שאלה סב ש"מ נתן גט לאשתו כדי  שלא תשאר זקוקה ליבם בתנאי וכדאתקין שמואל אם לא מתי וכו' ואם מתי וכו' מעתה ומעכשו ומשעה זו וכו' ואם לא מתי וכו' והחכם המסדר צוה לאשה שתתפור הגט כאשר הוא בסרבלה כדי שיהא מזומן ומונח בידה בשעת מיתת בעלה וכן עשתה ויקר מקריה שירדה האשה בתוך אניה קטנה לעבור את הנהר מעבר אל עבר לסיבת מה והיא נפלה מהאני' וחשבה לחנק ובחמלת ה' יצאה אל היבשה ופשטה את בגדיה אשר עליה ותשטחם לשמש ולא זכרה מהגט אשר היה תפור בסרבלה לראות אם נתטשטש או לאו אלא  חזרה ולבשה את בגדיה כאשר הם ויהי היום וימת  בעלה ואחר עבור ב' ימים למית' בעלה הוצי' הגט  מתוך סרבלה והנה הוא מטושטש כמעט רובו והיא  שלחה אל החכם המסדר לאמר זאת מצאתי והחכם  הנז' השיב לה שאין להקפיד על זה כיון שהגט היה על תנאי במעכשו למפרע הוי גט ועוד כיון שהיבם  הוא רע מעללים ואם יאמרו לו לחלוץ בודאי יעגן  אותה אין ראוי לערער על זה ועל פי דברי החכם  הנז' מדי עוברה ד' חדשים למיתת בעלה נתקדש'  לאיש ושם נמצא חד צורבא דרבנן שליח עה"ק  תוב"ב וערער על הדבר באומרו כי היתה צריכה  חליצה כי כן הוא הסכמת כל הפוסקים ואם נשאת  תצא והמורה התר בדבר זה אינו בקי בדיני גטין  וקדושין יורנו מורינו הדין עם מי ושכמ"ה:
תשובה עיקרא דהאי מלתא פלוגתא בין  הפוסקים ז"ל בגט ש"מ שניתן על  תנאי אם צריך שיהיה קיים עד שעת מיתה או לא  ופלוגתא כבר קדמה בין שני יסודי עולם מחזיקים  בנין התורה נודע בשערים שמם הלא הם רש"י  ותוספות ז"ל אשר מפיהם אנו חיים ויודעים דרך ה'  ליראה אותו והיא על סוגיא א' דפרק מי שאחזו דף  ג' דתנן הרי זה גיטך מהיום וכו' לא תתייחד עמו וכו' ובגמרא תנא ובלבד שימות ולכי מיית הוי גיטא  ופריך הגמרא והא קיימא לן דאין גט לאחר מיתה  ופי' רש"י ז"ל וז"ל ופרכינן בין לר' יוסי דמשוי לה אשת איש ספק בין לרבי יהודה דמשוי לה אשת איש  ודאי לכי מיית היכי הוי גיטא הא לדידהו לא הוי גט  למפרע משעת מסירה אם כן לא הוי גט עד לאחר  מיתה ומשני הגמרא אמר רבה באומר מעת שאני  בעולם ע"כ ופי' רש"י וז"ל ומשני א' רבה מתני' לאו באומר מהיום אם מתי דההיא ודאי לכי מיית איגלאי מילתא דהוי גט משעת נתינה והבא עליה פטור אלא באומר מעת שאני בעולם ליהוי גט הלכך לר' יהודה סמוך למיתה חייל גיטא ומעיקרא אשת איש היא ורבי יוסי סבר משעת נתינה מספקא לן דילמא זו היא שעה הסמוכה למיתה והוי גט ספק ואף על גב דחיי טפי אין ברירה ע"כ והתוספות ז"ל פירשו בענין אחר וחלק על רש"י ז"ל וז"ל אמר רבה באומר מעת שאני בעולם פי' בקונטרי' שאמר בפי' הרי זה גיטך מעת שאלי בעולם וכו' ואין נראה לר"ת דלישנא דמה היא באותן הימים משמע דקאי אמאי דאיירי לעיל ועוד אומר ר"י דבתוספתא בהדיא משמע דקאי אמהיום אם מתי דקתני הרי זה גיטך מהיום אם מתי מחולי זה הימים שבנתים בעלה זכאי במציאת' כו' ומייתי פלוגת' דהנ' תנאי דבסמו'  ונרא' לר"ת כמו שכתו' בפי' ר"ח נעש' כאומר בכ"ף מעת שאני בעולם כלומר מהיום דקאמר היינו מחיים שדעתו לאחר הגט כל מה שיוכל רק שיחול  מחיים שעה א' סמוך למיתתו ואע"ג דקאי ארישא אמהיו' אם מתי פריך שפיר והא אין גט לאחר מיתה כיון דקתני הרי היא כאשת איש לכל דבריה ואם כן  אין גט חל משע' הנתינה אלא לאחר מית' אע"ג דאמר מהיום וכן ר' יוסי דאמר מגורשת ואינה מגורשת אינה מגורשת ודאי אלא משעת מיתה ואילך והא אין גט לאחר מיתה כו' ע"כ הרי לן דאליבא דתוספות אינה מגורשת עד שעה א' קודם מיתת המגרש ואם נקרע או נאבד או נתטשטש בין אותן הימים הרי היא כא"א ואליבא דרש"י ז"ל אין בכך כלום דהוא סבר דחל הגט למפרע ומשעת הנתינה והיא מגורשת מאותה שעה כבר אם מת המגרש וגם הרב בעל שלטי הגבורים אזל בשיטתי' של רש"י ז"ל וז"ל וכל אותן הימים שבין נתינת הגט עד שעת המיתה  הרי היא תלויה שאם לא ימות גטה בטל והבא עליה באותן הימים כאילו בא על אשת איש גמורה ואם ימות הרי היא מגורשת למפרע מעת נתינת הגט  והבא עליה כבא על הפנויה ומא"ה אומר שאע"פי שאמר מהיום נעשה כאומר מעת שאני בעולם ואין הגט קונה אלא סמוך למיתתו ולפי דבריו צריך שיהא הגט קיים עד שעת מיתתו ואין שטת התלמוד כדבריו ואין בעלה חייב במזונותיה באותן הימים כב"ה עכ"ל והרי"ף והרמב"ם השוהו עמהם בדין  מכח סוגיא אחרת דאית ליה להרי"ף ז"ל על הך ברייתא דמייתי בסמוך ת"ר ימים שבנתים בעלה  זכאי במציאתה וכו' כללו של דבר היא כאשתו  לכל דבר אלא שאינה צריכה הימנו גט שני דברי ר'  יהודה ר"מ אומר בעילתו תלויה ר' יוסי אומר  בעילתו ספק וחכ"א מגורשת ואינה מגורשת  ובלבד שימות וכו' ופריך הגמרא חכמים היינו רבי  יוסי ומשני איכא בינייהו דר' זירא וכו' והרי"ף ז"ל  גורס וחכ' א' מגורשת ואינה מגורשת לכל דבר  ובלבד שימות ופירש הר"ן וחכ' א' מגורשת ואינה  מגורשת לכל דבר ובלבד שימות דמהיום משמע  להו מיום המסירה ופרכינן בגמרא חכמים היינו ר'  מ' ומשנינן דאיכא בינייהו הא דרבי זירא וכו' ונראה  דגם הר"ן ז"ל סבירא ליה הכי ומצאתיהו ברור  ממתני' דלא תתיחד עמו זה שנתן לה הגט ואמר לה  מהיום אם מתי וכו' וז"ל ולמאן דלא חייש נמי מ"מ  פנויה היא ואסור להתייחד עם הפנוייה אבל לאו משום גט ישן אתינן עלה דכיון דלרבנן דקיימא לן  כותייהו אם מת הרי היא מגורשת מעכשיו כדאיתא  בגמרא הרי לך בבירור דהר"ן סבירא ליה כהרי"ף  ודאין שום אדם דחולק על זה כיון דכתב כרבנן  ואמר דקיימא לן כותיהו דנראה דמוכרח דכולם  סבירא להו הכי וגם הרמב"ם ז"ל פסק כותיה בפ"ט מהלכות גרושין וז"ל ובכל אלו התנאין כל הימים שמנתינת הגט עד שימות ויתקיים התנאי הרי היא מגורשת לכל דבר ובלבד שלא תתייחד עמו כמו שבארנו עכ"ל וכתב ה' ה' ובכל אלו התנאין וכו' שם ת"ר ימים שבנתים וכו' וחכמים אומרים מגורשת לכל דבר ובלבד שימות כך היא גירסת ההלכות והרבה מפרשים וכך היא גירסת רבינו והלכה כחכמי' וכו' הרי לן דה' ה' כתב דהוא גירסת הרבה מפרשים וכתב הרב א' ן' חיים סי' נ"ב דכל היכא דלא השיג הראב"ד ז"ל על הרמב"ם דמוכרח דסבירא ליה כותיה ונר"ל ד' דדבר התלוי בסברא היא דא"ל ה"ה היה משיג כדרכו אלא ודאי כיון דלא השיג מוכרח דסבירא ליה גם כן הכי וכתב מהרשד"ם דמצא בחידושי הרמ"ה ז"ל במסכת גיטין דגריס נמי הכי מגורשת לכל דבר ולא הביא שום חולק וגם הרמב"ן ואמר דהכי גרסינן בתוספת' וחכמים אומרים מגורשת לכל דבר ובלבד שימות וכך גרסתן של הגאונים וד'ח' ור' יצחק והלכות גדולות ומהרשד"ם סמך להקל בסימן מ"ה בראיות ברורות ע"ש וכתב דכדאים הם רש"י והרי"ף והרמב"ם לסמוך עליהם בדבר אפילו לא בשעת הדחק וגם הביא הרב הנז לשון אחד שראה ברב דוד ן' זמרה וז"ל גם מצאתי ראיתי לשון אחת שהביא החכם השלם כמהר"ר ר' דוד בן זמרא בפסק שכתב על גט שכיב מרע וקרעוהו אלא שלא נמסר במעכשו אלא בעת שאני בעולם והביא בפסקו לשון הריטב"א ז"ל שכתב וז"ל והיכא דאמר בפירוש הרי זה גיטך מעת שאני בעולם אם מתי קי"ל כרבי יוסי דאמר הימים שבנתים הוייא לה ספק מגורשת ואם אמר מעת אחרון שאני בעולם ימים שבנתים ה' ל' אשת איש ומדקאמר והיכא דאמר בפירוש וכו' משמע בהדיא דקם ליה בשיטתיה דפירוש רש"י ז"ל וע"כ לא פליגי ר' יהודה ור' יוסי אלא כשאמר מעת שאני בעולם הא אם אמר מהיום אם מתי או מעכשו לכ"ע אם מת מגורשת גמורה היא באותן הימים מאחר שמת וגם הרב בית יוסף נלע"ד דמוכרח דסבירה ליה גם כן הכי כמו שכתב בהקדמת ספרו דכל היכא ששנים מהרי"ף והרמב"ם והרא"ש מסכימים לדעת אחת בטלה דעת השלישי והשתא כיון דהרי"ף והרמב"ם סבירה להו הכי בטלה דעת הרא"ש לגבם והרב בית יוסף סבירה ליה הכי וא"ת דמכאן אין ראיה דהר' סבירה ליה הכי דהמור"ם גאלנטי סותר לזה ואומר דה"מ כשהוא יחיד בסבר' אבל אם יש פוסקים דאזלי אליביה נקטינן כותייהו וא"כ כיון שהרא"ש ז"ל אינו יחיד באותו סברה כמו שאכתוב בע' ה' נראה ליפסוק כותיה על זה נראה לי לתרץ דהא דכתב מוהר"ם גלאנטי דאזלינן בתר היחיד ה"מ כשאין עם אותן השנים אחד שסובר כמותם אלא אדרבה כולם סוברים כמו אותו היחיד אבל אם יש אפילו א' מעיר ושנים ממשפחה שסובר כמותם יודה הרב גלאנטי שהרב בית יוסף סובר כמותם ולא כמו אותו יחיד אפי' שיש רבים שסוברי' כותיה דאלת הבטלה כלל הבית יוסף לומר למה כתב דיפסוק להשנים כיון שהוא אזל בתר הרוב אלא ודאי דהקמ"ל דכיון דשנים מהם דסוברים דבר א' ויש גם אפילו פוסק אחד מהאחרוני' דסובר כמותם ואפילו כ"ע סוברים להפך דאזלינן בתרייהו וגם הרב גלאנטי באותו פסק נ' נלע"ד דמשמע מדבריו החלוק שאמרתי מפני שהוא ז"ל פסק בפסקו כהרמב"ם והניח הרי"ף והרא"ש וז"ל ואם כן זכינו לדין שגם שכתב בית יוסף הרי"ף והרא"ש כשמסכימים קימא לן כוותיהו נגד הרמב"ם היינו כשהוא סברא יחידה אבל וכו' אם אחרי' סוברים כותיה קימא לן כמוהו עכ"ל הרי שלא הזכיר אלא הרי"ף והרא"ש דסוברים נגד הרמב"ם וכ"ע סוברים כותיה דהרמב"ם ועל זה סמך מכלל דאם  היה אחד שהיה סובר כמותם דאפילו דכ"ע נגדם יכריעו הם את כולם והשתא זכינו לדין בנ"ד דכיון דיש כל אלה ראשונים ואחרונים דסוברים כותייהו דהרי"ף והרמב"ם פשיט' דהרב בית יוסף סבירה ליה הכי:
אבל הרא"ש ז"ל דעת אחרת יש אתו והוא נגד סבר' רש"י ז"ל כמו דגרסי תוספו' נעש' כאומר מעת שאני בעול' והברייתא מגורשת ואינה מגורש' כר' יוסי דמתני' וגם הר' יעקב בעל הטורי' בנו פסק כוותיה בא"ה סי' קמ"ח וז"ל ש"מ שנתן גט לאשתו מעכשו אם מתי לא יתיחד עמה אלא בעדים דקיימא לן כר' יוסי שהימים שבין גט למיתה היא ספק מגורש' דמספקא לן אם חל הגט מיד או בשעת מיתה עכ"ל וכתב הבית יוסף שגם הרשב"א הסכים לסברתם וגדולה מזו כתב מהר"ם דאם נשאת בניה ממזרים מדרבנן וגם האחרונים הר"ר י' אדרבי בסי' קמ"ב והרב א' ן' חיים והרב י' ן' לב וגם ר' יעקב הלוי הגם ראיתי הלום והנה עוד יש פלוגתא אחרת בין הפוסקים והוא דכיון דלא גילו תוספות דעתם בבריתא דיש לספק אם תוספות כהרי"ף סבירה להו או כגירסת הרא"ש דאם אית להו גירסת הרי"ף יפסקו כחכמי' דבריית' מגורשת לכל דבר וא"ת והא פשיטא דגרסי כהרא"ש כיון דהם פירשו הסוגיא דלעיל נעשה כאומר בכ"ף כלומר דאע"ג דאמר מהיום נעשה כאומר מעת שאני בעולם נרא' לע"ד דמשם ליכא למשמע מידי דהתם חלקו על פי' רש"י אבל הכא מכח הך גירסא אפשר דסברי הכי משום דקיימא לן כחכמים דהא ר"ח נמי חולק על רש"י ואומר בכ"ף נעשה כאומר וכו' ומ"מ השוה עם דין רש"י ז"ל מכח גירסת הרי"ף ומרשד"ם סי' מ"ה כתב לשון א' מהרב בעל אדם וחוה וז"ל וגם בעל אדם וחוה ז"ל כתב נתיב כ"ד חלק ד' וז"ל והנה לך כלל הדברים לפי הרי"ף והרמב"ם כלם מגורשות באותן הימים מאחר שמת ולפי התוספות כלן מגורשות ואינן מגורשות באותן הימים ולפירוש רש"י כלן מגורשות חוץ מעת שאני בעולם שהיא מגורשת ואינה מגורשת וזה לדעתי ברור לפי' רש"י משום דגריס חכמים היינו ר' יוסי לדעתו רלא פליגי אלא במעת שאני בעול' מ"מ אני אומר שעדין הדבר תלוי ואינו מוכרח שהתוספות סבירה להו כלן מגורשות ואינן מגורשות באותן הימים דאע"ג שנמשך כן מן המחלוקת הא' של פי'  רש"י ותוספו' מ"מ מאן לימא לן דלא גרסי התוספו' כגירסת הגאונים והרי ף במחלוקת הברייתא הרי לן שלוש כיתות הן לדין הגט הזה: חד' רש"י ובעל שלטי הגבורים והרי"ף והרמב"ם והראב"ד והר"ן והרמ"ה והרמב"ן והגאונים ור"ח ור' יצחק והלכות גדולות והריטב"א ומר"ן בית יוסף דכולם סברי להו דמגורש' למפרע משעת הנתינה אם מת, המגרש ואע"ג דהני רבני לא אית להו טעם אחד אין לחוש בזה כיון דהם שוים בדין: שניה תוספות והרא"ש והרשב"א ומהר"ם ור' יצחק אדרבי ור' א' ן' חיים ר' י' ן' לב ר' י' הלוי סבירה להו דאין מגורשת עד שעת מיתה והא דקאמר מהיום ר"ל מעת האחרון שאני בעולם: שלישית הוא דעת האומרים דכיון דלא גלו דעתם התוספות אפשר דסברי כגירסת הרי"ף: ואם כן נראה לע"ד דזכינו לדין דראוי לפסוק ההלכ' כחכם המסדר לומר דמגורש' היא למפרע משעת הנתינה מב' טעמים חדא דכיון דהם הרבים ראוי לפסוק כוותם ועוד דכיון דבריא  לן בכל אלו הרבנים דעתם בבירור ותוספות שמא סבירא להו להפך אמרינן בריא ושמא בריא עדיף ואע"ג דרבי לוי אבן חביב אומר דיש לו ראיה דתוספות סבירה להו כגירסת הרא"ש וז"ל על כל  זה ממקום אחר נראה שגירסת בעלי התוספות היא כגירסת הספרים שלנו וחכמים אומרים מגורשת ואינה מגורשת שהרי במשנת לא תתייחד עמו אלא בפני עדים כתבו וז"ל לפי' הקונטריס ניחא וכו' עד לבסוף ואומר ר"י דודאי לר' יהודה הוי טעמא משו' גט ישן אבל לר' יוסי דאמר מגורש' ואינה מגורשת ולר' מאיר דאמר בגמרא דבעילתה תלויה איכא למיחש לקדושין עד כאן ואי אינהו הוו גרסי וחכמים אומרי' מגורשת לכל דבר הוה ליה למימר ולחכמי' דאמרי בגמרא מגורשת לכל דבר אבל כיון דלא הזכירו חכמים אלא רבי מאיר נראה דלא גרסי בחכמי' מגורשת לכל דבר ואע"ג דהשתא נמי שבקו לחכמים ונקטו לר' יוסי לא דמי דמשום דר' יוסי הוזכר במתניתין וחכמים דבריתא הוו ר' יוסי דמתניתין ושקלא וטריא בגמרא היא על מתניתין אמר דלדעת ר' יוסי איכא למיחש לקדושין אבל בין ר' מאיר לחכמי' דפליגי בברית' טפי הוה ליה לבעלי התוספות למנקט חכמים מר' מאיר או למנקט חכמים ור' מאיר אי הוו גרסי בחכמים מגורשת לכל דבר עכ"ל ולעד"נ במכ"ת ונפשו הקדושה דמשם אין ראיה דתוספות סברי כהרא"ש דלמא האי דנקט ר' מאיר משום דהוא קודם בבריתא מחכמים וכיון דחכמים סבירה להו הכי גם כן לא הביא' דהוה לשון מיותר ואם כן הטע' שאמרתי היא במקומה ונרא' לע"ד דהרב י' אדרבי יודה מפני דמפסקו נראה דלא היה יודע מגירסת הרי"ף והרמב"ם דלא זכרם ולא פקדם בפסקו וגם הוא אומר דר"ח סבירא ליה כתוספו' והוא להפך דמכח סוגית הרי"ף הוא סובר דמגורש' למפרע וכיון שכן איפשר דאם תזדמן לו גירסת הרי"ף וכו' ור' ירוח' דאין מוכרח סברת תוספות כדכתיבנא לעיל וכו' גם הוא יודה דמגורש' למפרע ואם כן יפה דן החכם המסד' כיון דאירע לה אונס כזה דנטשטש הגט וגם היבם איש רע ובליעל דיעגן אותה דהא כמה איכא למיחש משום עיגון דבנות ישראל ולא לאוסרן בבית האסורין:
ועוד דצריך גם כן לחוש לכבוד החכם ההוא כיון דסמך על אשלי רברבי להתירה לשוק דלא יאמרו בני קהלם דעשה שלא כדין ויהיו מבזין בכבודו ועוד דכיון דנשאת כבר לא תצא דלא כדאים כל אלו הרבנים להוציא' מבעל דיהיה לעז עליה כיון דיש כל אלו דכתבתי דסוברים בהפך מ"מ נלע"ד דלא שרינן לאשה הזאת להתירה לשוק בלא חליצה אם לא נשאת עדין מפני שחושש אני לסברת מהר"ם ז"ל דהרק חנית וסגור לקראת האומרים דהיא מותר' בלא חליצה ובניה ממזרים מדרבנן אבל אם נשאת כבר לא תצא משום דלא יוציאו לעז על האשה דשאני להכניס מעיקרא בספקא או להתירה בשעת הדחק:
ועוד דכ"ע יודו בנ"ד משום דכתוב בשאלה  מעכשו ומשעה זו כמו שכתב הרב מקור ברוך וז"ל ועוד דאמר זה הש"מ כמה לישני יתירי דמודה דלתנאי כיון כמו שכתב החכ' השלם הפוסק נר"ו ואעפ"י שהרשב"א ז"ל סגר לנו הדלת בלישני יתירי מלבד שבתשוב' אחר' כתב הפך מזה נ"ל דלא אמרו הרב זלה"ה אלא בממון ולהוציא דהמוציא מחברו עליו הראיה דאין הולכים בממון אחר הרוב אבל באיסור' דלאו מילתא קיל מממון דאזלינן בתר רובא יודה הרב דדרשינן הלשון יותר המיות' עכ"ל עוד האריך יעויין שם ולע"ד נרא' דכ"ע מודו בנ"ד דהא הכא לאו לשון מיותר לחוד אמר אלא לשון מדוקדק דאמר מעכשו ומשעה זו כלומר מה שאמרתי מעכשו לא תבינו שהוא שעה א' קודם מיתתי אלא יהיה משעה זו של נתינה וזה נראה לי דהשאלה מסייע לי מפני שהיה איש רע ובליעל אחיו המיבם לא רצה לעגן לאשתו דאם אירע לה אונס דנקרע הגט דתהיה צריכה ליבם ומפני זאת אמר לה משעה זו דאפילו אם נקרע דאין בכך כלום וכיון דברור לן דעתו כך הדין עם החכם המסדר וא"ת למה החכ' הנ"ז צוה שיתפור הגט בסרבלה כיון דהיה כמו שאמרתי היה זאת שלא לצורך לזה נ"ל לתרץ ולומר דהחכם הזה היה חסיד ומעיקר' לא רצה שיהיה פתחון פה לעם לומר דלא עשה כדין דקרע הגט קודם מיתת המגרש ועל זה סמך לתחבולה דיהיה הגט ברשות' דכולם לא היה יודעי' התנאים בפרט אבל כיון דאירע אונס כזה התירה כמו שהיה תנאי הגט זה הנ' לע"ד כתבתי ועיני תלויות נגד פני מורנו הרב שיחי' הוא יאיר עינינו וכסאו נכון יהיה כי"ר:
אמשטרדם סוף סיון תקנ"ז לפ"ק:
הצעיר שלמה ישורון:
בבית ובדפוס אלמנה עם יתמי המנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ ז"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס