שאלה ראובן היה שוחט בקי ומומחה לרבים בארצות המערב והיה מנהגו כשהיה מוצא סירכה שלא כסדרן היה מוציא הריאה וחותך הסירכה ונופח הריאה ומניחה במים אם ביצבצה טריפה ואם לאו כשרה כמו דינא דגמרא וכן נהגו במערב ובמזרח ובשנער ובארץ הצבי וירבו הימים והלך ונתמנה שוחט ובודק לרבים בארץ אמשטרדם אשר מנהגם להטריף כל סירכה שלא כסדרן בלא בדיקה שהיא בהמת גוי ואירע הדבר ששחט בהמה במקולין שהיתה בה סירכה שלא כסידרן והוציא הריאה ובדקה כמנהגו ולא בצבצה והכשירה ושלח הבהמות לחנות להמכר עם שאר בהמות ששחט ונתערבה בחנות ונמכר הכל ערב שבת ואחר חצות נודע הדבר שבאמשטרדם מטריפין כל סירכה שלא כסדרן בלא בדיקה והשתא מבעיא לן מי אמרינן הואיל ומנהג העיר להטריף כל סירכה הוי הכל ודאי טריפא או דילמא הואיל דמדינא דגמרא לבדוק הריאה על ידי נפיחה כמו שכתב הרמב"ם ז"ל סמכינן על הוראה זו להכשיר בשעת הדחק ערב שבת יורינו הדין להיכן נוטה ומהת"מש:
תשובה עיקרא דהאי מלתא איהו במסכת חולין פרק אלו טרפות דף מ"ח דגרסינן התם אמר רב יוסף בר מניומי אמר רב נחמן ריאה הסמוכה לדופן אין חוששין לה העלה צמחים חוששין לה מר יהודה משמיה דאבימי אמר אחד זה ואחד זה חוששין לה היכי עבדינן אמר רבא רבין בר שבא אסברא לי מייתינן סכינ' דחליש פומיה ומפרקין להאי איכא ריעותא בדופן תלינן בתר דופן ואי לא מחמת ריאה הוא וטריפה ואף על גב דלא מפקא זיקא רב נחמיה בריה דרב יוסף בדיק לה בפשורי אמר ליה מר זוטרא בריה דרב הונא בריה דרב פפי לרבי הא דרב נחמיה בריה דרב יוסף אתון אהא מתניתו לה אנן אדרבא מתנינן לה דאמר רבא הני תרתי אוני דסריכן להדדי לית להו בדיקותא לאכשוריה רב נחמיה בדיק לה בפשורי ע"כ בגמרא:
והנה בפירושה דהדין שמעתתא אפליגו רבוותא דאית דסברי דההיא דרב נחמיה בריה דרב יוסף דהוה בדיק לה בפשורי פליגא אדרבא דקאמר כי לית מכה בדופן מחמת ריאה הוא וטריפה ואפילו לא מפקא זיקא ופסקו כרבא והדין סברא החזיק בה הרב האלפסי שלא הביא בהלכותיו סברתיה דרב נחמיה וטעמא איהו משום דלדידיה רבא איהו מריה דתלמודא יתיר מדרב נחמיה גם הראב"ד ז"ל סבירא ליה כהרב האלפסי כמבואר בהשגתו להרמב"ם פ' י"א הלכה ז':
אמנם הרמב"ם ז"ל רוח אחרת עמו וסובר דרבא ורב נחמיה לא פליגי אהדדי ולפי שלכאורה נראה שיש סתירה בדברי הרמב"ם מיניה וביה אעתיק כל דבריו זה לשונו בפרק שביעי מהלכות שחיטה הלכה ה' האום של ריאה שנמצאה סמוכה לדופן בין שהעלה צמחים בין שלא העלה חוששין לה שמא ניקבה וכיצד עושין בה מפרקין אותה מן הדופן ונזהרין בה שלא תינקב אם נמצאת נקובה ונמצא בדופן מכה במקום הנקב תולין במכה ואומרים אחר שנשחטה ניקבה כשנפרק מן המכה ואם אין מכה בדופן בידוע שנקב זה בריאה היה קודם שחיטה וטריפה:
עוד כתב הרמב"ם ז"ל בפרק י"א הלכה שישית מן הדין היה על דרך זו שאם נמצא הריאה תלויה בסירכות כמו חוטין אם היו מן האום של ריאה ולדופן או שהיו ללב או לטרפש הכבד שחותכים את הסירכה ומוציאין את הריאה ונופחין אותה בפושרין אם נמצאת נקובה טריפה ואם לא נתבעבע המים הרי היא שלימה מכל נקב ומותרת וסירכה זו לא היתה במקום נקב או שמא ניקב קרום העליון בלבד ומעולם לא ראינו מי שהורה כך ולא שמענו מקום שעושים בו כך ואף על פי שאלו הן הדברים הנראין מדברי חכמי הגמרא המנהג הפשוט בישראל כך הוא כששוחטי' את הבהמה או את החיה קורעין את הטרפש של כבד ובודקין את הריאה במקומה אם לא נמצאת תלויה בסירכה או שנמצא סירכה בין אוזן מאזני הריאה ולבשר שבמקום רביצתה בין בשר שבין הצלעות בין בשר שבחזה או שנמצאת סירכה מאוזן לאוזן על הסדר אומן האום לאוזן הסמוכה לה הרי אלו מתירין אותה עכ"ל:
וכתב הראב"ד ז"ל על מה שכתב הרמב"ם ואף על פי שאלו הן הדברים הנראין מדברי חכמי הגמרא א"א אינן נראין והרי הוא חוזר בו ממה שאמר למעלה עכ"ל כוונת הראב"ד ז"ל ביארו הרב בעל כסף משנה שהוא להשיג להרמב"ם ז"ל השגה אחת שהיא שתים חדא שלמעלה בפרק ז' בדין ריאה הסמוכה לדופן כתב דבין שהעלתה צמחים בין שלא העלתה צמחי' חוששי' לה שמא ניקבה וכשרותה תליא אם יש מכה בדופן או לא דאם יש מכה בדופן כשרה דתלינן הקלקלה במקולקל אמנם אי לית מכה בדופן הרי היא בכלל ובשר בשדה טריפה פה לא תאכלו זאת ועוד אחרת דבפרק אחד עשר הזכיר דין בדיקת מים פושרין דהיינו שחותכים את הסירכה ומוציאין את הריאה ונופחין אותה בפושרין אם נמצא נקובה טריפה ואם לא נתבעבע המים הרי היא שלימה מכל נקב ומותרת ובפרק שביעי לא הזכיר דין בדיקת מים פושרים אלא התר אכילתה לזרע ישראל תלוי באם יש מכה בדופן או לא והנה הרב מוה"רי קארו הרבה לפלפל בדברי הרמב"ם לישבם על מתכונתם:
והיותר מתיישב על לבי הוא מה שכתב בדף רט"ו בפסקא המתחלת וקשיא לי על שיטה זו ז"ל שם ולי נראה לפרש עוד שרבינו מפרש דרב נחמיה בדיק לה בפשורי קאי אמר יהודה דאמר בין העלתה צמחים בין לא העלתה חוששין לה ורבין פירש דהאי חששא היינו לפורקה מהדופן לראות אם יש נקב בריאה ומכה בדופן וחם אין נקב בריאה אף על פי שיש בה צמחים כשירה בלא בדיקה ורב נחמיה מפרש דחוששין היינו לבודקה בפושרים מיהו משמע דהא דבעי בדיקה דוקא בדליכא מכה בדופן אבל אי איכא מכה בדופן לא בעיא בדיקה דתלינן בדופן ומשמע ליה דלח פליגי רב נחמיה ורבין אל' בפירוש דברי מר יהודה אבל לענין הדין מודים זה לזה ולפיכך פסק כדברי שניהם וכתב דברי רבין בפרק זה ודברי רב נחמיה בפרק אחד עשר שאותה בדיקה שכתב שם היינו בדיקה דפשורי והראב"ד ז"ל אזיל בשיטתיה דהרי"ף ז"ל שכתבתי לעיל שהשמיט ההיא דרב נחמיה בדיק לה בפשוריה משום דסביר' ליה לאפלוגי אדרבא אתא ולא קיימא לן כוותיה והרמב"ם ז"ל סבירא ליה כשיטת רבינו תם שכתבו הרשב"א והר"ן והמרדכי שמפרש ם דרב נחמיה קאי אליכא ריעותא בדופן ואפילו העלתה צמחים ואפילו הכי מכשיר לה על ידי בדיקת פושרין והלכתא כוותיה מדקאמר בדיק לה בפשורי משמע שהיה עושה מעשה ועוד מדשקלינן וטרינן בגמרא אהייא אתמר משמע דהלכתא כוותיה עכ"ל הרב בעל כסף משנה והנה על פי הדברי האלה כיון דמדינא דגמרא האי בהמה מותרת ואף כי אית דסברי דאפילו בכסדרן צריך בדיקה ומאחר שאין אנו בקיאין בבדיקה כל מקום דאיכא ריעותא יש להטריף כל סירכא מכל מקום מאחר דהרמב"ם סבירא ליה דמותרת ופשטא דשמעתתא הכי אזלא כדאי הוא לסמוך עליו בנדון דידן שיש תרתי לטיבותא חדא שכבר נתערבה בחנות עם בהמות אחרות וכבר נמכרו וגם נחתכו לחתיכות דקות דלית ביה משום חתיכה הראויה להתכבד ועוד שהוא ערב שבת אחר חצות דלית לך שעת הדחק גדול מזה זה הוא הנראה לעניות דעתי ומורינו ורבינו את אשר יבחר בו יקריב אליו בסדר ונחשב לכם תרומתכם כדגן מן הגורן וכמלאה מן היקב שנת התצר ליצירה:
הצעיר יונה אברבנאל