שאלה מן השרשים שבידנו שאין בשול אחר בשול לעניין שבת שתבשיל שנתבשל כל צרכו ואח"כ בשלו הישראל במזיד אינו חייב סקילה בשוגג אינו חייב חטאת קבועה כמו שפסק הרמב"ם ז"ל בהלכות שבת נסתפקנו עתה לעניין בשר וחלב שהבשר לבדו מותר והחלב לבדו מותר ולא אסרם הכתוב אלא בהתחברם יחד ע"י בשול אונם אם נתחברו שלא ע"י בשול דהיינו שנתבשל כל אחד לבדו ונתחברו צונן אינם אסורים אלא מדברי סופרים וששאלנו הא זה אם הבשר נתבשל לבדו והחלב נתבשל לבדו ואח"כ חברם יחד ובשלם פעם אחרת עד שרתחו אם עבר על לאו לא תבשל גדי בחלב אמו הואיל והוציאו הכתוב בלשון בשול יהיה מה שיהיה ואפי' נתבשלו ל אחד לבדו או אם אנו אומרים דומיא דשבת שאין בשול אחר בשול שאין לנו יותר חמור משבת יורנו המורה לברכה ומ"ה תמ"ש אכי"ר:
תשובה בהיות ששאלתינו מיוסד' על שני עמודים דהיינו אם יש בשול אחר בשול בענין בשר בחלב או אם אין בשול אחר מול דומיא דשבת ראיתי להביא בתחילה מה שכתבו הפוסקים לענין שבת כדי שבנקל נוכל לבוא להשיב שאלתינו תנן במסכת שבת פרק חבית דף קמ"ה ע"ב זה לשונו כל שא בחמין מערב שבת שורין אותו בחמין בשבת וכל שלא בא בחמין מערב שבת מדיחין אותו בחמין בשבת חוץ מן המליח הישן וקולייס האיספנין שהדחתן זו היא גמר מלאכתן עכ"ל ובגמרא כגון מאי אמר רב ספרא כגון תרנגולתיה דרבי אבא וכו' ע"כ:
ופירש רש"י ז"ל כל שבא בחמין. כלומר שנתבשל שורין אותו בחמין כדי שיהא נמוח: וכל שלא בא חמין כגון בשר יבש שאוכלים אותו חי על ידי הדחק מדיחין אותו ולא אמרינן זהו בישוליה אבל לא שורין: חוץ מן המליח הישן דג מליח של שנה שעברה וקולייס האיספנין. שם דג שאוכלים אותו מחמת מלחו הדחה בחמין והנך אפילו הדחה נמי לא שזהו גמר מלאכתן והוי בשול: כגון מאי: הוי דבר בא בחמין שחוזרין ושורין אותו בחמין: כגון תרנגולתיה דרבי אבא. מבשלה ושהה אותה במים ימים רבים בחמין למחות מאליה ואוכלה לרפואה עכ"ל:
וכתבו התוספות כל שבא בחמין מלפני השבת פי שנתבשל לגמרי כדמפרש לקמן פרק חבית כגון תרנגולתיה דר' אבא וכו ע"כ:
הרי לך מתניתין סתמא דכל דבר שנתבשל לגמרי קודם שבת ששורין אותו בחמין בשבת אע"פ שמבשלו משום דהוי בשול אחר בשול ואין בשול אחר בשול בשבת:
כתב הרמב"ם ז"ל פרק ט' מהלכו' שבת הל' ג' וזה לשונו המבשל על האור דבר שהיה מבושל כל צרכו או דבר שאינו צריך בשול כלל פטור ע"כ:
וכתב הרב המגיד שמקור דינו ממתניתין דכל שבא בחמין מערב שבת וכו' וכתב עוד ומכאן שהמבשל דבר המבושל אפילו באור ממש פטור שאם היה בו משום בשול אפילו בחמי האור היה חיוב עכ"ל:
ומה שהאריך לשונו וכתב ומכאן שהמבשל דבר המבושל וכו' אחר שכתב דמוצא דינו ממתניתין דכל שבא בחמין מערב שבת נראה לי שבא לתרץ דאיך כתב הרמב"ם המבשל על האור דבר שהיה מבושל כיון דבמתניתין שהוא מוצא דינו לא כתב אלא שורין אותו בחמין ולא בשול על האור לזה תירץ שטעמו של הרמב"ם שכתב המבשל על האור הוא משום דאין בשול אחר בשול שאם היה בו משום בשול אפילו בחמי האור היה חייב:
והרא"ש בפסקיו כתב לשון המשנה נראה שדעתו מסכי' בפסק הלכה כסתם משנה אלא שבתרנגולתא דרבי אבא לא פירש כפירוש רש"י והתוספות שפירשו שבישלו אותה לגמרי ושורין אותה וכו' אלא פירש שהיא מלוחה ביותר ושורין אותה במים חמין כדי לאוכלה וכן פירשו הרי"ף והרב המגיד עיין שם:
והרב בית יוסף בשולחנו הטהור סי' שי"ח כתב וזה לשונו תבשיל שנתבשל כל צרכו יש בו משום בשול אם נצטנן וכו' והני מילי שיש בו בשול אחר בשול בתבשיל שיש בו מרק אבל בדבר שנתבשל כבר והוא יבש מותר לשרותו בחמין בשבת ע"כ:
הנה לפניך דעת כל הני רברוותא תוספות הרמב"ם והר"אש והבית יוסף דכלהו סבירא להו דאין בשול אחר בשול בשבת ולעניין בשולי גוים הסכמת כל הפוסקין היא דכל דבר שבשלו ישראל תחלה ובא גוי אחר כך ובשלו אין נאסר משום בישולי גוים דאין בשול אחר בשול כדאיתא במסכת ע"ז דף ל"ח אמר רב אשי אמר רב דגים קטני' מלוחים אין בהם משום בישולי גוים אמר רב יוסף אם צלאן גוי סומך ישראל עליהם משום עירובי תבשילין ע"כ:
ופירשו שם התוספות אם בישלן גוי אחר שמלחן ישראל שרו כיון שקודם בישולן היו נאכלין מחמת מלחן עכ"ל:
והרא"ש כתב דברי רב אש' בפסקיו לפסק הלכה:
והרמב"ם בהלכות מאכלות אסורות פרק י"ז הלכה י"ו כתב וזה לשונו דגים קטנים שמלחם ישראל הרי הם כמו שנתבשלו מקצת בישול ואם צלאן כותי אחר כן מותרים וכל שבשלו ישראל מקצת בישולו בין בתחלה בין בסוף מותר עכ"ל:
והרב ב"י בשלחנו יורה דעה סימן קי"ג כתב דברי הרמב"ם בלי שום מחלוקת עיין שם:
הרי לך דעת כל אלה הרבנים כולם כאחד סבירי להו גם לעניין בשולי גוים דאם בישלו ישראל תחלה ואחר כך בלאו או בשלו כותי מותרים ואין בו משום בשולי גוים כיון שכבר בשלו ישראל דאין בשול אחר בשול:
ולעניין אסור בישול בשר וחלב לחייב מלקות למבשלו משום לא תבשל גדי מצאנו דהמבשל שלא כדרך בישול שאין חייב מלקות אלא שהוא אסור מדבריהם כדי שלא יבוא לבשל דרך בישול דאז חייב מלקות וכן כתב הרמב"ם פרק ט' מהלכות מאכלות אסורות הלכה ו' וזה לשונו המעושן והמבושל בחמי טבריה וכיוצא בהן אין לוקין עליו וכן המבשל בשר במי חלב או בחלב מתה או בחלב וכר או שבישל דם בחלב פטור ואינו לוקה על אכילתו משם בשר בחלב ע"כ:
כתב הרב המגיד המעושן והמבושל וכו' המעושן בעייא דלא איפשיטא בירושלמי בנדרים פרק הנודר אן המבושל וידוע שספק תורה להחמיר ואון לוקין עליו: וכן המבשל בשר בפרק כל הבשר ברייתא. ובכל אלו נראה שסבור רבינו שהוא פטור אבל אסור וכן עיקר עכ"ל ונ"ל משום דלא הוי דרך בישול אלא כשבשל על האור:
הא קמן דעת הרב ז"ל דאפילו שבישלה כשהם חי' הואיל שבשלם בחמי טבריא לא הוי בישול אם כן נמצינו למדין דכל היכא שבישלם שלא כדרך בישול לא לק' והוא הדין נמי לדעתו ז"ל כשבישלם כשהם מבושלים דלא לק' דמאי שנא דהתורה לא אסרם אלא בשבושלם דרך בשול שהו שנתבשלו כשהם חי' על האור ולא כשבישלם בחמי טבריא ולא כשבישלם כשהם מבושלים דאין דרך לבשל דבר מבושל ואם בישלו אין חייב דאין בישול אחר בישול כמו שכתבנו לגבי שבת שהוא חמור שיש בו איסור סקילה כל שכן לגבי בשר וחלב שאין בו אלא מלקות:
והר"בי פסק כלשון הרמב"ם בשולחנו הטהור י"ד ס' פ"ז סעיף ו' וזה לשונו המעושן והמבושל בחמי טבריא אין לוקין עליו וכן המבשל בשר במי חלב או בחלב מתה או בחלב זכר או שבישל דם בחלב פטו' ואין לוקין על אכילתו:
והרב פרי חדש כתב דהמעושן אסור מן התורה דאף על גב דלא איפשיטא בנדרים איפשיטא בירושלמי בשבת פרק כלל גדול המעשן בשבת חייב משום מבשל והוא הדין לעניין בשר וחלב אבל המבשל בחמי טבריא דבשבת לא מחייב משום מבשל הוא הדין לעניין בשר וחלב דלא אסיר מן התורה עיין שם:
ומעתה נבוא לנדון שאלתינו שנסתפק ה"ה אם הבשר נתבשל לבדו והחלב נתבשל לבדו ואחר כך חברם יחד ובשלם פעם אחרת עד שרתחו אם עבר על לא תבשל גדי בחלב אמו הואיל והוציאו הכתוב בלשון בשול יהיה מה שיהיה וכו':
ואען ואומר דבודאי הגמור לא עבר על לאו דלא תבשל גדי וזה נוכל להוכיחו מסברא ומקרא: מסברא דכשם ממבשל בשבת דבר שהיה מבושל כל צרכו פטור ולא לקי מטעם דאין בשול אחר בשול וכמו שפסקו הפוסקים בנדון דידן גם כן מגל שכן שהמבשל בשר בחלב דבר שהיה עו מבושל שלא עבר על לאו דלא תבשל דהשתא גבי שבת שהוא חמור המבשל פטור זמם דאין בשול אחר בשול גבי איסור בשול בשר וחלב שהוא קל שאין בו אלא לאו כל שכן שיהיה פטור מטעם דאין בשול אחר בשול. ומקרא דהלכה פסוקה היא דהמבשל בשר וחלב שלא כדרך בשול אין לוקין עליו שכתב הרמב"ם המבושל בחמי טבריא אין לוקין עליו והטעם משום דלא הוי בשול דאין דרך לבשל בחמי טבריא ואפילו שבשל' כשהן חי' אלא באור כל שכן בנ"ד שבשלן כשהן מבושלין דלא לקי משום דהוי שלא כדרך בשול דלא הוי דרך בשול אלא כשהן חי' אלא שאסור מדבריהם כדי שלא יבוא לבשל דרך דרך בשול על האור וכשהוא חי דאז חייב מלקות משו' לא תבשל גדי דהתורה לא אסרם אלא כשבשלם דרך בשול דהיינו שנתבשלו שניהם כאחד כשהם חיי' ועל האור ולא כשבשלם כשהם מבושלים משום דאין דרך לבשל דבר המבושל כמו לגבי שבת דאמרינן דאין בשול אחר בשול והיינו שהוציאו הכתוב בלשון בשול ולא לחייב אפי' בשבישל' כשהם מבושלים דאם כן יהיה בשר וחלב הקל יותר חמור משבת שיש בו סקילה אלא ודאי דבנדון דידן לא עבר על לאו דלא תבשל גדי והוי דומיא דשבת שאין בשול אחר בשול ולא לקי אבל איסורא דרבנן איכא:
זאת תורת העולה מכל מה דכתיבנא דבנ"ד שבשלם כל אחד לבדו הבשר והחלב ואח"כ חזר ובשלם יחד דלא לקי משום לא תבשל גדי חדא משום דהוי בשול אחר בשול דאפילו בשבת החמור לא לקי כל שכן לגבי בשר וחלב הקל דלא לקי ועוד שבשלם שלא כדרך בשול והא כבר כתבתי דלדעת הרמב"ם ושאר הפוסקים כל היכא שבשלם שלא כדרך בשול לא לקי ובנ"ד הוי שלא כדרך בשול כיון שבישל דבר שהיה כבר מבושל ואין דרך בני אדם לבשל אלא כשהוא חי ולא כשהוא מבושל דהתורה לא אסרם אלא כשבישלם יחד דרך בישול כמו שכתב ה"ה שם ומדכתב דרך בשול משמע דלא סגי בשבישלם יחד אלא צריך שיבשלם דרך בישול לאפוקי אם בישלם אחר שכבר נתבשלו דלא לקי אלא שהוא אסור מדרבנן: לזאת דעתי נוטה להלכה. אם יסכים עמי הרב היושב על כסא. האל ממעונו לו ירצה ירום ויאריך מלכותו ויתנשא עד יקים לנו דבר החוזה האל ירחם על שפל ונבזה עם ביאת משיחנו במהרה בימינו כן יהיה למחר האות הזה אכי"ר:
בסדר ובשנת וכפר עליו הכהן לפני ה' ונסלח לו לפ"ק:
הצעיר אברהם פירננדיס יצ"ו