שאלה לה יצחק הזקן בהיותו מוטל על ערץ דוי טרם יבוא יומו עת פקודתו העלהו לבו עשות צואה מממונו וזה אופנו שאחר פטירתו יותן לראובן נכדו יחידו סך שני אלפים פרחים הנקראים בלשוננו פלוריניס ואחר עבור זמן מה נפטר הזקן הנ"ל וח"ליש וראובן הנ"ל נכד זקן הנפטר תכף ומיד שקיבל הסך הנ"ל נמלך להתעסק בהם בסחורות ונדר שכל מה שירויח בהם ליתן עשירית הריוח לקופת הצדקה ויהי היום אירע לו מקרה שבעסק אחד הרויח ובעסק אחר הפסיד ונסתפק בהאי מאורע אם יוכל עשות חשבון ההפסד עם הרוח לתת העשירית הנדור מן המותר ואם בזה יוצא ידי חובת נדרו יורנו המורה לצדקה ומהתמ"ש:
תשובה הסברה נותנת שכל מי שנדר להפריש מעשר כספים. מכל הריווחים שיזמין לו הקב"ה. במשאו ובמתנו. שהדין נותן שכשבא לעשות חשבונו בסוף השנה מכל מה שנשא ונתן באותו שנה. שטרם כל מנכה כל ההוצאות והפסדות שאירעו לו באותו שנה במשאו ומתנו הנ"ל ומהריוח הנקי שישאר לו אחר הניכוי הנ"ל יעשר העשירית. ושבזה יוצא ידי חובתו וכו'. דאי לא תימא הכי אלא שהנה מוכרח להפריש המעשר על כל מה שמרויח טל כל סחורה וסחורה ושהוציא יותר עליהם מדמי קניותם בלי ניכוי ההוצאות וההפסדות שהוציא והפסיד באיזה מהם. ובכלל כל משאו ומתנו מאותו שנה. לא מבעיא שלא ירויח בכל משאו ומתנו אלא אדרבא יהיה מפסיד מהקרן ומכיסו ובאריכות הזמן היה יכול להפסיד כל ממונו ומיראתו של מאורע כזה. יהיה אדם מונע את עצמו מלידור נדר כזה להיות נוטל הדלת בפני כל מי שהיה רוצה לזכות במצוה הנז"ל ומהכן יזכו העניים במעשר. וכדומה לזה מצינו שפסקו ריב"ה ומר"ן ז"ל בח"מ בסי' רכ"ז ס"ק כ"ח שכתבו וז"ל כל הנושא ונותן באמונה. מנכה לו שכר חמר שכר גמל שכר כתף וכו' ע"ש:
והרב בעל חות יאיר ז"ל כתב בסי' רכ"ד טל ראובן שהיה מפריש מעשר כספים מכל הריווחים שהיה היה מזמין לו ושאל אם היה מותר לו לנכות מהרוח ההוצאות שהיה צריך לעשות במשאו ומתנו ואח"כ יעשר וכו' וכתב בשם הרב הגדול הגאון כמוהר"ר דוד אופניים ז"ל האריך להראות שלכאורה יהיה נראה לו בהשקפה ראשונה שמהש"ס והפוסקים ז"ל היה משמע שחייב לעשר מכל הרווחים שמרויח ושאין לנכות ההוצאות שמוציא מן הרווחים והיה רוצה לדמות מעשר הכספים למעשר הדגן שחייב מדאורייתא כדכתיב עשר תעשר מכל תבואת זרעיך וכו' ע"ש:
אמנם אחר העיון וההשקפה נכונה הכריח מדברי רבותינו בעלי התוספות ז"ל שכתבו במסכת תענית בדף ט' ע"א. בד"ה עשר תעשר וכו' דאיתא התם בספרי. עשר תעשר את כל תבואת זרעך. אין לי אלא תבואת זרעך. רבית ופרקימטיא וכל שאר ריווחים מנין תלמוד לומר את כל דהוה מצי למימר את תבואתך מאי כל לרבות וכו' עכ"ל וכתב הרב הנז"ל דנמצא שהימאה הנ"ל שהביאו רבותינו בעלי התוספות ז"ל מספרי הוא רק מדרבנן והקרא שהוא רק סמך בעלמא ושכיון שהוא דדרבנן רבנן כדרבנן לא גזרו וכו'. לכן לענין דינא בנדון הנז"ל שנשאל הרב הנ"ל הוכיח ובירר דודאי שמנכה דמי ההוצאות כי הם נקראים קרן לפי שאם אינו מוציא ההוצאות כדי להרויח מהיכן יזכו העניים במעשר. ושלכן אחר ניכוי ההוצאות והקרן. מה שיעלה הריווחים יפרוש א' מעשרה וכתב שזה פשוט עכ"ל ע"ש: ושם הרב בעל חות יאיר ז"ל הסכים בזו לענין דינא והאריך שם בראיות ע"ש:
ובודאי שה"ה הוא לנכות ג"כ מהם וסיום הנז"ל וכל ההפסדות שיפסיד במשאו ומתנו הנ"ל שהרבנים הנז"ל יהיו ג"כ מסכימים בדבר. והטעם שלא הזכירו בדבריה שג"כ ינכה ההפסד הוא משום דלא שאלו עליו כי אם על ההוצאות ודוק:
הרי לך בבירור שכפי כל הנז"ל הדין נותן שכל מי שנדר להפריש מממונו המעשר מכל הרווחים שיזמין לו השי"ת שינכה מתחילה כל ההוצאות שהוציא וה"ה ההפסד שהפסיד בסחורתו והקרן ושמן הנשאר מהריוח יתן א' מעשרה למעשר וכדכתיבנא:
אמנם נלע"ד שיש לחלק בין משעושה חשבון בכל פעם מכל סחורה וסחורה שקונה ומוכר מהריוח והפסד שיש בכל א' וכותב בפנקסו חשבון מיוחדת לרווחים ולהפסדות של כל סחורה וסחורה למי שאינו עושה חשבונו של כל דבר כי אם בסוף השנה עושה חשבונו דסך כלל ממה שהוציא וממה שנכנס ואחר ניכוי כל ההוצאות והפסדות רואה מה שנשאר מהריוח שזה וכדומה לזה אינו חייב לעשר כי אם אחר ניכוי כל הנז"ל ע"ש שהנז"ל לענין א' הוא אבל מי שעושה חשבון בכל פעם ופעם מכל סחורה וסחורה. שקונה הזוכה ויש לו חשבון מיוחדת לרוחים ולהפסדות בודאי שנראה לע"ד שתטב ליתן המעשר במטלם מכל הריוחים בלי ניכוי ההפסד בהיות שתיכף ומיד שכתב בחשבונו חד המעשר על מה שהרויח באיזה מהסחורות זכו העניים באותן מעשר ואח"כ הגם שיפסיד בסחורה אחרת אינו נוכל לנכו' מהרוח שהרויח קודם כיון שכבר זכו העניים בו. יען שכל חשבון וחשבון הוא ענין בפני עצמו:
וכל זה נלע"ד ללמוד מהא דכתב ריב"ה ז"ל בח"מ בסי' קט"ז ופסקו מר"ן ז"ל בשלחנו הטהור בסי' הנ"ל ס"ק ל"ג וז"ל. מי שנתן לחבירו עיסקא א' וכתב עליה ב' שטרות אין שטר א' משתעבד לחבירו. שאם היה בא' ריוח. ובשני הפסד שימלאו הקרן ואח"כ יחלקו הרוח אלא יחלקו כל שטר לפי תנאם. ואם נתן לו ב' עיסקות בשני פעמים וכתבם בשטר א'. והרויח בא'. והפסיד באחרת. ימלאו הקרן תחילה ואחר כך יחלקו המותר וכו' ע"כ:
הרי בפירוש שיש הפרש. בין כשנתן לו עיסקא א'. וכתב לו ב' שטרות. ובין כשנתן לו ב' עיסקות בב' פעמים. וכתב לו ב' שטר א'. והרויח בא'. והפסיד באחרת שהרי זה דומה להאי דכתיבנא אשר משם היתי רוצה ללמוד האי חילוק דכתיבנא לעיל ודוק:
אחר כך מצאתו הדבר מפורש בספר שער אפרים בסי' פ"ד שנשאל הרב ז"ל בנדון א' כעין דנ"ד כנראה שם שכתוב בזה הלשון:
שאלה ישאלוני משפטי צדק בא' שנהג בעצמו להפריש מעשר מן הרויח שלו. ובשנה הזאת היה לו בעסק א' הפסד. ובעסק אחר ריוח אם מחוייב להפריש מעשר מן כל הריוח ולא ימלא הריוח תחילה את ההפסד או שימלא תחילה את ההפסד ומן המותר יפריש המעשר ע"כ: וטלה השיב הרב הנ"ל וז"ל:
תשובה השבתי לו עפ"י הראיה מן הגמרא דפ' המקבל דאמר רבא האי עיסקא פלגא מלוה ופלגא פיקדון וכו' סד עיסקא ותרי שטר א' פסידא דלוה תרי עיסקא וחד שטרא פסידא דמלוה ועיין בפי' רש"י ז"ל. ובטור י"ד בסי' קע"ז והעיקר שאם בחד עיסקא כתב תרי שטרי אין שטר א' משועבד לחבירו שאם היה בא' ריוח ובשני הפסד. שימלאו הקרן ואח"כ יחלקו הריוח ואם נתן לו ב' עיסקות בשני פעמים. וכתבם בשטר א'. והרויח בא' והפסיד באחרת. ימלאו הקרן ואח"כ יחלקו המותר:
ואם כן בנ"ד נלע"ד שאם בשעה שהיה לו הפסד היה לו חשבון שהיה לו הפסד. וא"כ מה שהיה להריוח אח"כ. הוא ענין בפני עצמו ואינו ממלא הריוח את ההפסד. וצריך להפריש כל הריוח ולאפוקי כשהיה לו הפסד לא היה לו מן ההפסד חשבון. ובסוף השנה חשב את כלה החשבונות הריוח וההפסד מכל השנה שאז ימלא תחילה ההפסד מן הרוח. ואח"כ יפריש המעשר מן הריוח ועיין בש"ע בסי' קע"ז ס"ק ל"ג ועיין בהרמב"ם ובשאר פוסקים ועיין בתוספות בפ"ק דתענית בדף ט' שמביאים מ"ש הספרי עשר תעשר את כל תבואת זרעיך שחייב במעשר. במעשר רבית ופרקמטיא וכל שאר דבר שמרויח עכ"ל ועיין בס' שני לוחות הברית בדף רפ"ב ע"א והנלע"ד כתבתי וכו' עכ"ל:
הא קמן בהדיא שהרב הנז"ל פירש כעין דכתיבנא. לעיל וחילק בין כשיש לו חשבון מיוחדת. מההפסד והריוח לכשאין לו כי אם בסוף השנה חושב כל החשבונות. של משת' ומתנו. ומהריוח וההפסד שהיה לו בכל השנה. כאשר חילקתי לעיל. ולענין דינא פסק כדכתיבנא. ושמחתי כמוצא שלל רב. שכיונתי לדעתו הרחבה:
והנה מתוך דברי הרב בעל חוות יאיר ז"ל נראה שכך הוא דעתו ושמסכים לכל הנ"ל שכן כתב בסוף דף רי"ב ע"ב וז"ל. ובזה אני תמה על חכמת הגאון הרב. במה שכתב דדמי הריוח של המשא ומתן לדבר שאינו כלה. ובמעשר כספים לא דמי בחלק מעשר דדמי עליה. רק ה"ה כשותף עם הקב"ה שבבא לחשבון מנכה המתעסק כל ההיזק וההוצא' שאירע בעסק ההוא באיזה אופן שהיה ואפילו גנבה ואבידה וגזילה בדלא פשע דעיסקא להדדי משתעבד לזמן שקבעו ותניא בגמ' והוא בטור ובש"ע ח"מ בסי' רכ"ז סעיף כ"ח דהנושא ונותן באמונה מנכה לו שכר חמר שהרי גיולונות עכ"ל: וכתב שכך פסק הלכה למעשה בנדון שבא לפניו וכו' ע"ש:
וגדולה וזו מצינו להרב בעל ב"ח ז"ל שבחלק י"ד בסי' של"א ס"ק ח"י שכתב שמעשר בכספים ושארי רווחים שאין אדם חייב בהם לא מן התורה ולא מדרבנן שכן כתב שם וז"ל ומיהו אין זה אלא במעשר עני מזרע הארץ שהוא מעשר עני מן התורם אבל מה שאדם מעשר ממה שמרויח במשה ומתן ובשארי ריווחים. אינו בכלל זה ויכול ליתן ממנו לצדקה וכו'. שהרי אינו חייב בה לא מן התורה ולא מדרבנן וכו' עכ"ל:
איברא שהרב בעל טורי זהב משיג עליו בה הנל"סק ל"א ורצה להוכיח שחיוב הוא מדרבנן וכו' ע"ש וג"כ הרב בעל שער אפרים ז"ל שם בסי' הנ"ל בהגהתו שעתה לפסק דינו הנז"ל והשיג לשניהם וכתב וז"ל וזאת ליהודה ויאמר. מ"ש הב"ח ני"ד של מעשר ממון שלנו אין בו חיוב לא מן התורה ולא מדרבנן ע"ש בסי' של"א אלא מ"ש הספרי הנז'. ועיין מה שכתב הט"ז בסי' הנ"ז ס"ק ל"א שתמה עליו. וכנראה שגם ממנו נעלם הספרי הנז"ל וכו' עכ"ל ע"ש:
וגם כן הרב הגאון כמוהר"ר דוד אופנהים ז"ל בפסק דינו הנז"ל השיגו וכתב עליו וז"ל והנה הדין של המעשר שאנו מפרישין מהכספים ומריוח הפרקמטיא וכו'. הוא לדעת הב"ח שכתב בי"ד וכו' שאינו חייב בה לא מן התורה ולא מדרבנן וכו' והט"ז משיג עליו באותו סימן והוכיח שחיוב גמור הוא מדרבנן וכו' ע"ש. דנמצא שמה שמעשרים מעשר כספים אינו אפילו מדרבנן לדעת הב"ח. ולדעת הט"ז הוא מדרבנן וכו' אמנם על הב"ח יש לתמוה דאיך נעלם ממנו דברי התוספות במסכת תענית וכו' בד"ה עשר תעשר דאיתא התם מ"ש הספרי על פסוק עשר תעשר את כל תבואת זרעיך וכו' שכל הוא לרבות וכו' ע"כ. דנמצא שהוא מדאורייתא ואף את"ל שהיא רק מדרבנן והקרא הוא רק סמך בעלמא מ"מ המה על הב"ח הנז"ל דקאמר שאינו אפילו מדרבנן וכו' ע"כ ע"ש:
אמנם הרב בעל חות יאיר שם בדף רי"ג ע"א הליץ בעד הרב בעל ב"ח וכתב עליו וז"ל ולא באתי להאריך בשקלא וטריא בפלפולא בעלמא וכו' רק בדבר הנוגע בהלכה למעשה והיינו במה שתמה הרב הגאון על הב"ח במה שכתב שמעשר כספים אפילו מדרבנן ליתא וכתב שנעלם מהב"ח דברי התוספות ממסכת תענית דמייתי מ"ש הספרי דמרבינן מאת כל ריוח פרקמטיא ושאר ריווחים וכו':
לזה אני אומר אפשר וכי לו קרוב להיות דאשתמוטתיה מדלא זכרו כלל ומ"מ אינו מוכרח כי אפשר דלא חש לו. וכך עניית וקלישת דעתי נוטה כהב"ח שהרי לא נזכר שגם דבר בש"ס ממעשר כספים וכו' ואפילו את"ל דמ"מ מדרבנן הוא מ"מ קשה למה הרמבם שדיברי כל מילי דאורייתא ומדרבנן: ותקנות וסייגים. לא זכר זה בשום מקום וכן הסמ"ג וכו' לכן לא נלפי ליה מעשר תעשר וכו' באופן דאין שום חיוב אפילו מדרבנן: ואילו היה מדרבנן. לא היו ישראל קדושים. מקילין בה. עד שרק אחד בעיר ושנים  במשפחה נזהרין בה וכו' עכ"ל ע"ש:
הרי לך בהדיא כמה הקילו הרבנים הנז"ל  בדין מעשר הנכסים. אלא מה  שנראה לענ"ד שכל מי שנדר או נהג להפריש  המעשר ה"נש כלצת ידי נדרו ואתה גבמו או  לחלק בין כשעושה כל חשבון וחשבון לבדם מיוחדת למי שאינו עושה חשבונותיו. אלא דרך כלל מכל שנה ושנה וכדכתב הרב בעל שער אפרים ז"ל וכן נלע:ד להורות הלכה למעשה אם יסכים בדבר הרב מריה דאתרא ה"י וה' יצילני משגאות ויראני מתורתו נפלאות נס"ו:
כ"ד הצעיר יעקב די טוור
בבית ובדפוס כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
דירתו ברחוב המכונה שוהל שטראט