ל והרי לך שגם הוא מצד הכרעתו שלא לעשות מעשה לברך עליו וגם כי מאד קשה על דברי האומר לברך על קצת המינים אפי' חסר מקצת מהם מהאי דתנן במנחות בפ' הקומץ רבה ד' מינים שבלולב מעכבין זה את זה ואומר עלה בגמרא לא שנו אלא שאין לו וכו' וגם הרב בעל ההשלמה הקשה זאת הקושיא בעצמו ותרץ אותה אמנם התירוץ כתוב לפני בשיבוש מאד עד כי לא יכולתי לעמוד על דבריו וכו' ע"כ לשון מוהר"י קולון ז"ל:
הא קמן הדבר ברור כצהרים שאין שום פוסק שמתיר ליקח הדס שוטה שאינו עבות כדין וכהלכה דהיינו תלתא טרפי בקן אחד אפילו בשעת הדחק שאין מצוי שום הדס אחר אפי' לדברי המתיר שלא על ידי ברכה כבר דחה אותה סברה מוהר"י קולון בשאלה הנ"ל בשתי ידים: ומאד נבהלתי בראותי דברי הרב ב"ח אחרי כתבי כל זאת שאחרי כתבו ז"ל דין נשירת רוב העלין מהעבות כתב ז"ל וז"ל בסי' תרמ"ו וכבר כתבתי דאם נשארו ב' עלין ולא נשר רק אחד עבות קרינן ביה לדעת הרא"ש ורבינו למדקדקים בדבריהם וכך מבואר בדברי הרב רבינו ירוחם וכך היא דעת הרא"ה שכתב דאין ראוי להקל בכך ובהדסי' שלנו שהן שנים על גבי שנים פשיטא שאפי' לא נקטם רק עלה א' מכל קן ברוב שיעור אורך ההדס פסול מאחר שלא היה שם מתחילה כי אם שנים בקן ולא נשאר רוב הקן עכ"ל ואם כן לפי דבריו נסתר כל הבנין שבנינו והתיר לנו מה שאסרנו שבפשיטות כתב וההדסים שלנו שהם שנים על גבי שנים שנראה הדבר ברור שמתיר ההדס שהוא ב' על גבי ב' ואשתומם כשעה חדא כדי למצוא מרגוע לדברי שלא יהיו נגדיים להרב ז"ל ומצאתי הון לי בחפשי באמתחות הפוסקים ז"ל ומגן לי מצאתי בדברי הרב בעל הלבושים ז"ל בסימן הנז' וז"ל ויש אומרים עוד דההדסים שעליהם שנים על גבי שנים וכן עוד למטה מהם בגד האחר של הגבעול ב' על גבי ב' אינם נקראים הדס שוטה המוזכר בגמרא ואדרבא אומרים כיון שהשנים התחתונים הם כנגד חלק שבעליונים ומפסיק הגבעול שלהם משני הצדדים שבגד העליונים הוי זה עבות ממש שעליו מכסין את עצו מכל צדדיו וכשר הוא לכתחילה ולכך מברכין עליהם בכל הארצות האלו עכ"ל:
א"כ לפי הפירוש הנחמד הזה של בעל הלבושים ז"ל נשאר מאמרנו אמת ויציב ומתוקן על מכונו שאנו פוסלים ההדס שנשאלנו עליו בשאלתנו בגוונא אחרינא דהיינו על גבי ב' באופן שאינם מכסים הגבעול מכל צדדיו אלא נשארים זו על גב זו והחלק משני צדדים פנוי אבל כמדומה לי שדברי הרב מתפשרים ומתפרשים כדברי הרב בעל הלבושים ובזה ג"כ נסתלקה קושיא אחת שיש על כל הפוסקים המתירים בהדס ב' על גבי ב' שלא מצאנו רמז מזה בתלמוד אלא שנאמר שהם ז"ל מפרשים עבות מתקריא כהאי גוונא הואיל ומכסין העלין את הגבעול ולית דין צריך בשש:
עוד נשאר עלינו חובה להשיב לה"ה הא דבעי מינן היתר ההדס הנ"ל מדומיא דערבה דערבי נחל אמר רחמנא ואפי' הגדל בהר כשר דבמינו קפיד קרא ולא שיהיה דווקא הגדל אצל הנהר וה"ה הכא דעבות דאמר קרא אבמינו קפיד רחמנא ודי כשאני רואה שבאילן גדלים בו בדין של ג' עלין אף הבדין הגדלים באותו אילן שאינן אלא שורות של ב' עלין זו על גב זו יהיה כשר ואען ואומר אם תסתכל בקבלת רבותינו ז"ל בהאי ערבי נחל שפירושו שעלה שלה משוך כנחל וקנה שלה אדום ופיה חלק בודאי תמצא דאין לו דמיון עם השאלה ששואל בהדס ורחוקים זה מזה כרחוק מזרח ממערב שהרי בהיתר לנו הערבה הגדלה בהרים לא התירו לנו אם גדלו באילן של ערבה בדים שאין עלה שלהם משוך כנחל ופיה אינו חלק כדי לדמות לו ההדס שגדלו ב' מינים באילן א' והדבר ברור אם יהיה באפשרות שאם יצמחו באילן א' של ערבה כשרה בדים שעלה שלהם עגול ופיה כחסר בודאי שלא מצאנו שום גילוי לא בתלמוד ולא בפוסקים שיהיה כשר דבהאי גוונא היה מקום לדחות לו נ"ד אע"פ שהיה מן הקושי דנפיק מיניה חורבא עכ"ז לא מצאנו רמז בזה וא"כ רבותינו ז"ל בקבלת פירושיהם הוא בענין זה ההדס בעבותו יהיה כשר יצמח באיזה אינן שיצמח אע"פ שיש בו בדים שאינם כשרים כנ"ד ובערבה נתנו סימן לכשרותה שעלה שלה משוך כנחל ופיה חלק וקנה שלה אדום ואע"פ שאין כל הקנים אדומים לפי שלא הכה בהם השמש כמו שהביאו המפרשים ז"ל בדבריהם לא הקפידו על מקום גדילת האילן יהיה במקום שיהיה והתורה דברה בהווה וכ"ש לסברת התוספות והרב אלפס ז"ל לסברת הרב ב"י שנראה מדבריהם שפוסלין ערבה של בעל ושל הרים לפחות לכתחילה שלא היה לה דמיון כלל עם ההדס כנ"ל:
הכלל העולה מכל הני סברות והוכחות מהסוגיות ומהגאונים הפוסקים ז"ל שכל בדי הדס שעליו עולין שנים על גבי שנים פסולים אפילו בדיעבד כמסקנת מוהר"י קולון ז"ל ואפילו גדלו באילן שיש בו בדי שלש על שלש כמו שהוכחנו אמנם אם יהיו באופן אחר דהיינו ב' שלא כנגד ב' כמו שפי' בעל הלבוש ז"ל בזה דעתי נוטה להכשיר מאחר שיש מקומות וקהלות ה"י שנהגו בהם היתר שבודאי שאיזה רב או זקן ז"ל הורה להם כן מפני הצורך והדחק לפי שאין הדס בעל שלש מבוי שם כל כך וגם אינו מן הזרות כי הוא יסבול עבות זהו מה שהעלתה מצודתי בעזר אלהי ישועתי והוא ברחמיו יצילנו משגיאות ויאיר עינינו בתורתו וישים בלבנו אהבתו ויראתו לעשות רצונו ולעבדו בלבב שלם אכי"ר:
נשלם ונגמר בס' ובשנת ואתם הדבקים ב"ה אלהיכם חיים כלכם היום:
נאם עבד ה' מאיר בן לא"א כמו"הר אברהם הכהן אלפסי סי"טא