שאלה ראובן שכר ספינה לשלוח בה סחורה אל ארץ אחרת וקודם שהושמ' סחורתו בספינה הלך אצל שמעון ואמר לו מה אתן לך ותבטיח סחורתי שחפצתי לשלוח אל מקום פלוני בספינה ששכרתי ובהיות שספינה ששכר כבר שינתה את מקומה כדרך הספינות המזומנות לפרוש בים הראה לשמעון ספינה שלפניהם ואמר לו הספינה ששכרתי להשים בה סחורתי מעולה כזאת ונתפשר עמו כדרך התגרים באופן שקבל עליו שמעון אחריות סחורתו עד שיגיע אל המקום אשר בחר ושטר לא עשו ביניהם על הדבר כי אנשים אחים הם ותמיד באמונה הם עושים וראובן הנזכר על פי שמעון הלך אל הספינ' אשר שכר וישם בה סחורתו והספינ' טובה כספינ' אשר הראה לשמעון בשעה שקבל עליו אחריות הסחור' אלא שבספינ' שהראהו בשעת המעשה היו בה חמשים מגיני נחשת העשוים להגין על הספינה משוללי הים בעת צרה וצוקה הנקראים בישא"ש דארטילייאר"יאה ובספינה הזאת לא היו מגיני נחשתה כי אם מ"ה ויהי כי רבו הימים ויקר מקרה בלתי טהור והספינה נשבית וכבוא ראובן לקבל דמי סחורתו משמעון טען שמעון שלא נתחייב לו כלום כי הוא קבל עליו אחריות נכסיו בהיות סבור שהספינ' שיוליך סחורתו היו בה חמשים מגיני נחשת כמו שהיו בספינה שהראהו בשעת קבלת אחריות וראובן טוען כי תואנה הוא מבקש להפטר עצמו מן ההפסד יען כי בשעת קבל' האחריות לא פירש דבר זה ואף כי בשעת עסק הביטחון הראהו ספינה אשר מגיני נחשתה חמשים וגם אמר לו שהספינה שיוליך סחורתו כמוה לא לכך נתכוון אלא כוונתו שהיא חדשה וטובה ומום אין בה ועוד דמאחר שעברו כמה ימים שהיה יכול לברר הדבר ולערער והוא לא כן עשה חן הסתם ידע ולא הקפיד ואת"ל דבכה"ג הדין עם שמעון עדיין מבעיא לן כי אם ברוח סערה נשברה הספינה באופן שאין כח בחמות נחשת להצילה מי אמרינן הכא שאני והדין עם ראובן א"ד לא שנא המשיב שבתבונתו להשקיט המריבה והמחלוקת יודיע עם מי הדין: ומהת"מש:
תשובה קודם שאבוא להשיב לשואלי דבר נ"ל דחל עלי חובת ביאור דברי ה"ה בהיותם בעיני סתומי' וחתומי' דהרי בתחילה סתם דבריו באומרו שראובן נתפשר עם שמעון על עניין הבטחת הסחורות ולא פירש אם ראובן גלה לאזן שמעון שם הספינ' שהוא שולח בה סחורתו או לא ודבר ידוע ומפורסם אפילו למי שאינו כל כך בקי בטיב משא ומתן שכן לא יעשה בין הסוחרים כי לא בשופטני עסיקינן כי מי הוא זה ואיזה הוא אשר יעלה בלבו להבטיח סחורת חבירו בלי ידיעת שם הספינ אשר בה נשלחו הסחורות שהבטיח דאל"כ היה יכול בעל הסחורות לתבוע מן המבטיח שישלם לו דמי סחורותיו כשישמע שספינה אחת נטרפה בלב ימים באומרו שבאותה ספינה היו סחורותיו ואם האמת הוא ששמעון לא ידע שם הספינ' אין כאן מקום לטענה השנית שראובן טוען כנגד שמעון והיא שמאחר שעברו כמה ימים שהיה יכול לברר הדבר ולערער והוא לא כן עשה מן הסתם ידע ולא הקפיד דאם ראובן לא גלה לאזן שמעון באיזו ספינה הוא שולח סחורתו איך יכול שמעון לברר הדבר ולערער עליו:
תו איכא למידק בדברי ה"ה על עניין טענת שמעון להפטר עצמו מן ההפסד באומרו כי הוא לא קבל עליו אחריות נכסי ראובן כי אם בהיותו סבור שהספינה שיוליך סחורתו היו בה חמשים מגיני נחשת כמו שהיו בספינה אשר הראהו בשעת קבלת האחריות ולא גלה לנו על מה אדניה של טענה זו הוטבעו כי מה איכפת ליה לשמעון אם מגיני נחשת שבספינה הם מ"ה או פחות או יותר הלא הוא לא הבטיח ולא קבל עליו אחריות כי אם מן הסחורות:
על כן כדי להסביר דברי ה"ה אומר על הדקדוק הראשון דמוכרחים אנו לומר דפשיטא ליה דראובן אמר לשמעון באיזו ספינה הוא שולח סחורתו ומה שלא כתבו ה"ה הוא מפני שסמך בדעת המבין כיון דא"א באופן אחר כמו שהוכחתי דפוק חזי מאי עמא דבר ובנקל נוכל לראות אמיתות הנחה זו כשנדקדק בדברי ה"ה בטענת שמעון שהרי כתב בפירוש דטענתו היא שהוא לא קבל עליו אחריות נכסיו כ"א בהיותו סבור שהספינה שיוליך סחורתו היו בה חמשים מגיני נחשת כמו שהיו בספינה שהראהו בשעת קבלת האחריות דמשמע דעכשיו הוא יודע שלא היו בה כי אם מ"ה ואם הוא לא היה יודע מקודם שם הספינה מהיכן באה לו עכשיו ידיעה זו אלא דניכרים דברי אמת שהוא היה יודע מקודם כמו שכתבתי: ועל הדקדוק השני אומר דכונתו של שמעון בטענה זו היא דכיון דמגיני הנחשת נעשו להגין על הספינה משוללי הים בעת צרה וצוקה ועכשיו הספינה נשבית על ידי השוללים איפשר דאם היו בה חמשים מגיני נחשת כמו שהיו בספינה שהראהו ראובן בשעת עסק הביטחון היתה יכולה להנצל מידם ושעל סמך זה הבטיח סחורתו ולא באופן אחר וכיון שלא נמצאו בה כי אם מ"ה הוא פטור מן ההפסד:
ואחר הנחות האלו שהם הכרחיות אצלי אבא להשיב לשאלה שנשאלה מאתי בהקדים ממתניתין בריש פ' הספינה (דף ע"ב ע"א) וז"ל המוכר את הספינה מכר את התורן ואת הנס ואת העוגין ואת כל המנהיגין אותה אבל לא מכר לא את העבדים ולא את המרצופין ולא את האנתיקי ובגמרא ת"ר המוכר את הספינה מכר את האיסכלא ואת בור המים שבתוכה ר' נתן אומר המוכר את הספינ' מכר את הביצית סומכוס אומר המוכר את הספינ' מכר את הדוגית אמר רבא ביצית היינו דוגית רבי נתן דבבלאה הוה קארי לה ביצית סומכוס דבר ארץ ישראל קארי לה דוגית:
ופירוש השמות האלו הובאו בגמרא וז"ל תורן איסקריא: נס אדרא: עוגין עיגונין שלה: מנהיגין אלו המשוטים שלה: ופירש"י המוכר את הספינה סתם: איסקריא מאש"ט שפורשין עליו את הוילון בראש הספינ': אדרא הוא הוילון שפורשין על התורן להוליך את הספינ' ברוח רל"ה בלע"ז: עיגונין אנקר"ש של ברזל ומשליכין במים להעמיד הספינ' במקום אחד: איסכלא כבש של ספינה שעולים בו: בור המים שבתוכה נותנים בו מים המתוקים לפי שמי הים מלוחים: ביצית ודוגית היינו ספינה קטנה שקושרין לספינה גדולה וכשרוצין לעלות ליבשה נכנסים באותה קטנה מהגדולה שהגדולה אינה יכולה להקרב אל שפת הים מפני עומקה:
וכבר פסקו הני תלתא עמודי ההודאה ה"ה הרי"ף והרמב"ם והרא"ש וז"ל הלכתא כלישנא דמתניתין ודלא כר' נתן וסומכוס השנויים בבריתא ואלו הם דברי הרמב"ם (בפ' כ"ז מהלכות מכירה) המוכר את הספינה מכר התורן ואת הנס ואת עגונין שלה ואת כל המשוטין המנהיגין אותה ואת הכבש והאסכלה שעולין בהן לספינה ויורדים עליה ואת בית המים שבתוכה אבל לא מכר את הביצית והיא הספינה שהולכין בה על המים הקרובים ליבשה ולא מכר הדוגית והיא הספינה הקטנה שצדין בה המלחים את הדגים עכ"ל:
ואין להקשות על הרמב"ם ז"ל דכפי דבריו משמע דדוגית וביצית תרי מיני ספינות נינהו אחת לעלות מן הים ליבשה ואחת לצור בה דגים וכפי דברי הגמרא אינן כי אם ספינה אחת אלא שרבי נתן דבבלאה הוה קארי לה ביצית וסומכוס דבר ארץ ישראל הוא קארי לה דוגית: דהרי תמיה זו לא נעלמה מעיני הרב בכ"מ דגם הוא הרגיש בה וישב את דבריו וז"ל יש לתמוה על זה דבגמרא אמרינן אמר רבא ביצית היינו דוגית ר' נתן דבבלאה הוה קרי ליה ביצית סומכוס דבר ארץ ישראל קרי ליה דוגית משמע דביצית ודוגית חד הוא ואפשר דס"ל לרבינו דה"פ ביצית ודוגית היינו ספינה קטנה אלא דבבל שהיו הימים והנהרות אצל שפתם נמוכים היו צריכים לספינה קטנה לעלות בה ליבשה מהספינה גדולה ובארץ ישראל שהימים שבה עמוקים אצל שפתם ועל ידי כן יכולה ספינה הגדולה להתקרב אל היבשה לא היו צריכים לספינה קטנה לעלות בה ליבשה ולא היו משתמשים ממנה אלא לצוד בה דגים ועל שם זה היו קורין אותה דוגית והשתא הכי קאמר דבינו לא מכר קטנה בין שהיא עשויה לילך בה ליבשה כין שהיא עשויה לצוד בה דגים עכ"ל וחילוק זה כפתור ופרח בישוב דברי רבינו כדי שלא יהיו דבריו חולקי' על הגמרא:
נשמע מתוך דברי זאת הסוגיא ומדברי כל הני רבוואתא דיש דברים בספינה שהם נכנסים תחת גדר ספינה כגון התורן והנס והעיגונין והמשוטים והכבש והאסכלה וכו' ויש דברים שאע"פי שהם לש חוש הספינה אין שם ספינה חלה עליהן כגון הדוגי' והביצית והעבדים והמרצופים וכו' ולפי המוכר את הספינה סתם מכר את אלו ואת אלו לא מכר והטעם על זה הוא כמו שכתב הרב רעל מאירת עינים בפירושו על טח"מ סי' ר"כ וז"ל שכל אלו אף שהן עשוים לצורכי הספינה מ"מ אין שם ספינה עליהן עכ"ל:
ואם נשגיח בטוב העיון נראה דבכל אלו הדברים הנזכרים במשנה ובברייתא אע"פי שכלם הם לשמוש הספינה יש מהם שא"א לספינה לילך כתוך לה ים אפילו אם יחסר בה אחד מהם כגון התורן והנס והמשוטין וגם העוגנין צריכות לה להעמיד הספינה במקום אחד אם השעה צריכה לכך ויש מהם שבזולתם יבולה הספינה לפרש בים כגון הביצית והדוגית דאע"פי שאין ספינה בעולם שלא נמצאת בה ספינה קטנה לעלות מן הים ליבשה אפילו הכי אין לספינה צורך בה כ"כ כמו בשאר הדברים ומטעם זה מי שמכר ספינה סתם מכר גם כן כל הדברים הנכנסים בפי העם תחת גדר ספינה ולא מכר שאר הדברים דאע"ג שמשתמשים כהם בספינה אין שם ספינה עליהם עד שיאמר בפירוש היא וכל מה שבתוכה אני מוכר לך ודבר ברור הוא ומוסכם מכל הפוסקים דבדברי משא ומתן אזלינן בתר מנהג הסוחרים וז"ל הרשה"א ז"ל וכן אתה דן בכל מקום במה שנהגו בממונות ואפילו לא נהנו כן במקום אחר אתה נוהג כן במקומו כאילו הוא תנאי גמור מוסכם ביניהם ואפילו שלא הסכימו בפירוש בני המדינה אלא שנהגו כן סתם הרי הוא מנהג חזק כאלו התנו כו ואפילו שלא כתבו הרי הוא מן הסתם כאלו כתבו מנין בו כאלו הוא תנאי ב"ד כיון שנהגו לעשות כן תדיר ואע"פי שהוא כנגד הלכה שהמנהג מבטל הלכה עכ"ל:
עוד ראיתי בהרשב"א ז"ל בספר תולדות אדם שלו (שאלה ע"ט) שנשאל לו על ראובן לוי יהודה ויששכר שעשו שותפות ביניהם על ענין סרסוריא במשך שנה אחת והתנו ביניהם שכל ריוח שירויחו בסרסוריא או מחמת מתנה ומנחה ודורון הנגררין מחמת סרסוריא יחלקו בשוה וגם התנו שאם ח"ו יארע לאחד וכלם שום חולי שיהיו מוכרחים החברים הבריאים לתת לחבירו החולה חלקו משלם על פי החלוקה וזה יהיה במשך ו"ו ימים וכשיכלו הט"ו ימי' לא והיו חייבי' ליתן לו חלק כלל ובתוך זמן השתוף נפלה מחלוקת בין שני אנשים ובררו את ראובן לפשר ביניהם ונתנו לו מנה מחמת טרחו אחר כך חלה ראובן זה והאריך חליו יותר מט"ו ימים ומתוך חליו בקש ממנו אחד מבני הקהל לשחר אחר מאוהביו שלא יזיקנו בדבר שהיה ירא ממנו ונתן לו בעד טרחו עשרים דינרין ועכשיו בא לוי יהודה ויששכר ותובעים מראובן שיתן להם חלק מאותו מנה ומאותן עשרים דינרין וראובן השיב שלא נתנו לו המנה מחמת סרסוריא אלא מחמת שטרח להטיל פשרה ביניהם ואין זה נקרא סרסוריא כי ענייני סרסוריא ידועין הן בעניין מקח וממכר ובעניין זיווגין לא בהטלת פשרות בין בעלי דינין וכ"ש שאין לו ליתן להם חלק מן העשרים דינרין לפי שבאותו זמן לא היה נוטל חלק עמהם לפי שנמשך חליו יותר מט"ו ימים עכ"ל השאלה: והשיב הוא ז"ל שהדין עם ראובן במנה ונתן טעם לדבריו לפי שהכל לפי מה שידוע במדינה מה הן הדברים שנכנסים בגדר הסרסוריא כמו שטען ראובן ושעל פי זה ראוי לדון ביניהם ועל עניין העשרים דינרין פסק שכ"ב שאין להם לחלוק עמו מצד הטענה שטען ראובן שבאותה שעה לא היה שותפם שלא עלה על הדעת שהוא לא יטול עמהם והם יטלו עמו עד כאן דבריו:
ואם לחשך אדם לומר דטענ' ראובן באומרו שהמנה שנתנו לו לא נתנו' מחמת סרסוריא אלא מחמת שטרח להטיל פשרה ביניהם אינה מספקת דהרי גם הסרסוריא היא נקראת טורח ואפילו הכי הוא חייב לחלק עמהם בשוה וגם בזה יהיה חייב ליתן להם חלקם הלא תראה חוזק טענתו כאומרו דהפשרה לא מיקרי סרסוריא דהרי ענייני הסרסוריא ידועין הן בפי הכל כי סרסוריא לא מיקרי כי אם במשא ומתן ובענין זיווגין ומטעם זה פסק הרשב"א ז"ל דהדין עם ראובן דהוא ז"ל אזיל לשיטתיה דבדבר משא ומתן אזלינן בתר מנהג הסוחרים כחו שכתבנו:
ומי לנו גדול ממשה הלא הוא הנשר הגדול תפארת החכמים הרמב"ם ז"ל שהרי גם הוא כתב (בידו החזקה בפרק כ"ו מהלכות מכירה) וז"ל אין כל אלו הדברים וכיוצא בהם מענינם אמורים אלא במקום שאין שם מנהג ולא שמות ידועים לכל דבר ודבר בפני עצמו אבל במקום שנהגו שהמוכר כך מכר כך הרי זה מכור וסומכין על המנהג וכן מקום שאין קורין אלא בית לבית לכדו או שקורין בית לבית וכל סביבותיו ולכל שעל גביו הולכין אחר לשון אנשי המקום וכן הדין במוכר חצר או שדה או עיר או מטלטלין בכל הולכין אחר השמות הערוכות בפי הכל וזה עקר גדול בכל דכרי משא ומתן הולכין אחר לשון בני אדם באותו המקום ואחר המנהג עכ"ל ובסוף פכ"ז הוסיף ידו וכתב עוד וז"ל אל ילוו מעיניך העיקר הגדול בדברים אלו שהוא מנהג המדינה והשמות הידועים ביחוד לכל דבר ודבר במקום שאין מנהג ולא שם שהכל אומרים לו ביחוד ולא שתוף הולכין אחר אלו הכללות שבארו חכמים כמו שבארנו:
הא קמן דשפתי הרמב"ם והרשב"א ברור מללו דבדברי משא ומתן צריכין אנו לדון על פי לשון המורגל והערוך בפי כל האדם ועל פי מנהג הנהוג במדינה אם כן נחזי אנן לדון בנ"ד אם המגינים של נחשת שבספינה נכנסים תחת גדר ספינה או לא דהא בהא תליא דאם הם כספינה כתורן והנס והמשוטין והעיגונין אוי יהיה שמעון פטור מן ההפסד שהרי ראובן אמר לו שהספינה שהוא שולח בה סחורתו הרי היא מעולה כספינה שהראהו בשעת עסק הביטחון וכיון שחסרים בה ה' מגיני נחשת הוא דהטעהו ואין לו דין תביעה על שמעון אבל אם נאמר שהמגינים בספינה הם כמו הדוגית והביצית שאינם משמשים בה להוליכה למחוז חפצה כי בזולתם היא יכולה לילך בלב ימים אזי יהיה שמעון חייב שמה שאמר ראובן בשעת עסק הביטחון שהספינה מעולה הזאת לא נתכוון כי אם לשיהיה טובה וחזקה ומום אין בה בספינה שהראהו ולא על הדברים דלא מקרי ספינה בפי הסוחרים וכדי ללבן ולברר זה הדבר נאמר דאפילו דרדקי דבי רב ידעי שהסוחרים אינם מקפידים כלל אם המגינים הם מרובים או מועטים כי די להם והותר כשיודעים שהספינה היא טובה וחזקה לסבול סערות הים וזעפו ולפעמים אפילו בזה אינם מקפידים ואינם מבקשים כי אם לידע שם הספינה שבה מונחות הסחורות שהם מבטיחים דהרי מעשים בכל יום שהם מבטיחים הסחורות הבאות ממדינת הים אפילו שאינן מכירים הספינה ואינם יודעים כמה מגיני נחשת יש כה וא"כ משמע דבפי הסוחרים ובלשונם המגינים שבספינה אין שם ספינה חלה עליהם ואם הדבר כן נאמר לנ"ד דשמעון יהיה חייב לשל' לראובן דמי הסחורות שהבטיח וטענות ראובן הן טענות חזקות ובריאות כראי מוצק בין כמה שטען שהוא לא כיון אלא שהיא חזקה וטובה בין במה שטען שכיון שעברו כמה ימים שהיה יכול לברר הדבר ולערער והוא לא כן עשה מן הסתם ידע ולא הקפיד וכיון דבענין כזה חייב שמעון לשלם מכ"ש ומק"ו בשאלה השנית ששאל ה"ה אם ברוח סערה נשברה הספינה ששמעון יהיה חייב דבעניין כזה לית דין ולית דיין שיוכל לפטור אותו כיון דאין כח בחומות נחשת להצילה כמו שכתב ה"ה בעצמו בצחות לשונו ואדרבא המגינים שבספינה הן הן המטלטלים הראשונים שהמלחים משליכים אל תוך הים להקל מעליה המשא וזה דבר פשוט ומבואר ולית דין צריך בשש:
וגדולה מזו אמינא ולא מסתפינא כי אפי' אם נניח שהספינה שראובן שלח בה סחורותיו היתה טוב' וחזק כספינה שהראה לשמעון בשעת עסק הביטחון ואפי' יהיה מום בה אפי' הכי יהיה שמעון חייב לשלם לראובן דמי הסחורות שהבטיח ואף כי ידעתי אחי ידעתי כי דבר זה יהיה קשה בעיניך ובעיני כל מעיין הלא בנקל תוכל לראות אמיתות': שא נא עיניך וראה שאלה קטנת הכמות ורב האיכות שנשאלה להרשב"א ז"ל בספר תולדות אדם שלו (שאלה נ"ג) על ראובן שהשכיר בור לחבירו לשום בו חטים ואמר לו שהוא שלם ונמצא בו חור שהחטים יוצאים דרך שם וגם השאר הנשאר בבור נפסד מחמת אותו חור ושאלו להרשב"א ז"ל אם בעל הבור חייב או לא והוא ז"ל השיב דבעל הבור פטור דאין זה אלא כגרמא בעלמא בנזיקין ואין כאן משום דינא דגרמי, שאין דינא דגרמי אלא בנזיקין שהוא עושה ממש כגון מוכר שטר חובו לחבירו וחזר ומחלו שבדבריו נמחל והזיק את הלוקח וכגון שורף שטרותיו של חבירו וכיוצא בזה א"נ שעם גמר מעשיו או דבריו בא ההיזק כגון מראה דינר לשולחני שעם גמר דבורו הפסיד זה אבל כל שבא לאחר גמר דיבורו או לאחר גמר מעשיו כזה אין זה דינא דגרמי אלא גרמא בנזיקין עכ"ל:
הרי לך בהדיא דכפי דברי הרשב"א ז"ל אפילו אם אמר לו בפירוש שהבור ששכר לו לשום בו חטים הוא שלם ואחר כך נמצא כו חור שממנו נמשך לבעל החטים נזק גדול אפילו הכי אין המשכיר חייב בנזיקין כיון דאין זה אלא כגרמא בנזיקין בעלמא וקי"ל דגרמא בנזיקין פטור אם כן ק"ו דבנדון דידן יהיה שמעון חייב לשלם לראובן דמי סחורתו שהבטיח דאפי' אם נניח שאמר לו בפירוש שבאותה ספינה היו חמשים מגיני נחשת ואחר כך לא נמצאו בה כי אם מ"ה ומתוך החסרון הזה נמשך הנזק לסחורה שלא יכלה הספינה להנצל מן השוללים אפילו הכי יהיה ראובן פטור מן הנזק המגיע לשמעון דומיא דבור שנמצא בו חזר שבשבילו נאבדו החטים כ"ש בנ"ד שראובן לא פירש לשמעון בשעת עסק הביטחון כמה מגיני נחשת היו בספינה ששלח בה סחורותיו כי הוא לא אמר לו אלא כי היא מעולה כספינה שהראהו והרי היא טובה וחזקה כמוה לפי הנחת השאלה דהרי כתב שהספינה טובה כספינה אשר הראה לשמעון:
המורם מכל הני ראיות שכתבתי הוא דבין מדברי הגמרא בין מדברי הרי"ף הרמב"ם והרא"ש והרשב"א הדין עם ראובן שמה שאמר לשמעון בשעה שנתפשר עמו על עניין הביטחון שהספינה שהוא שולח בה סחורתו הרי היא מעולה כזאת שהראהו לא נתכוון שיהיו מגיני נחשתה כמניין המגינים שהיו באותה ספינה שהראהו אלא שהיא חזקה וטובה כמוה כיון שהסוחרים אינן מקפידים לדברים כאלו כשהם מבטיחים הסחורות וכיון דהוכחנו ששמעון היה יודע שם הספינה שראובן שלח בה סחורותיו ועברו כמה ימים שהיה לו לברר הדבר ולערער והוא לא כן עשה ודאי דסבר וקביל ותואנה הוא מבקש להפטר עצמו מן ההפסד לפיכך הוא חייב לשלם דמי הסחורות שהבטיח זה הוא הנראה לענ"ד עד שיגיעו דברי אלה אל מול פני המנורה הטהורה ויורני הדרך האמתי: נגמר פה אמשטירדם העיר רבתי עם ורבתי בדעות היום יום ד' ארבעה לחדש שבט בסדר ובשנת למען שתי אתתי אלה בקרבו לפ"ק:
כה דברי זעירא דמן חברייא שמואל בלא"א דוד חזקיהו מינדיש די סולה זל"הה: