שאלה מעשה שהיה כך היה ששחט הטבח בהמה במקולין כדת וכהלכה ומצאה כשרה בלא סירכה בריאה ואח"כ מצא שהתליע הכבד ונמוקו הסמפונות ונפלה קטטה בין חכמי העיר בדבר יש אוסרים ויש מתירים האוסרים סמכו על מה שפסק הרמב"ם ז"ל התליע בשר הכבד דוקא ואפילו התליע במקום מרה ובמקום חיותא אמנם אם נמוקו הסמפונות טריפה שדקדק הרב בלשונו בשר הכבד והמתירים סמכו על מה שפסק הרב בית יוסף בשולחנו הטהור התליע הכבד ולא חלק אם נמוקו הסמפונות מחמת תולעים או לאו ולדעתו ז"ל אפילו התליעו הסמפונות כשרה יורנו המורה הדין עם מי ומ"ה תמ"ש:
תשובה אמרו בפרק אלו טריפות (חולין דף מ"ח ע"א) התליע כבד שלה זה היה מעשה ועלו עליה בני עסיא ג' רגלים ליבנה לרגל שלישי התירוה להם ע"כ ופירש רש"י ואסרה להם לא גרסינן ובשני הרגלים לא אמרו להם כלום ובשלישי עמדו למניין ורבו המתירין והתירוה ע"כ: והנה לא נתבאר כאן אם התליע בשר הכבד לבד ונשארו הסמפונות קיימים או אם הוא מאמר כולל לכל מה שבכבד ור"ל שהתליע הכבד עם הסמפונות וניקבו ובפרק הנ"ל אמרו (דף מ"ה ע"ב) אמר אמימר משמיה דרב נחמן תלתא קני הוו חד פריש לליבא וחד פריש לריאה וחד פריש לכבדא דריאה כריאה דכבדא ככבדא דליבא פליגי מר בר חייא מתני איפכא דריאה ככבדא דכבדא כריאה דליבא פליגי אזל רבי חייא בר יוסף אמרה לשמעתא דרב קמיה דשמואל אמר ליה אי הכי אחר אבא לא ידע בטרפות ולא כלום ע"כ: ופירש רש"י תלתא קני הוו. לאחר שהקנה נכנס לחזה מתפצל לשלשה: חד פריש לריאה. ומתחלק בתוכה והן הן סמפונות: דריאה כריאה. בנקב משהו: דכבדא כי כבדא. עד שינטל כולו כדתנן (דף מ"ב) גבי כבד ולא נשתייר ממנה כלום דליבא פליגי רב ושמואל לעיל: מתני איפכא דריאה עד שינטל ככבדא ודכבדא כי ריאה במשהו ודליבא פליגי רב ושמואל וכלישנא קמא מסתברא דהא קם ליה רבי יוחנן כוותיה דאמר לעיל ניקב למטה מן החזה נידון כריאה: אמרה לשמעתא דרב דאמר במשהו קמיה דשמואל ואכתי לא הוה שמיע ליה דרב בסור הוה ראש ישיבה והתם הוה אמר שמעתתיה ושמואל הוה בנהרדעא: אבא רב הכי הוה קרי ליה שמואל דרב הוה עדיף מיניה אני שמעתי אבא ואית דגרסי אבא חברי ע"כ:
דעתו ז"ל מבוארת לפסוק כלישנא קמא שאם ניקב קנה הריאה נקיבתו במשהו אבל אם ניקב קנה הכבד דינו ככבד ואין הנקב אוסרו אבל התוספות חלקו עליו ואמרו דכיון דלא איתמר הילכתא לא כמר ולא כמר אזלינן בכולהו לחומרא וגם רבי יוחנן דאמר ניקב הקנה למטה מן החזה משמע בין דריאה בין דכבדא נידון כריאה וכן רבינו חננאל פסק לחומרא דשלשתם נקובתן במשהו בין דכבד בין דלב בין דריאה ע"כ ולפסק זה הסכימו הרי"ף והרא"ש והרמב"ם ז"ל וכן פסקו הטור והרב ב"י בי"ד סוף סימן ל"ד נמצא לפי זה שאם ניקב קנה הכבד דינו כריאה ונקיבתו במשהו ומתבאר מדברי הרמב"ם ז"ל שהוא סובר שדברי אמימר משמיה דרב נחמן תלתא קני הוו הוא מאמר כולל ותחת קני הכבד נכללו הסמפונות וז"ל בפרק ששי מהלכות שחיטה קני הכבד והן המזרקים שבו שבהן הדם מתבשל אם ניקב אחד מהן במשהו טרפה ועוד כתב בפרק הנ"ל ובשר כבד שהתליע מותרת ע"כ וזה שהוא סובר שאם ניקבו סמפונות הכבד טרפה ולפיכך דקדק וכתב בשר הכבד כלומר דוקא שהתליע בשר הכבד לבד ואז מותרת אבל אם התליעו הסמפונות הוה ליה נקובה וטרפה אך הראב"ד ז"ל השיג עליו בזה וכתב כמדומה לי שהוא סובר על הנקבים דכבדא כריאה שאפילו על מה שיש מהם בתוך הכבד נאמר שאם ניקב במשהו טרפה ואינו כן ואין חכם שיסבור כן אלא מה שנתפשט ממנו לריאה והוא חוץ לכבד ועל כן אין חשש נקב בכבד בשביל נקב עצמו אלא שמא דרך הושט בא לו לכבד ע"כ גם הרשב"א בחדושיו הקשה עליו והניח הדבר בצריך עיון ובספרו תורת הבית הארוך (דף מ') כתב שדברי הרמב"ם אינן מחוורין בעיניו כלל וסיים בסוף דבריו ובלי ספק סמפון הכבד שניקב כשרה ואפילו ניקב לחבירו וכמו שאמרנו ואין בזה בית מיחוש והריב"ש בתשובותיו (סי' קפ"ט) הסכים לסברת הראב"ד והרשב"א וכתב שאין דינו של הרמכים אמת יעויין שם גם הטור בסי' מ"א הביא דברי הרמב"ם וכתב ולא נהירא דהא מכשרינן אפילו בניטל כלו חץ מכזית במקום מרה וכזית במקום חיותא ע"כ וכבר הליץ בעד הרמב"ם הרב כסף משנה בפרק ששי גם הרב בית חדש כתב על דברי הטור הנ"ל דאינה השגה כלל דהלא התוספות כתבו ר"פ אלו טריפות בד"ה ניקב הלב דהא דתנן ניטלה הכבד ולא נשתייר הימנה כלום דהיינו שניטל כל בשר הכבד ונשארה המרה דבוקה בגידי הכבד והסמפונות דאל"כ טרפה משעה דניטלה המרה והשת' שפיר אפשר לומר דלא מכשרינן בניטל הכבד אלא בדלא ניטל אלא בשר הכבד אבל הגידין והסספונו' קיימין וכענין שאמרו בריאה שנימוקה וסמפונותיה קיימים דכשרה ע"כ והנה אע"פי שהרב ב"י הליץ בעד פסק דלא כוותיה ולא הביא בשלחנו דבריו אפילו בשם יש אומרים נראה דלא חש לה כלל גם לא מצאתי לשום אחד מהאחרונים שחשש לדעת הרמב"ם בזה:
ומעתה נשיב על הנדון אשר נשאלנו עליו ונאמר שאין ספק אצלנו שהלכה כדברי המתירין שהרי הרמב"ם יחיד בדבר והתורה אמרה אחרי רבים להטות ואפילו הרב בית יוסף והרב בית חדש שהליצו בעדו לא חששו להחמיר כדבריו והרב בטל פרי חדש בסימן ל"ד ס"ק כ' כתב שסמפונות קטנים שבכבד לדעת הרמב"ם נקיבתן במשהו ושאר הפוסקים חלוקים עליו ע"כ לא כתב שנכון להחמיר או שטוב לחוש לדבריו אלא שנראה לי בנדון שאלתנו שאם האוסרים היו הראשונים שלא יפה עשו שאר החכמים לחלוק עליהם ולהתיר כיון שיש להם הרמב"ם לסמך עליו וכל שכן אם היו המתירים הראשונים שאין ראוי לשאר החכמים לאסור על סמך סברת יחיד כי דבר כזה אינו כדת של תורה ואף לא מהלכות מדינה ואינו מדרך המוסר וגורם למחלוקו' גדולות ומוליד פרוד הלב בין יחידי הקהל ומביא לידי חלול השם ח"ו כאשר ראינו ושמענו פעמים הרבה ואם ח"ו יארע מקרה בלתי טהור כזה בין החכמים עצה טובה היה לזקנים ולמנהיגים ולמצוה גדולה תחשב להם לגזור ולצוות שיתאספו יחד כל הת"ח הראויים לכך וישאו ויתנו בדבר לשם שמים ויפסקו על פי הרוב ויקבעו הלכה לדורות וזה דבר ראוי ונכון לאוהבי האמת לכבות אש המחלוקות ולהשקיט החריבה ולבקש השלום ולסלק נזקי הפרוד אמנם להגיד דעתי ולהכריע בין הסברות האלה בראיות תלמודיות מכריחות מזה אסלק עצמי כי מכיר אני את מקומי וידעתי קוצר דעתי ומעוט השבתי ושאיני ראוי לכך ולכן נניח הדבר הזה לרבנים המובהקים היושבים על כסא ההוראה כי להם יאות ההכרעה הזאת ולא לצעירים כמוני: ובזה אפטר באהבה רבה ממעלת החכם השואל אשר זה שנים הקריב אלי שאלותיו החמודות מדובר בהן נכבדות ועוד אחזיק טובה לאוהבי ורעי בעלי תורה ההוגים בתורת ה' במדרש הקדוש הזה על הטובה אשר עשו עמדי באהבתם הנפלאה מאן דתני אהבת עולם לא משתבש והנני יוצא ממחיצתי ללמד תינוקות אבל לא מפני זה איני זוכה לחברתם חלילה כי מדי יום ויום אני מסתופף בצל חכמתם הן בישיב' גמילות חסדים והן בחבר' בית יוסף ובהסגר שבת אחים גם יחד ובפרט בישיב' הקדוש' רבתי בדעות אור תורה כשמה כן היא זאת נחמתי כי אני חופש החבל בתרי ראשין כמאמר החכם אחוז בזה וגם מזה אל תנח ידיך. ה' יברכם ויצליחם בהצלחות גופניות ונפשיות מדומות ואמיתיות כחפצם ותאותם וכרצון הדורש שלומם וטובתם. החותם ביום ראשון אך טוב למב"י בסדר בהר סיני לאמר לפ"ג:
חתימה
במה אקדם לה' אכף לאלקי מרום אשר הפליא חסדו וסמך עלי את ידו ואקריב לו שבחי תודה כי מכל צרה נפשי פדה. ומחלאים רבים הצילני ובין נגידים ונדיבים הושיבני ונתנני לחן ולחסד בעיני הקהלה הקדושה הזאת ומנהיגיה. רוזניה קציניה וחכמיה היא אבן הראשה וראשונה לכל דבר שבקדושה היא משכן ונוה החמודות. ומקור ומקום המדות הנכבדות היא קהלת ת"ת המהוללה. אשר בה תורה וגדולה ואני בילדותי רדפני הזמן. ולקח מעל ראשי אבי ורועי הנאמן. ובכל זאת לא שקט בפידו. אך בי ישוב יהפוך ידו. ותלאות עלי היה וזר ובאתי לעיר הזאת יתום בלי עוזר. ומצאתי אנשי חסד ורודפי יושר ודורכים בדרכי כושר אישים תמימים ושלמים הם אצילי חברת אבי יתומים כמה נודדים הרגיעו ונפש נענה השביעו גם אותי הכניסו תחת צל דגלם ישלם ה' פעלם. כי בכסות ובמזון כאב גדלוני. ולתלמוד תורה הביאוני. ומפרי עץ חיים אכלתי ומכל מלמדי מעט מזער השכלתי ומעלת הפרנסים ממדרגה למדרגה הרימוני ועד מעלה העליונה העלוני. ובכל הענינים כבדוני וזבד טוב זבדוני. גם מקצת הגבירים קרבוני. ומיין רקחם השקוני מהם אנשי הלמונה אשר בצרור החיים נשמתם יבוא שלום ינוחו על משכבותם. ומהם ישרי לב אשר עדיין חיים ושלמים יבלו ימיהם בטוב ושנותיהם בנעימים גם לקצה הישיבות נמשכתי. ולאחת לראשה נמשחתי. נחת רוח היה לי בשמעי בני ידידי דורש בישיבות ויושב על צדי אבל הזמן רדפני אכלני הממני. ואיננו כי לקה אלדים אותו ועלתה לשמים נשמתו. שתיתי כוס התרעלה בהייגון ויללה ומה לאב שעבר עליו זאת הצרה אך בשם ה' אקרא יגדיל יתר בני לעבודתו ואזכה ללמדם תורתו. למען יעמדו לי בזקנותי. כחפצי וכתאותי. יהי רצון שיקרבום מעשיהם וימצאו חן בעיני רואיהם כאשר מצאתי באוהבי ורעי מכירי ויודעי זה מ"א שנה אשר חסיתי בצל קורתם. לא נעדרה ממני עזרתם. ועוד ידם נטויה. להטיב במתנה הראויה. כי שרי וטפסרי הקהלה עודדוני. ולראש פנה הקימוני. להיות מורה לילדים ולהרביץ תורה לתלמידים האל ברחמיו ישלם גמולם וירחיב את גבולם וירים הודם וירבה את מאודם. ויעטרם חסד ורחמים. וכחול ירכו ימים. וירומם דגל הקהלה אל גובה ורום המעלה ויקרב לנו הגאולה. ובמהרה בימינו יושיע ציון וישמחנו בבנין אפריון כן יגזור אל עליון אכי"ר
כ"ד המעתיר הצעיר משה אלואריש יצ"ו אנס"ו: