שאלה מג ראובן היה יודע שהיו חטים ביד גוי אחד והי' יכול לקנותם בזול אבל לא היה לו מעות והלך אצל שמעון ואמר לו אני יודע לקנות חטים שיש בהם ריוח ואין לו מעות לקנותם נלך ביחד ונקנה במעותיך ונחלוק הריוח יחד ונתרצה שמעון והלכו שניהם יחד אל בית הגוי ונשא ונתנו עם הגוי ולא הגיעו לגמור הקנין ושבו שניהם לביתם אח"כ הלך שמעון לבדו וקנה החטים במעותיו ואמר לעצמו קניתים וראובן תובעו שיחלוק הריוח עמו כאשר התרצה בתחילה יורנו המורה הדין עם מי ומהת"מש:
תשובה בהיות שה"ה לא פירש דבריו בשאלתו במ"ש וקנה החטים במעותיו אם המעות הם של ראובן או של שמעון ויש בזה קצת שינוי לעניין דינא. מ"מ כיון שנראה מדברי ה"ה שזה העסק היה באותו הזמן עצמו מיד אחר ששבו לביתם ואח"כ הלך שמעון לבדו וכל אחר סמוך הוא מסתמא כונתו היתה שהמעות היו של שמעון כיון שלראובן לא היה לו מעות לקנותן וכיון שכן הוא צריכין אנו למודעי שהרי הב"י בסימן קפ"ג (ובש"ע שם ס"ח) הביא דעת העיטור בראובן שאמר לשמעון אם זבינתא בדוך פלך זיל וזבנה ביני לביניך ואזל וזבנה שמעון וכו' דפסק להדיא דאפילו נתרצה שמעון לקנות להם בשותפות דיכול לחזור בו בדבורו כשקנה במעותיו אלא דב"ד מודיעין ליה עונשא דאיפת צדק והין צדק שיהא הין שלך צדק והגהות מרדכי השניות הביאוהו אלא דכתב בו בזה הלשון אית זבינתא בדוך פלך זבנה ביני ובינך וכו' ומשמע בתשובות הרשב"א א שהביא הב"י דבקוני מלבושים שאמרו מקצתם נהיו כלנו שותפים דשורת הדין יכול הלוקח לדחות חברו ולומר לו משטה הייתי כך כדי שלא תפסיד על המקח או שלא תקח לעצמך וע"ש דנראה לכאורה דפליגי גאונים בהאי מלתא ואית לן למימר בפלוגתא דרבוואתה אין להוציא ממון מיד המוחזק ומלשון העיטור משמע נמי להדיא דאפילו במקח שאינו גלוי ומפורסם כנדון דידן נמי אינו אלא מנהג רמאים שהרי כתב אית זבינתא בדוך פלן משמע שאין הדבר מפורסם אלא לראובן לבדו במקום פלוני וא"כ אין לנו להוציא כאן ממון מיד המוחזק אלא מטעם שהלכו ביחד אל הפריץ ועשו מעשה משא ומתן ביחד כדפרישית:
אבל יש קצת לפקפק בזה ולומר דמאחר שלא הגיע המקח לידי גמר ושבו לביתם נתבטל הדבר ונתיאשו מלקנו' עוד החטים אצל הפריץ ונמצא כשחזר שמעון והלך וקנה החטים מפריץ לעצמו שקנאו מחדש ואין לראובן חלק בהם וא"כ היה נראה שהדין עם שמעון:
אכן בחפשי באמתחות הדוברים על העניין הזה מצאתי וראיתי שבנדון דידן הדין עם ראובן ובעלם רוחו של שמעון יחלוק עמו הריוח מאחר שנתרצה בתחילה ולא חזר בו בפני עדים קודם שקנה ודין זה מפורש בפסקו של רמב"ן הביאו המרדכי פ"ק דמציעא והגהות מיימוני פ' י"ז ד"ה גזלה וז"ל ופסק ראב"ן דאם באה ליד ראובן סחורה בזול ואמר לשמעון קנה אותה ביני וביניך והריוח נחלוק ושמעון שחק וקנה ושוב אמר לעצמי קניתי כולה דיחלוקו ואפילו לרבא דאמרינן מגו דזכי לנפשי' זכי נמי לחבריה וראייה מדקאמרינן משנתנו דאמר תנה לי ולא אמר זכה לי מכלל דאי אמר זכה לי או קנה לי קנה עכ"ל פי' דבריו דאפילו לרבא דס"ל דהמגביה מציאה לחבירו לא קנה חבירו היינו דווקא היכא דהמגביה לא נתכוון לקנות בה כלום אבל אם גם המגבי' נתכוון לזכות לעצמו וגם לחבירו קנה חבירו במגו דזכי לנפשיה זכי נמי לחבירו:
והכי איתא להדיא בפ"ק דמציעא דף ח' וע"ש ואפילו לראב"יה דחולק עליו וס"ל דבמקום שתלוי בקנייה ואין לו דמים ובין כך ובין כך ילך המוכר וימכור לאחרים. ה"ל זה נהנה ווה אינו חסר וכופין על מדת סדו' מ"מ הלא מפורש שם שלא נחלק אלא היכא דשתק שמעון וענה וקנה וכו' אבל בנתרצה בפי' מודה ראב"יה יה דוודאי הוא אם נתרצה בפירוש לקנות שניהם ה"ל כאילו הוא שלוחו וזכה לשניהם כמפורש לשם להדיא:
ועוד נראה דהכא אף ראב"יה מודה אפילו אם לא נתרצה בפירוש דלא אמר ראבי"ה אלא בסוחר שמביא סחורה לעיר כדמשמע הלשון שכתב דאם באה ליד ראובן סחורה בזול וכו' וכן ממ"ש ראב"יה ובין כך ובין כך ילך המוכר וימכור לאחרים וכו' אבל בנדון דידן שלא היו החטים בעיר מפורסמים כ"א בכפר אצל הפריץ:
ועוד שאין דרך לכל אדם לילך אצל הפריץ ולתבוע ולקנות ממנו אלא מי שיש לו הכירה עמו סברה ישרה היא שאין כאן לומר דבין כך ובין כך ילך המוכר וא"כ אין כאן אלא זה נהנה וזה חסר דאין ספק שאם לא שנסמך ראובן על שמעון שיקנה החטים בשותפות היה משתדל אצל אחר לקנותו בשותפות עמו כי היה בטוח כיון שלא היה הדבר מפורסם שיש חטים אצל הפריץ למכור שלא יקנוהו אחר על ידו והלכך אפילו שתק שמעון וקנה יחלוק בריוח כ"ש בשנתרצ' בפירוש כדפרשתי:
ועוד נריה לומר דאפילו לאותם הגאונים דס"ל דאפילו נתרצה בפירוש יכול לומר לעצמי קניתי ואינו עליו אלא תרעומת כאשר אבאר בס"ד מודה הכא דדוקא היכא דנתרצה לקנות ביחד ואח"כ הלך שמעון לבדו אפשר דמצי למימר לא נתרציתי לך אלא כדי שלא תקח לעצמך וחוזר אני בדבורי ובריצוי אבל בנדון דידן שהלכו ביחד אצל הפריץ ונשאו ונתנו עמו נעשו שותפים ביחד ושוב אין שמעון נאמן לומר קודם שלקחת חזרתי בי:
וכן נמי כתב הרן וז"ל וכן אם אמרו כל מקח שיבא לידינו כהא שותפים בו קנו שכל א' קנה לעצמו ולחברו וה"ל כמגביה מציאה לחבירו עד שיחזרו בהן הא אם רצו לחזור רשאין הם בכך שהרי פועל יכול לחזור בו אפילו בחצי היום ודוקא שיש עדים בדבר שחזר בו אבל אינו נאמר לומר קודם שלקחתי חזרתי בי וכו' והביא הב"י דבריו בתחילת סי' קע"ו בח"מ ושכ"כ נמוקי יוסף ותשובות מהר"י קולוס שורש קפ"ב:
הרי לך שאפילו בשעת שהתנו ביחד בסתם כל מקח שיבא לידנו וכו' קנו שניהם ואינו נאמן לומר קודם שלקחתי חזרתי בי אעפ"י שיכול נחזור בו כל שלא חזר בו מסתמא על תנאי הראשון הוא עושה כ"ש בנדון דידן שעל מקח מיוחד התנו ביחד דעדיף טפי כמ"ש הר"ן בס"פ קידושין הביאו רב"י בתחילת סימן קפ"ג וז"ל:
אבל בקרקע מיוחד כיון שהוא מנהג רמאים לא מצי אמר דשארית ישראל לא יעשו עולה עכ"ל ואצ"ל בנדון דידן שהלך עמו ביחד אצל הפריץ דעשו מעשה משא ומתן ביחד דפשיטא דלא מצי הדר ביה ממה שהתנו בתחילה ומכ"ש דאינו נאמן לומר קודם שלקחתי חזרתי בי:
עוד מצאתי הון לי במה שהרבה גאונים באו ליישב הגהות דמהר"ח איסרליס ז"ל דנראה דהם סותרים דבסימן קפ"ג פסק כדברי העיטור ובסוף סי' רס"ט פסק כדברי רא"בן וראבי"ה יתברר דבנדון דידן הדין נותן עם ראובן והוא דכתוב מבואר דס"ל למהר"מא דלא פליגי הני גאונים כל עיקר דהעיטור לא מיירי שהסכימו ביחד שילך שמעון ויקנה הסחורה לשניהם שהרי לא כתב אלא בזה הלשון אית זבינתא בדוך פלון זיל ובניה ביני לבינך דאיכא למימר דלא משמע אלא לשון שוה ששאל את פיו אם רצינו שילך ויקנה אותו בשותפות וכ"ש במה שכתב בהגהות מרדכי דלא כתב בה מילת זיל אלא זבניה ביני לבינך דפשיטא דלא משמע אלא לשון שאלה דהשתא אפילו נתרצה בפירוש שדעתו הוא לקנות ביחד אין זה אלא דבור בעלמא שעדיין לא הסכימו יחד באיזה דרך יקנו אותה סחורה ביחד אם שניהם ילכו או אחד מהם לבדו וכיצד יעשו וישאו ויתנו עם הסוחר הלכך מצי למימר לעצמי קניתי ואינו אלא רמאי וזהו שדקדק הרב בלשונו שכתב ראובן שהיה יודע סחורה בזול ואמר לשמעון לקנות להם ביחד וכו' דאלמא שלא היתה שם אלא אמירה זו דמשמע לשון שאלה שא"ל שיקנוהו שניהם ביחד אבל לא הסכימו שיקנה אותו שמעון לצורך שניהם הלכך אפילו נתרצה בפירוש שיקנוהו ביחד יכול לחזור בו ואפילו היה לראובן ג"כ מעות שיוכל לקנות הסחורה במעותיו אפילו הכי אינו אלא רמאי אבל בסוף סימן רפ"ט כתב הרב בלשון זה:
ראובן שאמר לשמעון קנה לנו סחורה פלונית פירוש שא"ל שהוא ילך ויקנה לשניהם סחורה פלונית ולא שהיתה שאלה אלא שאל שיעשה כך וכך והוא התרצה בפירוש שילך ויקנה לשניהם ה"ל כאילו אמר זכה לו ודין המגביה מציאה לחברו יש לו דקנה לי כמו זכה לי כ"ש הכא דקאמר קנה לנו דמגו דזכי לנפשיה זכה נמי לחבירו ואינו נאמן לומר קודם שלקחתי החזרתי בי וכדין מציאה בהיה רוכב ע"ג החמור וראה את המציאה ואמר לחברו זכה לי בה כיון שהגביה לו קנה ואינו נאמן לומר לצרכי הגביהיתיהו אפילו בעודו בידו כמבואר בסי' רס"ט וזאת היא דעת הרמ"ה שהביא הטור בסי' קפ"ג וז"ל:
כתב הרמ"ה ראובן שאמר לשמעון זבין לי האי מידי וזבין ליה מסתמא קנייה ראובן משעת משיכה דכיון דאמר ליה זבי לי לזביני מעליא איכוון וכמו דא"ל זכה לי דמי ואפילו שחזר שמעון אחר משיכה ואמר לעצמי כוונתי לקנות אינו נאמן אע"ג דיהיב שמעון דמים שלא קנייה ראובן וכו' מבואר מדבריו דמדין מציאה למד כן דכיון דאמר זבין לי כמאן דאמר ביציאה זכה לי דקנה לי כמו זכה לי כדכתב הראב"ן ולפיכך אם לקח בסתם אינו נאמן לומר קודם שלקחתי חזרתי בי בפי' ולעצמי קניתי ואפילו קנה בדמים שלו ומה שאמר הרמ"ה לעצמי כוונתי לקנות לאו למידק מיניה דדוקא במחשבה אבל אי טעין ואחר דבפירוש חזר בו דנאמן דא"כ אף בטוען שהיתה כוונתו לקנותו לעצמו נמי יהא נאמן דמה לי אחר בפירוש או לא אחר בפירוש אלא שדעתו היתה כך הלא לא אמר בפני עדים אלא ודאי דאינו נאמן לומר כלל לעצמי קניתי כיון שלא חזר בו בפני עדים קודם שקנה כיון דאמר זבין לי לא מצי הדר ביה עכשיו אח"כ חזר בו בפני עדים קודם שקנה כדין זכהן לי במציאה ולכן דקדק הרב בסי' רס"ט וכתוב דבאומר קנו לנו וכו' דצריך לחלוק עם ראובן דה"ל בהגביה מציאה לחבירו דקנה לנו ה"ל כמו זכה לנו במציאה אבל בסי' קפ"א כתב ואמר לשמעון לקנות להם ביחד וכו' לא כתב קנה לנו אלא לקנות בהם ביחד דמשמע שלא בא אלא לגלות שיש סחורה בזול שיוכל לקנות ביחד ורצה לידע אם דעתו מסכמת לכך בהא ודאי אפילו הסכים לכך ונתרצה בפירוש לקנות ביחד כיון שלא א"ל ראובן קנה לנו לאו כלום הוא:
והכי אמרינן בפ"ק דמציעא בעי ר"א האומר לחברו משוך בהמה זו לקנות כלים שעלי' מהו ותמה תלמודא לקנות מי א"ל קני אלא וקני כלים שעליהם וכו' אלמא לקנות משמע אתה התכווין לקנות ולא אני כדפירש רש"י להדיא שם וח"כ כאן לקנות הוי פירושו גלוי מלתא דגלי בלחוד כדפירש רש"י ורוצה לידע אם דעתו מסכמ' לקנות כדפרישי' והדברים ברורים בטעמם והתיישב דל"פ גאונים בהאי דינא כל עיקר:
ובעל מאירת עינים ז"ל כשבא ליישב ההגהות ז"ל חילק בין חזר בפירוש ללא חזר בפירוש ולא ראיתי להאריך ולהקשות על דבריו כי הלא מי שיש לו לב להבין יראה דכל מה שכתבתי הוא האמת והצדק ומבואר ומפורש בלשון הרב בהגהותיו ולפי זה מבואר דבנ"ד פשיטא דהדין הוא עם ראובן שהרי הסכים עמי לקנות החטים לשניה' במעותיו לחלוק הריוח. וגם שהלך עמו אל הפריץ ועשה משא ומתן שמגלה ומפרסם שהסכים עמו שיקח לשניהם החטים ודין נקנה לנו איכא בהא לכ"ע כדין זכה לנו ואע"פ שלא היה גמר מקח בתחילה א"ה אינו נאמן שוב לומר קודם שקניתי חזרתי בי דמסתמא על דעת תנאי הראשון הוא עוש' שאם היה חוזר בו היה לו לחזור בפני עדים ולומר אלך ואקנה לעצמי ומדלא חזר בו צריך שיחלוק עם ראובן בריוח:
ולכן הכלל העולה מכל הני טעמי שיצא ראובן זכאי בדינו וצריך שמעון בעל דינו לחלוק עמו וזה כתבתי להלכה ולא למעשה עד יסכים עמי הרב היושב על כסא ההוראה אשר כסאו לעד יכון אכי"ר:
בשנת ובסדר שם האחר פלג כי בימיו נפלגה הארץ לפ"ק:
הצעיר יוסף פיזא:
בבית ובדפוס יתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס