שאלה נה נשתפקתי על דבר א' אשר באמת ראוי לעורר עליו בהיות שלא מצאתי לא בדברי רז"ל ולא בדברי המפרשים דבר המתיישב על הדעת והוא איך בהחלק השבטים. בין רחבעם וירבעם נשאר עם רחבעם שבט בנימן שאם היה דעת השי"ת שישאר עמו שבט א'. כאשר דיבר אל ירבעם ביד אחיה השילוני למה לא נשאר עמו שבט אחר. ולא שבט בנימן שמצד ג' טעמים. לא היה ראוי לשבט בנימן להדבק עם רחבעם ולעזוב מלכות ירבעם. הא'. כי הנה ירבעם היה משבט אפרים בן יוסף. והנה יוסף היה לבנימן אח מאב ואם למה אם כן עזב את אחיו מאב ואם ונדבק באחיו מן האב לבד: הב'. כי הנה ראינו בדגלים במדבר שציוה הי"ת שתחת דגל בני אפרים: יחנו מנשה ובנימן ואם כן איך עזב את אפרים במלכותו הואיל וציוה לו הי"ת שילך תחת דגלו. הג'. שלעולם ראינו שהיו אנשי בנימן אויבי וצוררי יאודה כמו שמעי ן' גרא ושבע בן בכרי ואם כן איך עתה ביום נקם נדבקו עמו ועזבו כבוד המלכות של אחיהם. אשר על כל אלה צריך לומר כי מאת האלדים היתה סיבת השארות בנימן עם יאודה. ובהיות כי לא מצאתי שדיברו בזה המפרשים נפשי לשאו"ל הגיג לידע איזה טעם. ועל מה אדני שבט בנימן הוטבעו לעזוב כבוד מלכות אחיהם ולהדבק בשבט אשר לעולם היו נגדיים זה לסה ושכמ"ה:
תשובה ראיתי והתבוננתי בשאלה הנז"ל. והנה באמת שראוי לעורר עליה. ומה גם שלא נמצא לא בדברי רז"ל ולא בדברי המפרשים שדיברו על זה להודיענו מה היתה סיבת השארות בנימן עם יאודה וכו'. והגם שאנא זעירא דמן חברייא כבר זקנתי ושבתי ומלתא מני אזדא ואינני יכול לצאת עוד ולבא במלחמתה של תורה. ומה גם בדברי דרשה כי לא ניסיתי באלה מ"מ בהיותו דבר חדש שלא נמצא טעם בכתובים ראיתי לתת בו. שבעה טעמים לדבר. כפי אשר יורוני מן השמים וכדי שלא יבא לקורא למשה כבד. אחלק כל טעם וטעם לבדו. כדי ליתן לו ריוח בין הדבקים וברוך היודע ועד וזה החילי בעזרת צורי וגואלי:
הטעם הראשון הוא. כי הנה בנימן לא רצה להיות כפוי טובה כי ראה איך מסר יאודה ביום צרתו גופו ונפשו עליו גופו. באשר אמר ועתה ישב נא עבדך תחת הנער עבד לאדוני והנער יעל עם אחיו. ונפשו הוא כמו שאמרו רז"ל שקיבל עליו להיות מנודה בב' עולמות אם לא יחזירנו אליו ואפשר שאל זה רמז הכתוב באמרו יאודה אל יוסף כי עבדך ערב את הנער מעם אבי לאמר: אם לא אביאנו אליך וחטאתי לאבי כל הימים: שבאמת היה לו לומר וחטאתי לך כל הימים הואיל והיה מדבר עמו לנוכח כמו שאמר אם לא אביאנו אליך אלא ר"ל וחטאתי לאבי לאבי שבשמים שקיבל עליו להיות מנודה בשני עולמות כמאמרם ז"ל ועל כן בהיות שמסר יאודה גופו ונפשו על בנימן ביום צרתו לא רצה להיות לו כפוי טובה וזכר לו זכיות ראשונים ונדבק עמו ועבדו. ואמר אתה רצית להיות עבד במקומי ותחתי. אף אני אעבדך. ולא רצה להדבק באפרים בן יוסף על כי יוסף אמר טל בנימן עם היותו אחיו מאב ואם. את אשר נמצא הגביע בידו הוא יהיה לי עבד:. ולכן נדבק במלכות יאודה ולא במלכות אפרים ויוסף:
הטעם השני הוא כי לא בלבד קובל עליו יאודה. לשמור את בנימן: ולהחזירו אל אביו בעת ההיא אלא גם כן כל הימים. ולהביאו עמו ושכמקריו יקרה גם לו וראיה על זה משינוי דברי התנאי שעשה יאודה שאמר אנכי אערבנו וחזר ואמר מידי תבקשנו אם לא הביאותיו אליך וחזר ואמר: והצגתיו לפניך כלומר אנכי אערבנו עתה מידי תבקשנו לעתיד וחטאתי לך והתנאי הזה הוא כל הימים ולכן נחבר ונדבק בנימן עם יאודה כי הוא קיבל עליו שמירתו וחזרתו לעולם:
ואפשר שלזה רמז מרע"ה בברכת יאודה באמרו וזאת ליהודא ויאמר שמע ה' קול יאודה ואל עמו תביאנו ידיו רב לו ועזר מצריו תהיה: ר"ל שמע ה' קול יאודה. במה שאמר אנכי אערבנו מידי תבקשנו וגו' יתחבר עמו תמיד בנימן ולא יעבור על שבועתו. ואל עמו תביאנו. ר"ל עשרת השבטים שהיו כבר עם יאודה שיכנסו תחת ידו. ובזה ידיו רב לו ר"ל לא יהיה צריך לקרא למלכים נכרים שיעזרוהו כאשר עשו פעמים אחרות. כי בהתחבר עמו עשרת השבטים שהם ידיו והוא אליהם בערך הראש. והם בידים עוזרים ויהיו שלו. ידיו רב לו ולא יצטרך לעזרת אחרת. ולכן אמר ידיו רב לו שכן ידי"ו במספר קטן עולה י"ב. שהם השבטים ואז ועזר מצריו תהיה ויהיה ידיו בעורף אויביו. ולכן נדבק עמו. כי ה' שמע קולו במה שקיבל עליו לשמרו לעולם. ולא חילל את שבועתו כאשר התפלל מרע"ה שמע ה' קול יאודה וגו' ודוק:
הטעם השלישי הוא. כי היה להם דבר א' בשותפות אשר על כן לא יכלו להפרד זה מזה ונשארו יחד. והוא ירושלם. ובית המקדש כמו שאמרו רז"ל במסכת יומא בפרק א' וז"ל מה היה בחלקו של יאודה. הר הבית והשלכות והעזרות ומה היה בחלקו של בנימן אולם והיכל ובית קדש הקדשים. ורצועה היתה יוצאה מחלקו של יאודה ונכנסת בחלקו של בנימן ובה מזבח בנוי וכו' ע"כ:
ועל השותפות הזה הוא שנדבק בנימן עם יאודה נוסף על זה כי ג' מקדשות שנבנו בחלקו של בנימן כולם בנאום בני יאודה דהיינו שלמה זרובבל ומלך המשיח שיגלה במהרה בימינו וטל כל אלה לא נתפרדו:
ואפשר שאל זה רמז הכתוב באמרו. והשבט הא' יהיה לו למען עבדי דוד. ולמען ירושלם העיר אשר בחרתי בה מכל שבטי ישראל: רצה ליתן בדברים אלו שני טעמים א'. למה ניתן לו שבט א' ואמר שהוא למען עבדי דוד והטעם הב' למה יהיה השבט הא' הזה בנימן ולא אחר. ואמר ולמען ירושלם העיר אשר בחרתי בה וגו' מפני שיש להם חלק בה ואני אעזבה לזרע דוד. ועמו בנימן ולרמוז ג"כ אל האמת הזה אפשר שסדר מרע"ה בברכותיו יאודה לוי ובנימן. הגם שנראה לכאורה בלתי מסודר. כי אין בזה לא סדר מעלה ולא סדר זמן אלא כונתו לומר כי לוי והקרבנות ובית המקדש היו הסיבה להתחבר יאודה ובנימן ויהיה השלשלת והאזור ביניהם ולכן אמר יאודה לוי ובנימן כי לוי אוחז בזה ובזה ומחברם ולכן בברכת שלשתם דיבר מענין החברה הזאת ביאודה. כמו שאמרנו בלוי ישימו קטורה באפיך וכליל על מזבחך: ובבנימן חופף עליו כל היום ובין כתיפיו שכן והנה אם כן טעם ג' להתחבר בנימן אל יהודה והוא משום שותפות ירושלם ובית המקדש שיבנה במהרה בימינו אכי"ר:
הטעם הרביעי הוא כי רצה השי"ת שיתחבר בנימן אל יאודה כדי שבזה יהיה לו ביטחון שישוב לו מלכותו וכי עדין ישמעו לו. כל בני ישראל כאשר בתחילה וכאשר ניבאו כל הנביאים וזה כי אם נעיין היטב ביום הפרד ישראל מעם יאודה נתפרדו מהם בד' דברים. הא'. התפרדו בלבם שלב אלו לא יכון עם אלו ומן היום ההוא והלאה שנאו אלו לאלו ועשו ביניהם כמה מלחמות ואביה בן רחבעם הרג מישראל חמש מאות אלף ביום א' ובמלחמה אחרת הרגו בני ישראל מבני יאודה מאה ועשרים אלף. ושבו מאתים נפשות מלבד מלחמות אחרות אשר היה ביניהם כל הימים. הב'. התפרדו בממון. ולא רצו לתת עוד תרומות ומעשרות לכהנים וללוים שנאמר הלא אתם הדחתם את כהני ה' בני אהרן והלוים וגו' וכן כששלח חזקיה רצים על המעשרות באפרים מנשה. וזבולן אמר הכתוב שהיו משחקים ומלעיגים בהם. הג'. התפרדו בעבודת האלדות. כי אלו עבדו את ה' בבית המקדש בירושלם ואלו לעגלי הזהב שעשה ירבעם. הד'. התפרדו במלכיהם. כי אלו היה מלכם מבית דוד. ואלו מאפרים:
והנה כל הד' ההתפרדות האלו יחוברו שנית בביאת משיחנו ועל ארבעתן ניבא הנביא יחזקאל שכן אמר ועשיתי אותם לגוי אחד בארץ בהר שישראל ומלך אחד יהיה לכולם למלך. ולא יהיו עוד לשני גוים ולא יחצו עוד לשתי ממלכות עוד. ולא יטמאו עוד בגילוליהם וגו': דיש להקשות כל הני עוד למה לי ולא יהיו עוד ולא יחצו עוד לשתי ממלכות עוד ולא יטמאו עוד אלא לומר דכל א' נדרש לעצמו בההיא דשרה מאה שנה ועשרים שנה ושבע שנים שכתב שנה בכל כלל וכלל לומר לך שכל א' נדרש לעצמו כן כאן שם עוד בכל כלל וכלל לומר לך דכל א' נדרש לעצמו והנה כתבו ד' פעמים. כנגד ד' ההתפרדות שזכרנו שלא יהיה עוד. אלא שיחוברו. כי הנה על פירוד הלב והשנאה: שהיה ביניהם. אחר ולא יהיו עוד לשני גוים. כלומר לא יהיו כמו שהיה עד עתה שמרוב שנאתם וקנאתם. היו נחשבים לשני גוים ומופרדים שהיו הורגים אלו לאלו כי אז אפרים לא יקנא את יאודה ויאודה לא יצור את אפרים: ולא יהיו עוד לשני גוים ואמנם כאן כתי'ב ולא יהיה עוד לשני גוים וק'רי ולא יהיו ובמקומו בקונטריס הק'רי וכת'יב אשר התחלתי לבאר בחיבורי בע"ה דרכי דוד נבאיהו:
ועל פרוד הממון אמר ולא יחצו עוד שהוא לשון נופל על חלוקת הממון כמו שנאמר וממחצית בני ישראל: וחצית את המלקוח אמנם ולא יחצו עוד לא יהיה ממונם לחצאים אלא הכל יפרטו בשוה התרומות והמעשרות:
ועל פירוד המלכים אמר לשתי ממלכות עוד כי אז דוד עבדי נשיא להם לעולם:
ועל פירוד עבודת האלדות אמר ולא יטמאו עוד בגילוליהם. ר"ל בעגלי הזהב אשר עשה ירבעם:
ואמנם על הד' חיבורים האלו ניבא עליהם הנביא הושע באמרו אחר ישובו בני ישראל ובקשו את ה' אלדיהם ואת דוד מלכם ופחדו אל ה' ואל טובו באחרית הימים וגו' כי על סור מעליהם שנאתם אמר אחר ישובו בני ישראל ואינו רוצה לומר שישובו בני ישראל בלבד שאם כן לא הוה ליה לומר. אלא אחר ישובו ובקשו וגו' דבישראל מדבר שכן אמר בפסוק הקודם. כי ימים רבים ישבו בני ישראל אלא רל ישובו בני ישראל ישובו רחמנים ישובו בני ישראל להקראות תחת שם א' כללי ויאמרו הלא אב א' לכולנו הלא אל א' בראנו מדוע נבגד איש באחיו לחלל ברית אבותינו ויקראו כולם בני ישראל ולא יהיו עוד לשני גוים:
ועל פירוד עבודת האלדות אחר ובקשו את ה' אלדיהם:
ועל פירוד המלכים אחר ואת דוד מלכם כי מלך א' יהיה לכולם:
ועל פירוד הממון אמר ופחדו אל ה' ואל טובו. ר"ל יפחדו אל ה' ואל טובו אותו הטוב והראשית והמובחר שציוה לתת לכהניו. ראשית בכורי האדמה ראשית הגז. ראשית עריסותיכם וכיוצא שהם הטוב כמו טוב הארץ תאכלו יפחדו אז מלעכבו. וזה יהיה באחרית הימים:
והנה כאשר חיבר השי"ת בנימן ליאודה נתן לו בזה נחמה והוראה שעוד ישובו להתחבר. כל הפרודים האלו. כי אם היה רואה יאודה. כי כל ישראל היו לו לאויבים ושונאים אותו ונלחמים עמו בראות איך בנימן נדבק עמו יבטח כי עוד ישלימו עמו: וזה בעשות ק"ו בעצמו ולומר ומה אם בנימן שהיה אויבי בעת הזה נדבק עמי. ונעשה אוהבי ישראל שהיו אוהבי לא כ"ש: וכן בפירוד השני. שהוא פירוד הממון אם יראה יאודה שישראל יתפרדו בממונם ולא רצו לתת עוד מעשרות ותרומות לכהנים וללויים. בראות את בנימן עמו ובית המקדש בנוי בחלקו יעשה ג"כ ק"ו על זה ויאמר. ומה אם בנימן שהוא הקטן שבשבטים לא בלבד שנותן המעשרות הראויים אלא שנותן מטוב ארצו לבנין בית האלדים האחרים שהם גדולים ממנו לא כ"ש שיעשו עוד כן: וכן בפירוד הג' שהוא פירוד המלכים. בראות בנימן עמו. ישא ק"ו ויאמר ומה בנימן שהיה כבר מלך ושבטי היה עבדו עתה הוא דבוק עמי ועובדני ישראל שעד עתה היו עבדי ופשעו בי עאכ"ו שיחזרו: וכן בפירוד הד'. שהוא פירוד עבודת האלדות. בראות יאודה בנימן מצידו ישא ג"כ ק"ו בזה ויאמר אם בנימן שהיה שבנו חוטא גדול בישראל כי חטאתם היתה כחטאת סדום. כנראה ממעשה פלגש בגבעה התדבק עמו לעבוד את ה' בבית מקדשו ק"ו שאר השבטים שעוד ישובו לעבודת האל ולכן דבק השי"ת בנימן עם יאודה לבעבור ינחמהו. כי גם בעת המכה הראה לו נחמתו. וזהוא שהבטיח הש"ית אל דוד באמרו אשר בהעוותו והוכחתיו בשבט אנשים. ובנגעי בני אדם וחסדי לא אסיר מעמו וגו'. ר"ל כי במכה עצמה ובנגע עצמו. לא אסיר מעמו חסדי ובה אראה לו נחמה כאשר עשה כאן. כי במכה עצמה נתן לו הנחמה וכדכתיבנא:
הטעם החמישי הוא לקוח ממה שאמרו רז"ל בספרי וז"ל לבנימן אמר ידיד ה'. חביב בנימן שנקרא ידיד למקום שהרבה אוהבים למלך וחביב מכולם זה אוהבו:
ששה נקראו ידידיה הקב"ה נקרא ידיד: שכן נאמר אשירה נא לידידי. אברהם נקרא ידיד. שנאמר מה לידידי בביתי. בנימן נקרא ידיד. שנאמר ידיד ה' ישכון לבטח. שלמה נקרא ידיד. שנאמר וישלח ביד נתן הנביא ויקרא את שמו ידידיה. ואומר וה' אהבו. ישראל נקראו ידידים. שנאמר נתתי את ידידות נפשי בכף אויביה. בית המקדש נקרא ידיד. שנאמר מה ידידות משכנותיך. יבא ידיד. בן ידיד. ויבנה ידיד לידיד. בחלקו של ידיד. ויקריבו בו ידידים. יבא ידיד. שלמה שנקרא ידיד. בן אברהם שנקרא ידיד. ויבנה בית המקדש שנקרא ידיד. בחלקו של בנימן שנקרא ידיד. להקב"ה שנקרת ידיד. ויקריבו בני ישראל שנקראו ידידים וכו' עכ"ל:
ומזה יצא לנו שני טעמים בדבר שאנחנו עליו והם תחת מין א'. הא'. כי בהיות שבנימן נקרא ידיד. רצה ה' שיחובר עם בן שלמה שנקרא ידיד. שזה נאות לזה. ואעפ"י שכל ישראל נקראו ידידים. מ"מ בנימן ושלמה נקראו ידידים ג' פעמים. הא'. מה שהיה נוגע להם מידידות כל ישראל. וב' מה שהיה נוגע להם מידידות עצמם. ועוד ממה שהיה נוגע לשניהם מידידו' בית המקד'. ולכן רצה ה' שיחוברו ידיד משולש בידידות. לידיד משולש בידידות:
והטעם הב'. כי בהיות שבנימן היה ידיד ואהוב לה' רצה השי"ת לחברו עם בני יאודה. כדי שלא יגלו עם עשרת השבטים הן יותר מהרה והן אל ארץ צלצל כנפים. אשר מעבר לנהרי כוש למקומות מסותרים כ"כ רחוקים מארץ הקדושה עד שלא נודע מהם עד סיום הזה:
הטעם הששי הוא. כי בהיות שמקדם מימי עולם רצה האל ית' שיצא מבית דוד מלך המשיח כמו שכתוב ואתה בית לחם אפרתה צעיר להיות באלפי יאודה ממך לי יצא להיות מושל בישראל ומוצאותיו מקדם מימי עולם: לכן רצה שידבק עמו שבט בנימן כי בדבר זה. יתן לו הבטחה וקיום וזכרון על זה. וזה כי מלך המשיח נקרא איש ימין ה' שנאמר תהי ידיך על איש ימינך ועל בן אדם אמצת לך: ועל זה אמר הכתוב הושיטה לו ימינו וזרוע קדשו: וטל זה ג"כ אמרו רז"ל על פסוק נאם ה' לאדוני שב לימיני וגו': וז"ל א"ר יודן בשם ר' אחא בר' חנינא לעתיד מושיב הקב"ה למלך המשיח לימינו ואברהם לשמאלו ופני אברהם מתכרכמות ואומר בן בני יושב לימין. ואני לשמאל והקב"ה מפייסו ואומר בן בנך על הימין שלי ואני לימינך. הרי וענותך תרבני:
ובאמת כי אין להבין הדברים האלה  כפשוטן. כי אין ישיבה לשי"ת עם האנשי' ואנה תהיה הישיבה הזאת ובאיזה אופן אלא כונתו לומר. כי בהיות ששני אנשים אלו היו הם שפרסמו את שם ה' בעולם והם אברהם ומלך המשיח וטל כבוד זה ראוים הם לישב לצד האל אמנם לידע מי מהם ראוי ליותר כבוד. תיקן המידה הזאת ואמר כי מלך המשיח ישר לימין ואברהם לשמאל. כי בזה יורה. כי מלך המשיח ראוי ליותר כבוד. והטעם מפני שהוא פרסמו לכל העולם כולו. שנאמר כי אז אהפוך אל עמים שפה ברורה לקרא כולם בשם ה' ולעבדו שכה אחד: אמנם אברהם לא פרסמו אלא בזוית א' קטן מן הארץ בחרן באור כשדים בכנען ומצרים. אשר על זה פני אברהם מתכרכמות באמרו וכי המשיח עשה יותר ממני והקב"ה מפייסו ואומר לו שלך גדול משלו מצד א' כי בשלו אני עזרתיהו ואמצתיהו שנאמר תהי ידך על איש ימינך ועל בן אדם אמצת לך אבל אתה מאליך מהתפלסופך וחקירותך כי מבן ג' שנים התחלת לחקור בענייני בוראך ולכן אחר בן בנך על הימין שלי כלומר הוא צריך לימיני ולעזרתי להשען עליה ואני לימינך ר"ל כביכול אני נצרכתי לעזרתך ולהשתמש ממך. לפרסם שמי בעולם שכן נאמר מי העיר ממזרח. כלומר העיר מאליו. הרי וענותך תרבני ר"ל ענותך שאמרת שאתה עומד לימין אברהם. תרבני בצד האחר להניחני כשאני גדול ממנו בכינוי הפרסום והנה אם כן יצא לנו מזה איך המלך המשיח נקרא איש ימינו של הקב"ה וזה כי הפעולות שיעשו על ידו יהיו שלמות בתכלית השלמות כי כן הפעולות השלמות יקראו פעולות הימין כאשר ראינו בזה המאמר ולכן הדביק הקב"ה והשאיר עם שבט יהודא שבט בנימן כדי שיזכירום ביחד ויזכרו כי משבט יאודה יצא זה האיש שהוא בן ימין לה' ששני התוארים האלו נקראו לו בפסוק א'. שנאמר על איש ימינך ועל בן אדם אמצת לך:
הטעם השביעי הוא. כי בהיות שהגאולה עתידה להיות ע"י משיח ואליהו. רצה השי"ת לחבר שני השבטים האלו הואיל ומהם יצאו אלו שני האנשים כי מיהודא עתיד לצאת ממנו מלך המשיח ומבנימן אליהו שכן אמרו רז"ל בב"ר בפרשת ט"א שפעם א' נחלקו רבותינו בדבר אלו אומרים משל גד וצא. ואלו אומרים משל בנימן. בא ועמד לפניהם ואמר להם רבותי מה אתם נחלקים עלי. אני מבני בניה של רחל:
והנה יש לי בזה קושיא עצומה שהרי מצינו בפרק המקבל שרבה בר אבוה אשכחיה לאליהו דקאי בבית הקברות של גוים. א"ל לאו כהן ניהו מר דקאי בבית הקברות. אמר ליה תניא רשב"י אומר קברי גוים אינם מטמאים. הנה מזה נראה דכהן היה ואם כן הוא משבט לוי ולא משבט בנימן ואיך אמר הוא שהיה מבני בניה של רחל ועוד קשה דלאו הלכתא כמאן דאמר קברי גוים אינם מטמאין אלא כמאן דאמר קברי גוים מטמאין ואיך אם כן הביאו לעזרתו. והוא דלא כהלכתא:
והנה רבותינו בעלי התוספות ז"ל שם בפרק המקבל כדי להשיב הקושיא הנז"ל אמרו שדחה אותו דחיה בעלמא ולעולם דלאו כהן הוא ע"כ ע"ש: ובמחילה מכבוד תורתם דחו גם הם אותו בקש ואין זה דבר מספיק וגם אין לומר שהשיב לו אפילו לדעתך שכהן אני. ואף אם הייתי כהן לא דברת כהוגן שהרי קברי גוים אינם מטמאין שהרי לא היה לו להניח העיקר ולומר לאו כהן אני ולהשיבו דלא כהלכתא לכן הנראה לע"ד לומר הוא שבהיות שהקב"ה ציוה לאליהו לבנות מזבח בהר הכרמל ולהקריב עליו הוא בעצמו כמו שנאמר ובדברך עשיתי את כל הדברים האלה ואמרו רז"ל אם יאמר לך אדם בנה אליהו מזבח בהר הכרמל והקריב עליו ובית המקדש היה קיים באותה שעה. אמר לו כל מה שעשה בשמו של הקב"ה עשה שנאמר ובדבריך עשיתי את כל הדברים האלה:
הנה כי השי"ת ציוה לו להקריב ואם כן עשהו הקב"ה כהן והיה הדעת נותן שהיה צריך לשמור כל דיני כהונה ושלא יטמא למתים והנה כשפגע בו רבה בר אבוה אמר לו: מה לכהן בבית הקברות ר"ל כהן שהקריב בחצות ה' מה לו בבית הקברות אמר ליה קברי גוים אינם מטמאים ר"ל איכא פלוגתא אם מטמאים או לא ואפסיקא הלכתא ע"ד נכון ולא ע"ד איסור שכן כתב מוהרי"ק ז"ל בי"ד בסי' שע"ב וז"ל קברי גוים נכון הוא ליזהר הכהן מלילך עליהם עכ"ל. ולכן הוא השיב לו ואמר אני שאיני כהן משבט. ולא נקראתי כהן בפי' אלא כי הקרבתי במצות ה' אין לנהוג בי כ"כ חומרא כי קברי גוים אינם מטמאים אותו. ויצא לנו מכל זה איך היה משבט בנימן ולכן חיברו השי"ת עם שבט יאודה יען כי משניהם תצא אור הישועה העתידה. ר"ל אליהו ומשיח:
הרי לך בשבעה טעמים אשר חשבתי בענין זה למה נדבק עם שבנו יאודה אויבו וכל זה ברצון ה' אשר רמז חילוק השבטים משנים קדמוניות קודם היותו ואיך ישארו יחד יאודה ובנימן וכבר פירשתי בחיבורי דרכי דוד בפרשת מקץ שא' מן המקומות האלו מורה הק'רי וכ'תיב דכתיב שם בפסוק ויאמרו שלום לעבדך לאבינו עודנו חי ויקדו וישתחו וישתחו כתיב בוי"ו א' וק'רי וישתחוו בשני ווי"ן. והוא כי זה וישתחו מורה על השתחוויית המלכות וחסר וי"ו א'. וק'רי וישתחוו להורות כי בהשתחוויית המלכות לא היו ב' ווי"ן כלומר לא היו י"ב כי חסרו מה יאודה ובנימן. ובחסרון הוי"ו הא' מורה ג"כ כי ישארו יחד יאודה ובנימן. שאותיות הראשונות של שמותם עולה י"ב יו"ד מיאודה וב' מבנימן. ר"ל אין כאן ב' ווי"ן שעולין י"ב והם יאודה ובנימן שאותיותיהם הראשונות עולות י"ב ודוק: ועם כל הנז"ל הוראתיך טעם למה דוקא שבט בנימן נתחבר עם יאודה עם היות שלעולם היו שונאים ואויבים זה על זה ושהכל היה ברצון ה' מכח הטעמים הנז"ל כפי הנלע"ד וה' יאיר עינינו בתורתו ויראנו בו נפלאות נס"ו אכי"ר:
וכדי לסיים בכי טוב ראיתי להודיע לרבים איך ספר התורה הזאת הנקרא בשם דרכי דוד הנ"ל אשר כבר נזכר זכרו בכמה ספרים אחר כולל בו כמה חידושים דרושים פשטים והערות על כל חמשה חומשי תורה וכעין ההער' והתשוב' הנז"ל כבר נדפס משנת התקי"ח ליצירה: כל ס' בראשית עד ס' שמות ומחמת שהמדפיס כילה קרנ'ו. ואגב איבד כל סך דמי הדפוס של הס' הנ"ל שהקדמתי לו זאת היא הסיבה שנשאר הס' הנ"ל מונח בקרן זוית כי מדלית איסר לא נשאר בי כח ויכולת' להשלים דפוסו. ומה גם שאח"כ הוספתי עליו תוספת מרובה על העיקר: שהיה מוכרח לחזור להדפיסו מחדש מתחילתו ועד סופו וכמו כן משאר הספרים אשר רשמתי בהקדמתי לחיבורי דברי דוד כבר נגמרו מקצתם והם הנמשכים:
ראשון לצי'ון הוא ס' מצודת דוד ומחובר לו ס' ידי דוד הכולל בהם כמה כללים דיוקים פירושים וחידושים על הש"ס והפוסקים ז"ל כדוגמת חיבורי הנהגת ולימוד התלמידים. ודרכי ויסוד הלימוד:
שניה מד"ס הוא ס' אהבת דוד שהוא מראה מקום מכל הפוסקים ז"ל בדרך אלפ"א בית"א ועל סדר הד' טורים. אשר חיברתי כדי להקל על המעיינים למצא בנקל מבוקשו. על כל ענין וענין בין לזכות בין לחובה. בין לאיסור בין להיתר וכו':
ועוד בה שלי'שית ס' ליקוטי דוד שעניינו הוא ליקוטי כל הדיני' בדרך קצרה ג"כ ע"ד האלפ"א בית"א וטל סדר הד' טורים כדי למנא בנקל כל דין ודין אליבא דרוב הפוסקים ז"ל:
כל אלו הם מוכנים ומזומנים להוציאם לאור הדפוס אם יזכני ה' לתת לי אופן וסיוע כדי להוציאם לאור בחיי לזכות את הרבים ויהיו יוצאי חלצי לומדים בהם ושיהיו שפתותי דובבות בקבר אחרי מותי אמן כן יעשה ה':
ואע"ג דאלו תנן תנא ושייר ס' מכתם לדוד שכולל כמה פרטים מפסקי דינים. כתבים וחידושים. פשטים. פירושים אזהרות. והערות. שמידי זמן וזמן בזמנים שונים כתבתי ממה ששמעתי וחידשתי ובפרט על הה' מגילות. ובמקצת נביאים וכתובים ועל תהילים. ועל איזה מדרשי רז"ל. אמנם רובם עדין הם מפוזרים וחלוקים בניירות וקונטריסין א' הנה. וא' הנה. שע"ע לא הסכים הזמן עמדי לחברם ולהעתיקם כל א' על דגלו. עד אשר יזכני ה' לחבר את האהל להיות א'. אשר ע"כ ראיתי חובה לעצמי להודיע כל הנז"ל לרבים לעורר הלבבות מאנשי חסד ויחידי סגולה אוהבי התורה ולומדיה. כדי שבנדיבות לבם יסייעוני בסיוע שיש בו ממש לקרב את המלאכה ולעשות אותה כדי שע"י יצא תורה לאורה ולא ישאר מונחת בקרן זוית כי בעל הגמול ישלם להם כפלים ועל מנה א' אפים וזכות הרבים יהיה תלוי בהם נס"ו:
כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה ועל מדי'ן פה בק"ק ת"ת אשר בעיר אמשטרדם המהוללה יע"א החותם ביום ז"ך לחודש שבט שנת משזר לפ"ק:
דוד בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל:
בבית ובדפוס יתמי מר' יעקב פרופס כ"יץ זצ"ל
דירתם ברחוב פינקי ביהרט פר בייא עש צווייאטי ווייאי גאט