שאלה בש"ע י"ד בסימן קא' סעיף ג' כתב תרנגולת בנוצתה שנתערבה עם אחרות בטלה שהרי אינה ראויה להתכבד לפני האורחים כמות שהיא ואע"פ שאחר שנתערבה הסירו הנוטה ממנה וכן לא חשובה ראויה להתכבד אלא אם כן היא מבושלת ע"כ ודין זה נראה סותר למ"ש באותו סימן סעיף ח' וז"ל קורקבן שנמצא נקוב ונתערבה אותה תרנגולת עם אחרות מדמין שומן שבקורקבן לשומן התרנגולת של מקום חיבור הקורקבן ואים דומים לגמרי מכשרינן האחרות ובסעיף ג' כתב וז"ל ראש כבש שנמצא טריפה ולא נודע מאיזה כבש הוא והקיפו הראש לצוארו שלאחד מהכבשים ונמצאו החתיכות דומות ומכוונות יפה יש לסמוך על זה להתיר האחרות ע"כ וממה נפשך קשיא מיניה וביה אם אמת הוא שחה"ל לא נקראת כי אם מבושלת למה הקורקבן וראש כבש הצריך בדיקת הצואר ולמה לא יבוטל בלא בדיקה ואם תאחר שהבדיקה היא על צד היותר טוב אינו נראה כן מדבריו והלא אם לא יכוון שום אחד מהראשי' כולם טריפות מפני שבסוף דבריו כתב יש לסמוך על זה להתיר האחרות הא לאו הכי אסורות הן ולמה זה הלא אין ספק שראש הכבש הוא חי דאחר הבשול לא שייך בדיקה לכוון הראש בצואר דמחמת הבשול או הצלייה מתפשט או מתקצר וא"כ הדרינן לקושייתין ואם צריך בדיק' ראש הכבש ואין שייך בו בטול א"כ בשר חי גם כן נקרא חה"ל והיאך כתב בתחלת דבריו ואין נקרא חה"ל אלא אם כן היא מבושלת הספק הזה נולד לי ואמרתי בלבי אל מי אקריב שאלה זאת הלא טוב להביאה לפני מעלת החכם השלם שמשנתו שלימ' נחל נוטע מקור חכמה מורה לנו משפט בדעת ומזימה כמוה"רר שמואל הקטן נר"ו כי הוא מלמד ידיו לקרב אצבעותיו למלחמה מלחמת התורה התמימה קום נא ברוך ה' להשיב בתבונתך הרמה ומ"ה תמ"ש:
תשובה ויעף אלי אחד מן השרפים והוכרחתי היום לצאת ממחיצתי לפי שהוא אהובי ורעי זה ימים והיום שמו עיניהם עליו עיני העידה שהם לנו לעניים הממונים על הפקודים לנהל ליחידי סגולה לתורה ולתעודה ומצאוהו הגון וממולא בתורה ובכל מידה טובה אשר לא נאוה תהלה שראוי לפלפל בתורה בדעתו הישרה שבה יוציא סולת נקייה מנופה בי"ג מידות של תורה אשר הוא ראוי להיות מהיושבים ראשונה במלכות מאן מלכי רבנן הלא הוא החכם הנעלה כה"ר יוסף מונטיל נר"ו ויוסף הוא המסבר אשר שאלת חכם שאל כדי להאיר עיני חכמים בהלכה וכדי להוצא לאור תעלומה צריכין אנו לשוט בים התלמוד כדי למצוא מקור של דין חה"ל ומזה יתברר הספק לנו שנסתפק בו החכם השואל:
תנן בפר ג"ה ירך שנתבשל ג"ה בתוכ' וכו' וכן חתיכה של נבלה וכן חתיכה של דג טמא שנתבשלו עם החתיכות בזמן שמכירן בנותן טעם ואם לאו כולן אסורות והרוטב בנותן טעם ע"כ במשנה ופירש רשי ז"ל בזמן שמכירן לחתיכת האיסור משערינן בנותן טעם ואם אין בהן כדי לחת טעם בשל היתר הרי השאר מותרות ואם אין מכירן כל החתיכות אסורות דכל אחת יש לחוש ולומר שמא זו היא והרוטב מותר אם אי בחתיכת האיסור כדי לתת טעם בכל החתיכות והקיפה והרוטב ע"כ.
ובגמרא בד' ק' וכן חתיכה של נבלה וכו' ותבטיל ברובא הניחא למאן דאמר כל שדרכו לימנות שנינו אלא למאן דאמר את שדרכו לימנות שנינו מאי איכא למימר שאני חתיכה הואיל וראויה להתכבד בה לפני האורחים וצריכא דאי אשמועינן ג"ה משום דבריה הוא אבל חתיכה אימא לא ואי אשמועינן חתיכה הואיל וראויה להתכבד בה לפני האורחים אבל גיד אימא לא צריכה ע"כ:
והרמ"בם ז"ל פסק דינים אלו להלכה בה' מ"א בפרק ששה עשר ה' ג' דבר חשוב שהוא אוסר במינו בכ"ש שבעה דברים ואלו הם אגוזי פרך וכו' וכן חתיכה של נבלה או של בשר בהמה או חיה או עוף או דג הטמאין שנתערבה ערבה בכמה אלפים חתיכות הכל אסור עד שיגביה אותה חתיכה ואח"כ ישער השאר בששים שאם לא הגביהה הרי הדבר האסור עומד ולא נשתנה והחתיכה חשובה אצלו שהרי מתכבד בה לפני האורחין וה"ה בחתיכה של בשר בחלב או של חולין שנשחטו בעזרה שהרי הן אסורין מדבריהם בהנייה כמו שיתבאר בהלכות שחוטה ואוסר בכל שהן עד שיגביה אותן וכן גיד הנשה שנתבשל עם הגידים או עם הבשר בזמן שמכירו מגביהו והשאר מותר שאין בגידים בנותן טעם ואם אינו מכירו הכל אסור מפני שהוא בריה בפני עצמו הרי הוא חשוב ואוסר בכל שהוא וכן בעלי חיים חשובין הן ואינם בטלין וכו' ע"כ:
וכתב על זה הר' כ"מ שרבינו הוציא אלו הדנים מהסוגיא שקדם לנו זכרה ולכאורה משמע דכיון דפליגי ר' יוחנן ור"ל אליבא דר"מ הלכתא כוותיה וכר' יוחנן דאמר את שדרכו ליהמנות שנינו וכן פסק ספר מ"ג ודעת רבינו דלא קיימא לן כר"מ במקום חכמים ור"ע אע"ג דפליגי ר' יוחנן ור"ל בפי' דברי ר"מ אינו הכרח לומר דסברא ליהו דהלכה כוותיה נגד חכמים ור"ע ובפלוגת' דר"מ ור"ע פסק כר"ע דז' דברי' הם שאוסרים בכ"ש וכו' ומ"ש וכן חתיכה של נבלה וכו' משנה בפר' ג"ה ומ"ש וה"ה בחתיכה של בשר בחלב כלומר שאע"ע שזו לא היתה אסורה מחמת עצמה כ"א מצד חיבור החלב בה אינה בטלה ומ"ש או של חולין שנשחטו בעזרה כלומר אע"פ שאינם אסורים אל מדבריהם אינה בטלה חתיכה הראויה להתכבד עכ"ד יע"ש וטעם לבשר בחלב אע"פ שכל א' בפני עצמו היה מותר ואנן קיימא לן דלא הויה חתיכה הראויה להתכבד אלא כשאיסורה מחמת עצמה בבשר בחלב פסקו רז"ל שבהתחברם יחד בבישול נעשו גוף א' של איסור ומקרי איסור מחמת עצמו וכמו שכתב הגהות מימוניות בשם ספר התרומות ז"ל יע"ש ועיין בפר' יו' באילו הדיני' אם תרצה לעמוד עליהם:
וכתב הר"ן ז"ל בפירושו על הרי"ף ז"ל בפרק ג"ה ובמאי דאמרן דשאני חתיכה הואיל וראויה להתכבד בה וכו' ואיכא למידק דכיון שהיא אסורה היאך יתכבד בה וכ"ת בפני אורח גוי והא קרינן לבשר בחלב ראוי להתכבד דתנן ואלו אסורין בכל שהוא וחשיב בשר בחלב אע"פ שאינו ראוי להתכבד לשום אדם דמאיסורי הנאה הוא וכ"ת דהכא לאו ראוי להתכבד בזו קאמרינן אלא בשכנגדה אכתי תקשי הא דתניא בפרק הערל ד' פ"א חתיכת חטאת טהורה שנתערבה בק' חתיכות חולין כולן אסורות חתיכת חטאת טמאה שנתערבה בק' חתיכות חטאת טהורות כולן מותרי' ואמאי מותרים מ"ש מבשר בחלב ומחתיכת נבלה דההיא נמי ראויה להתכבד בשכנגדה לפני האורחים כבר תרץ בספר התרומות שכללן של דברים כל שאילו נתבטל יהא ראוי להתכבד בו בפני כל אדם כחתיכת נבלה שנתערבה בשל היתר או חתיכת חטאת טהורה בשל חולין שאם תתבטל בחולין תהא כחולין ותהא ראויה להתכבד בה בפני כל אדם הרי זו אינה בטלה והיינו רישא דברייתא דפרק הערל דקתני חתיכת חטאת טהורה שנתערבה בק' חתיכות של חולין כולן אסורות אבל חתיכת חטאת טמאה שנתערבה בחתיכות טהורות שאם תתבטל בתוך הטהורות לא תהיה ראויה להתכבד בה בפני האורחים שהרי אינה ראויה אלא לזכרי כהונה ולא חשבינן לה ראויה וחתיכה זו דוקא שאינה קטנה ולא גדולה יותר מדאי שאם היתה קטנה יותר מדאי אינה ראויה להתכבד בה ובגדולה יותר מדאי נמי לחתיכה קיימא וכמו שהיא אינה ראויה להתכבד בה וראיה לדבר מדפרכינן בפרק התערובות ד' ע"ב גבי שור הנסקל וליבטיל ברובא ומתרצינן בפלי חיים חשיבי ולא בטלי טעמא משום בעלי חיים אבל מת בטל ואע"פ שאפשר לחתוך ממנו הרבה חתיכות שהן ראויות להתכבד אפילו הכי כיון דכמות שהוא אינו ראוי להתכבד אילו היה מת בטל אלמא חתיכה בנונית בעינן וחתוכה בנונית נמי כי אמרינן דאינה בטלה דוקא בעוד שהיא שלימה אבל אם לאחר שנפלה לקדרה נחתכה בטל חשיבותה ובטלה בס' כשאר האיסורין דהא אמרינן בפרק הניזקין ד' נ"ד גבי אגוזי פרך ורמוני בדן שאם נתפצעו האגוזים בטלי וכו' יע"ש ובשביל שכל דבריו שייכי לנ"ד הארכתי לכתוב כל דבריו ע"כ:
והרי לך תשובה למה שדקדקת אחי מלשון הרב בש"ע יורה דעה בסי' ק"א בסעיף ג' שכ תרנגולת בנוצתה שנתערבה עם אחרות וכו' וכן לא חשיבה ראויה להתכבד אלא אם כן היא מבושלת והוקש' לך שדין זה נראה סותר למה שכתב באותו סימן בסעיף ח' קורקבן שנמצא נקוב וכו' ובסעיף ט' כתב ראש כבש שנמצא טרפה וכו' והוקשא לך מיניה וביה וכו' דע לך אחי שבודאי סברת הרב היא כדעת רוב הפוסקי' הרש"בא ז"ל וכל סיעתו דסברי דחתיכה הראויה להתכבד דלא בטלה היא אפילו היא חיה רק שלא תהיה מחוסרת מעשה גדול כמו תרנגולת בנוצתה וכיוצא וראיה לזה שכבר גלה לנו דעתו קודם לכן בש"ע י"ד בסימן ס"ט בסעיף י"ד וז"ל בשר ששהא ג' ימים בלא מליחה ונתערבה אותה חתיכה בחתיכות אחרות בטלה ברוב ומותר לבשל כולן ואפילו היתה חתיכה הראויה להתכבד והטעם של בטול ברוב הוא מפני שאין איסורה מחמת עצמה אלא מחמת דם הבלוע בתוכה הא אם היה איסורה מחמת עצמה כגון חתיכת נבלה אז היו כל החתיכות אסורות אם לא היה מכירה אלמא חתיכה חיה נקראת חה"ל זו היא סברת הרב ז"ל ומ"ש נגד זאת הסבר' איל סברתו כ"א סברת שאר הפוסקי' ומ"ש שאין נקרא חה"ל אלא א"כ היא מבושלת סברא דחויה היא והו' לי כמו ויש אומרי' שאנן קיימ"לן כר יוסי שאמ' תפוס לשון ראשון וכבר הראה לנו בסימן ס"ט שסברתו היא דחתיכה חיה נקראת חה"ל היא אסורה מחמת עצמה שזו היא סברת רוב הפוסקי' ומ"ש אח"כ בסי' ק"א דאין נקרא ה"ל אלא אם כן היא מבושלת היא סברת יחיד ודחויה היא ואיך יפסוק הרב כותיה:
והרי לך דברי הטור ז"ל בסימן ק"א ובענין חה"ל כתב א"א הרא"ש ז"ל רבו הדעות י"א שתרנגולת בנוצתה וכן חתיכה חיה כיון שאינן ראויין עתה לא חשיבי ראויה להתכבד ואפי' בהמה שלימה בטילה עד לאחר שנתבשלה וראויה ליתן לפני אורח לכבדו ולא נהירא דלא קאמר ראויה להתכבד אלא לשיעורא שתהא גדולה וראויה לכבד בה אורח לכשתתבשל אבל בשביל שהיא חיה או בנוצתה לא בטלה חשיבותה וכו' יע"ש:
וכתב הרב בבית יוסף על זה ומ"ש הטור ז"ל ובענין חה"ל כתב א"א הרא"ש ז"ל רבו הדעות וכו' וכתב הרש"בא בת"ה סתם כדברי האומרים דחתיכה שהיא גדולה ביותר מדאי לא חשיבה ראויה להתכבד שמאחר שאין דרכן של בני אדם ליתן כיוצא בה לפני האורחים אינה חשובה שעומדת היא לחתוך והביא ראיה מדפריך בפרק התערובות וליבטל ברובא ומשני משום דבעלי חיים לא בטלי אלמא שחוט בדכוותיה בטיל ע"כ וסמק כ' סתם שאם הבהמה עם הצמר או עוף עם הנוצה אין זה קרוי ראויה להתכבד ובטלי ואע"ג דלאחר מכן מסירים הנוצה והעו' מ"מ כיון דבתחלת התערובת נתבטלו שוב אין חוזרין ונעורין וכתב בש"ד שכן עשה מעשה ר' יעקב בתרנגולת נבלה שנתערבה בשני שחוטות כשרות והתיר רבינו תם דהואיל ולא ניטלה נוצתה אינה ראויה להתכבד לפני האורחים כמות שהיא אבל חתיכת נבילה שלא נמלחה שנתערבה בכשרות אע"פ שאינה ראויה להתכבד כמות שהיא לפני האורחי' לא בטלה דמליח לא הוי מחוסר מעשה:
הרי לך שדין תרנגולת בנוצתה דבטלה ברוב שכ' הרב בסי' ק"א שממנה דייק מר דס"ל לרב שחה"ל היא אפי' חייה כן הוא האמת שהיא דעת סמ"ק וכל שאר הפוסקים אבל מ"ש דלא חשיבה חה"ל אלא מבושלת אינה אלא סברא יחידאה שהביאה הרא"ש ז"ל ודחאה הרש"בא:
והרי לך דברי הרב פרי חדש ששפתיו ברור מללו בי"ד בסי' ק"א בס"ק ט"ו וז"ל ודע שאע"פ שמדברי הרמ"בם בחבורו בפרק ט"ו מה' מ"א ה' ד' ובפ' ו' ובכמה מקומות מוכח בהדיא שכל חתיכה מהדבר' חשובים כגון נבלות וטרפות וכו' בין שיהיה החתיכה קטנה או גדולה היא חשובה ראויה להתכבד וכו' מ"מ למעשה אין לנו אלא דעת שאר המפרשים וכ"ש במידי דאיסוריה מדרבנן וכמו שפסק המחבר וכן עיקר זולת במה שהזכיר המחבר דחתיכה חיה לא חשובה ראויה להתכבד שזו סברא דחויה ואין לה טעם וראיה וסברא זו לא נמצאת אלא להרא"ש שהזכירה בשם קצת גדולים והרש"בא והר"ן ז"ל לא כתבו אלא שחתיכה גדולה אינה ראויה להתכבד אבל חתיכה חיה פשיטא דמקרי חה"ל כל שהיא מוכנת לבישול שאינה חסרה שום תיקון עדיין לאפוקי אם חסרה הוצאת בני מעיים והזפק דלא מקריא חה"ל לשיטה זו וכן מוכח בהדיא מדברי הרש"בא בת"ה בדין נמצאת טרפה במקולין ופסקו המחבר לקמן בסי' ק"י סעיף ה ומההיא שמעינן שגם דעת המחבר כן דחתיכה חיה מקריא חה"ל וכן נראה עוד ממה שכ' לעיל בסי' ס"ט סעיף י"ד ולקמן בסוף ק"ה סעיף ט' וכו' ע"ש:
הכלל העולה מדברינו הוא שמרן סובר כדעת הרש"בא והרמ"בן וסיעתייהו שחה"ל הנזכרת במשנה ובתלמוד היא אפילו היא חיה ובתנאי שלא תהיה גדולה ביותר או קטנה כל כך דאם כן אינה ראויה להתכבד לפני האורחים והוא שתהיה איסורה מחמת עצמה ולא שבלעה מדבר אחר חוץ מבשר בחלב שהעירוב הוא האיסור וחתיכה עצמה נעשית נבלה גם שלא תהיה מחוסרת מעשה גדול כגון תרנגול' בנוצתה או כבש בעורו דמחוסר מעשה גדול אבל חסרון הבישול לאו מעשה גדול הוא ומה שפסק אח"כ אלא א"כ היא מבושל נלע"ד שאינו סותר מה שכתב למעלה והוה ליה כמו ויש אומרים שהיא סברה יחידית ודחאוה בשתי ידים הרש"בא והרמ"בן ז"ל וכל האחרונים ומה שפסק תחלה הוא העיקר דאף חיה נקראת חה"ל אם תהיה בתנאים הנ"ל אבל תרנגולת בנוצתה דמחוסרת תיקון גדול לא חשיבא ראויה להתכבד הא אם היתה בלא נוצה כשנתערבה לא בטלה והדר תני ויש אומרים שאף זאת שהסירו הנוצה קודם העירוב אינה נקראת חה"ל אא"כ היתה מבושלת קודם העירוב לדעת י"א זהו הנראה לע"ד והוא ית' יצילנו משגיאה:
נשלם ונגמר ביום שנכפל בו כי טוב כ"ח לחדש תשרי בשנת ובסדר זאת אות הברית אשר הקימתי לפ"ג:
נאום עבד ה' שמואל בכמה"רר שלמה הקטן יצו"א סי"ט