שאלה מי שנאנס או שכח ולא הניח עירובי תבשילין מעי"ט ולא הוזכר עד אחר סעודת שחרית ולא הותיר כלום מסעודתו לצורך מחר ספוקי מספקא לן אם יש חשש איסור לומר למשרתת גויה בי"ט שתבשל ותאפה לו כל מה שהוא לצורך שבת או לא מי אמרינן כיון דאפסיקא הלכתא דמי שלא עירב אחרים אסורים לבשל לו דמשמע דאין לו תקנה בהכי ובין על ידי ישראל ובין על ידי גוי אסור או שמא יש לחלק ולומר דדוקא אחרים שהם ישראלים משום טירחא יתירה אסורים לבשל לו אמנם בשעת הדחק ולצורך מצוה דחייב אדם לזרז עצמו לכבד את השבת אע"פי שאמירה לגוי שבות כיון דהוא שבות דשבות במקום מצוה שמא יש להקל בדבר כיון דאין לו תקנה באופן אחר ולכן המורה יורה על פי התורה להוציא לאור הדין לאמיתו ומהת"מש:
תשובה גרסינן בפרק ב' דביצה זה לשונו אבעיא להו מי שלא הניח עירובי תבשילין הוא נאסר וקמחו נאסר או דילמא הוא נאסר ואין קמחו נאסר למאי נפקא מינה לאקנויי קמחו לאחרים אי אמרת הוא נאסר וקמחו נאסר צריך לאקנויי קמחו לאחרים ואי אמרת הוא נאסר ואין קמחו נאסר לא בריך לאקנויי קמחו לאחרים מאי תא שמע מי שלא הניח עירובי תבשילין הרי זה לא יאפה ולא יבשל ולא יטמין לא לו ולא לאחרים ולא אחרים אופין ומבשלין לו כיצד הוא עושה מקנה קמחו לאחרים ואופין לו ומבשלין לו שמע מינה הוא נאסר וקמחו נאסר שמע מינה ע"כ בגמרא:
ופירש רש"י הוא נאסר לאפות וקמחו נאסר. שלא יהו אחרים אופין קמחו בעודו שלו: לאקנויי קמחו. אם צריך לתת במתנה את קמחו לאחרים שיהו אחרים מותרים לאפותו ולתת לו עכ"ל:
והנה כל הפוסקים כולם כאחד הביאו הבעייא הזאת ופסקו כפשטה הרי"ף ז"ל והרמ"בם ז"ל פ"ו מהלכות י"ט וזה לשונו מי שלא הניח עירובי תבשילין ולא הניחו לו אחרים כשם שאסור לו לבשל ולאפות כך קמחו ומאכלו אסור ואסור לאחר שהניח לעצמו לבשל ולאפות לזה שלא הניח עד שיקנה לו שנמצא זה מבשל ואופה שלו שהרי קנהו ואם רצה יתן אח"כ לזה שלא הניח במתנה עכ"ל: וכתב הרב המגיד שהרמב"ם הוציא דין זה מהבעיא הנז' וגם הרא"ש בפסקיו הביא זאת הבעיא אות באות משמע דכן סבירא ליה:
והרב ב"י סי' תקכ"ז סעיף כ' וז"ל בשלחנו הטהור מי שלא עירב כשם שאסור לבשל לעצמו כך אסור לבשל לאחרים ואפילו בביתם וגם אחרים אסורים לבשל לו ואין לו תקנה אלא שיתן קמחו ותבשילו לאחרים שעירבו במתנה והם אופים ומבשלין ונותנים לו ואפילו בביתו יכולים לבשל ואם אין שם אחרים שעירבו יש אומרי' שמותר לאפות בצמצום פת אחד ולבשל קדרה אחת ולהדליק נר אחד עכ"ל:
ולכאורה כיון שכולם כאחד לא אסרו לבשל ולאפות לו אלא אחרים ר"ל ישראלים הייתי אומר בנ"ד שיהו גוים יכולים לבשל ולאפות לו דכיון דליכא במבשל מי"ט לשבת אלא איסורא דרבנן כמו שכתב הרמב"ם בפ"ו מהלכות י"ט כדי שלא יאמרו וכו' ואמירה לגוי בדרבנן הוי שבות דשבות ובמקום מצוה שאין לך צורך מצוה יתר מכבוד שבת לאכול ולשמוח בו ולא לישב בתענית לא גזרו:
וכן פסק הרב בית יוסף בכמה מקומות דבמקום שבות דשבות הותר ע"י גוי. ואחד מהם בהלכות ראש השנה סי' תקפ"ו סעיף כ"א וז"ל שופר של ר"ה אין מחללין עליו י"ט אפילו בדבר שיש בו משום שבות כיבד היה השופר בראש האילן או מעבר הנהר ואין לו שופר אלא הוא אינו עולה באילן ואינו שט על פני המים כדי להביאו וע"י גוי מותר דהוי שבות דשבות ובמקום מצוה לא גזרו ע"כ: גם בהלכות שבת סי' ש"ז סעיף ה' וז"ל דבר שאינו מלאכה ואינו אסור לעשות בשבת אלא משום שבות מותר לומר לגוי לעשותו בשבת והוא שיהיה שם מקצת חולי או שיהיה צריך לדבר צורך הרבה או מפני מצוה וכו': ואם כן בנושא שאלתינו שלא הניח עירובי תבשילין מעי"ט ולא הוזכר עד אחר סעודת שחרית שאין לו לאכול בשבת היינו יכולים לומר שיהיה יכול לומר לגוים לבשל לו לצורך שבת משום דהוי דבר מצוה ושבות דשבות במקום מצוה לא גזרו רבנן:
אבל אחר שעיינתי בו לע"ד מצאתי דלא הותרה אמירה לגוי בנדון דידן מכמה טעמי חדא דלא אמרינן אמירה לגוי שבות אלא בדליכא תקנתא אחרינא כמו לענין שופר דליכא שופר אחר אלא זה והוא בראש האילן או מעבר הנהר וישראל אינו יכול לעלות באילן משום דמשתמש במחובר ולעבור בנהר גזירה שמא יבא לעשות חבית של שייטין והואיל דליכא תקנתא אחרינא התירו אמירה לגוי אף על פי דאית בה שבות אבל בנדון דידן יש לו תקנה להקנות קמחו ותבשילו לאחרים במתנה והם אופים ומבשלין ונותנים לו ואין אנו מוכרחים להתיר אמירה לגוי ועוד דאפילו הוא עצמו מותר לעשות לו כדי חייו דהיינו לאפות פת אחד וקדירה אחת כמו שכתב מוהר"ם בשאלותיו סי' שי"ז וזה לשונו אשר שאלוני על אחד שלא הניח עירובי תבשילין בשני י"ט של ראש השנה ואין לו על מה לסמוך אם יכול להתנות או לא והשיב הא אמרינן פ"ק דביצה אימור דאמרינן בשני י"ט של גליות בשני י"ט של ראש השנה מי שמעת ליה הילכך אין לו תקנה אין לך בו אלא מה שהתירו משום כדי חייו כדתניא מי שלא הניח עירובי תבשילין אופין לו פת אחד וטומנין לו קדרה אחת ומדליקין לו את הנר ומה שכתבתי בתי דמי שלא הניח עירובי תבשילין אופין לו פת אחד וכו' אע"פי דבלשון רבים קתני לה בברייתא נ"ל דלאו באחרים שעירבו איירי אלא אפילו הוא עצמו מותר אם יחיד הוא בעירו או אם יש רבים ולא עירבו מותרים כדי חייהם דאם לא כן לא היתה תקנה ליחיד הדר בעירו ותקנה דכדי חייו משמע לגמרי ועוד אי תקנה דכדי חייו ליתא אלא היכא דאיכא אחריני שעירבו אמאי הוצרכו להקל בלא אקנויי כיון דאיפשר באקנויי קמחו לאחרים ולישתרי אפילו טובא:
וכדברי מצאתי בירושלמי פ"ב דביצה הרי שלא עירב אחרים שעירבו מותרים לעשות לו ובתר הכי קאמר לא עירבו אחרים ר' יצחק אומר צולין לו דגה רב הונא אמר מחמין לו חמין וכו':
ועוד נ"ל אפילו אחריני שעירבו שרי איהו למיעבד כל הני לנפשיה ואע"ג דאיפשר באחרים ובאקנויי קמחו לאחרים חדא דלא אשכחן פלוגתא בהכי אלא לגמרי שרי משום כדי חייו עוד בידי ראייה פשוטה מהתוספת' דביצה פ"ב הרי ששכח ולא עירב עירבו אחרים מותרים לעשות לו או משלו או משלהם בהקנאה אם בא לעשות יותר מכדי חייו אבל דבר מועט יכול לעשות אפילו הוא כגון הדלקת הנר ומילוי המים והוא הדין פת אחד וקדירה אחת דהא הדלקה מנית בהדייהו כי שרית ליה משום כדי חייו. ועוד יש לו תקנה למלאות התנור אע"פי שאינו צריך אלא ככר אחד לצורך י"ט דהלכה כר"ש בן אליעזר דאמר ממלאה אשה קדירה אחת וכו' ע"כ לשון מוהר"ם:
וגם רבינו ירוחם בספר תולדות אדם וחוה נתיב רביעי ח"ג פסק כן וז"ל מי שלא הניח עירובי תבשילין פירוש ואין בעיר מי שעירב להקנות לו קמחו מותר לאפות ולבשל כדי חייו ואופין לו פת אחד וקדרה אחת פי' ואפילו הוא עצמו מותר לעשות לו כן כך פשוט בביצה ורי"ף לא הביא כל זה ותמהו עליו עכ"ל:
עוד יש לו תקנה עדיפ' מכלהו דיכול לעשות עירוב בי"ט על ידי תנאי כדאיתא במס' ביצה פ"ק דף ו' וז"ל רבינא הוה יתיב קמי דרב אסי בשני י"ט של ר"ה חזייה דהוה עציב אמר ליה אמאי עציב מר אמר ליה דלא אותיבי עירובי תבשילין אמר ליה ולותיב מר האידנא מי לא אמר רב מניח אדם עירובי תבשילין ומתנה א"ל אימור דאמר רב בשני י"ט של גליות בשני ימים טובים של ר"ה מי אמר עכ"ל הגמרא. הא קמן דבשני י"ט של גליות ליכא מאן דפליג דמותר וכן פסק הרב בית יוסף סימן תקכ"ו ס' כ"ב אם נזכר בי"ט ראשון שלא עירב אם הוא בי"ט של ר"ה אינו יכול לערב על תנאי אם היום קדש איני בריך לערב ואם היום חול בעירוב זה יהא שרי לן לאפויי אבל אם הוא בי"ט של גליות יכול לערב על תנאי אם וכו':
ועוד שאפילו בי"ט שני אם שכח ולא עירב בי"ט ראשון ע"י תנאי יכול לערב כמו שכתב מוהר"ם שאלה תרנ"ד וז"ל פעם אחת שכח הר' שמואל זצ"ל שלא עירב מעי"ט ולא נזכר אלא בי"ט שני דבו אין מועיל תנאו כי אם בי"ט ראשון והורה שיבשלו בהשכמה לי"ט הרבה ויותירו לשבת ועוד הורה לעשות עירוב תבשילין השתא בי"ט ופוסק הלכה בדברי סופרים הלך אחר המיקל והלכה כרבה דאמר כדי שיברור מנה יפה לשבת וכו' ופריך תלמודא אפילו בי"ט נמי ומשני שמא יפשע ומשמע הא לאו הכי יכול להניח עירובי תבשילין אפילו בי"ט וכיון ששכח אין כאן פשיעה ויניח בי"ט עצמו עכ"ל:
ומעתה הדרן לשמעתין דוה שלא הניח עירובי תבשילין ע"י שכחה או אונס ולא הוזכר עד אחר סעוד' שחרית ומספקא לה"ה אם יש איסור לומר למשרתת גויה בי"ט שתבשל לו או לא דנראה לי דאסור דעד כאן לא התירו אמירה לגוי בי"ט אלא בדליכא תקנה אחרת לקיים המצוה וכדי שלא יבטלו המצוה התירו אמירה אבל בנ"ד דאית ליה כמה תקנות וארוכות למכתו שיכול לבשל ע"י עירוב אחרים שיתן תבשילו במתנה והם יבשלו ויחנו לו ואם אינו עושה אלא כדי חייו דהיינו תבשיל אחד יכול לעשותו הוא בעצמו. ועוד שיכול לערב בי"ט ראשון עצמו ע"י תנאי כמו שכתבתי למעלה ואפילו בי"ט שני אם שכח ולא עירב בי"ט ראשון ע"י תנאי יכול לערב:
זה נראה לי לע"ד להלכה ולא למעשה עד שיסכים עמי היושב על כסא ההוראה הלא הוא מורינו ורבינו כסאו יהי נכון לעולמי עד אכ"יר:
נכתב ונגמר בסדר ובשנת עלה נעלה וירשנו אותה ליצירה לפ"ג:
כ"ד הצעיר אברהם פירננדיס ס"ט