שאלה י איש אחד מן האנוסים היה  בחברת איזה יהודים ויגד להם ארץ מולדתו אשר בא משם וכל מה שאירע לו טרם ואחר צאתו ממנה ושנתעכב במקום אחד בעברו דרך שם איזה שנים ולהיות כי יהודי אחד הלך לו אל המקום שנתעכב שם האנוס וישב שם כעשר שנים והיה נושא ונותן עם היהודים האלה ויען כי זה שנתים לא הריץ להם אגרות כאשר בתחלה דרשו ממנו אם היה מכירו השלום לו ואם עודנו חי ויאמר להם האנוס כי הכירו ויספר להם אח כל הקורות אותו בהיותו שם וכי בשנה שעברה נפטר וחלי"ש מיבעיא לן השתא מי נימא דהאנוס ההוא חשיב כבר ישראל ומשיאין את אשת היהודי הנז' טל פיו ואע"פי שבא הדבר על ידי שאלה ולא היה מסיח לפי תומו או דילמא כגוי חשבינן ליה וכיון שלא היה מל"ת אין משיאין אותה על פיו יורה המורה ומהתמ"ש:
תשובה תחילת כל דברי צריך לחקור אם האנוסים נידונים כגויים או כישראלים נראה דמילתא דפשיטא היא שכל אנוס שנאנס ממושל העיר לעבוד ע"ז גם כי לפנים הוא עובד דהיינו מיראת המושל שלא יהרוג אותו ובידו לצאת מתחת ממשלתו של המושל הרשע ההוא וללכת תחת ממשלת מושל אחר לעבוד את בוראו ואינו עושה הרי הוא עובד עבודה זרה במזיד דאפי' מי שחושב שהדבר האסור מותר ולבו אונסו ועושה קאמר רבה מי גלות בפ"ב דמכות דקרוב למזיד הוא והיינו משום שהיה לו ללמוד ולא למד וכן נמי קאמר התם קסבר בהמה ונמצא אדם קרוב למזיד הוא שהיה לו לעיין וכן נמי תניא בריש ההיא פרק' בשגגה פרט למזיד ומפרש החם פרט לאומר מותר דאומר מותר קרוב למזיד הוא ואע"ג דגבי חלב ושבת אמרינן פרק כלל גדול דהאומר מותר שוגג הוא וחייב חטאת וכתבו התוספות התם וכן פרק ארבע מיתות וכן פרק כלל גדול דמשום דכתיב גבי גלות בשגגה יתירא הוא דדרשינן פרט לאומר מותר אבל גבי חלב ושבת אומר מותר שוגג הוא כיון שלא ידעו באותה מצוה מעולם ואין להם מי שילמדם דהא בין הגוים הם:
אבל באסור ע"ז החמורה שכל המודה בה ככופר בכל התורה כלה שהיא עקר אמונתינו ומחשבה רעה הקב"ה מצרפה למעשה ואין לך אדם מישראל ואפילו רק שברקים שאינו יודע שהעובד ע"ז ומשתחוה לה חייב מיתה ואפילו להנאתו אלא שיצרם תוקפם ועובדים ומשתחוים כל ימי היותם תחת ממשלתו של מלך הרשע להנאתם שיחשבו ויבריחו ולבא אל ארצנו לחסות תחת כנפי השכינה ואינם בורחים לבא דודאי יש לנו לומר דלאו קרוב למזידים הם אלא מזידים גמורים הם דכיון דאפילו מי שלבו אונסו בכל המצות וחושב שמותר אמרינן דכיון שהיה נו ללמוד ולא למד קרוב למזיד הוא סברא גדולה היא דכל היכא דידע דאסור ויש בידו לצאת מהאסור ואינו יוצא מזיד גמור הוא וכל שכן באסור ע"ז החמורה וכדכתיבנן:
וכן כתב הרמב"ם בהדיא בפרק חמישי דהלכות יסודי התורה וז"ל ואף על פי כן משני שעבר באונס אין מלקין ואין ממיתין אותו בית דין וכו' עד שאין מלקין וממיתין אלא לעובד בעדים והתראה שנאמר בנותן מזרעו למולך ונחתי את פני באיש ההוא ומפי השמועה למדו ההוא לא אנוס לא שוגג ולא מוטעה אבל אם יכול למלט נפשו ולברוח מתחת יד המלך הרשע ואינו עושה הוא נקרא עובד עבודה זרה במזיד הוא ולא כלל ולא כתב סתם ופשיטא דאפילו דיוצא משם והמלך לוקח ממנו קאמר הרב דכל היכא שיכול למלט נפשו דוקא ולברוח ואינו עושה דמזיד גמור הוא:
ולעניין בניהם הבאים אחריהם מלתא דפשיטא דכשנתגדלו אפילו שעה אחת ולא יצאו דמזידים הם כאביהם דפשיטא שגם כי אבותיהם משתחוים לעבודה זרה מלמדים לבניהם מה שכבר ידעו הם ואומרים להם שאסור להשתחוות לע"ז שהיא עקר האמונה ולא דמו לגר שנתגייר בין הגוים וכו':
ומטעם זה רבים מהם יוצאים לחסות תחת כנפי השכינה והיכי דבגר שנתגיירו בין הגויים ומטעם זה רבים מהם יוצאים ממשלתו של המלך הרשע ההוא ובאים תחת כנפי השכינה וכי היכי דבגר שנתגיירו בניו עמו אמרינן בפרק קמא דכתובות שאם הגדילו  אפילו שעה אחת ולא מיחו משם ואילך הרי הם כישראלים ליענש בכל עונשי בית דין הכא נמי אלו אם הגדילו ובידם לצאת ואינם יוצאים דמזידים הם:
ונראה שיש לבי לדון ולאמר ומה בקטנים שנתגייר אביהם שלא אבות אבותיהם היו ישראלים מעולם ושייך לומר שטועים אעיקרא קאי שטועים הם לומר שאביהם טעה שנתגייר ולא טוב עשה בעמיו שהולכים אחרי עקבותיהם של אבי אביהם דגיורא עד עשרה דרי לא תבזה ארמאה באנפי שלעול' נוטה אחרי ארמאי וכן טועים שחושבים שמאחר שאבי אביהם היה גוי ומת בגיותו והדבר מסופק בידם יעשו כמוהו או כאביהם בשביל שלא מיחו שעה אחת לא יהיו נענשים כישראלים כיון שהדבר מסופק בידם והם בהין ולאו ורפיא בידייהו בדעתם אפילו הכי אמרינן שאם לא מיחו אפילו שעה אחת שנענשים בכל ענשי בית דין בני האנוסים שישראלי' גמורים הם והגדילו אם עומדים בשמדותם תחת יד המלך הרשע לא כל שכן שיש לנו לומר מזידים הם ליענש בכל ענשי בית דין כיון שבידם למלט נפשם ולצאת ואינם יוצאים ואם פשיטא דמינים הם ומזידים אותם וכן המשומדים אשר במלכות הרשעה שנעשו לאנסם ולא ראינום אוכלים דברים שאינם ראויים לאכילה עד שנאמר להכעיס הם אוכלים וכההיא דפרקא בתרא דהוריות דתניא אכל חלב הרי זה משומד ואיזהו משומד אוכל נבלות וטרפות ושקצים ורמשים ומבעי לן התם מאי קאמר וחשי' דהכי קאמר אכל לתאבון הרי זה משומד להכעיס הרי זה מין פירוש דאוכל חלב שמא לתאבון אכלו שהוא טוב לאכול משום הכי קאמר זה האוכל נבלות וטרפות וכו' פירוש נבלה שמתה מחמת חולי וטרפה שנשברה מפרקתה שמא הולכת ואינה הולכת ואינה ראויה לאכילה ואם לא אכל אלא להכעיס אבל לא מיירי כשנשחטה בסכין דלא הוי קרוי בסתמא משומד להכעיס דשמא אכלה לתאבון שהיתה טובה לאכול כך פירשו התוספות ז"ל בפרק אין מעמידין הרי לפנינו שאם לא נראה אותו אוכל דברים שאינם ראויים לאכילה אף על פי שאנו רואים אוכל חלב ודברי' הראוים לאכילה לתיאבון חשבינן ליה כמשומד שבמלכות שנשתמדו לאונסם ולא ראינום שאוכלים דברי' שאינם ראויים לאכילה ומה שעומדי' במלכות ואינם בורחים להנאתם הם עומדים ואם מראים שמשתחוי' לע"ז הוא לאונסם הוא כדי שלא יהרגו ועוברים על מצות ונקדשתי וכו':
שהיה להם ליהרג או לצאת משם והוו משומדים לאותו דבר להנאתן דהיינו לתאבון לשונו שם עכשיו דכל מה דכתיבנא דכל אותם המשומדים שנשתמדו לאונסם ובידם לצאת ממקומ' ללכת אל מלכות אחרת ולשוב בתשובה ואינם יוצאים אלא עומדי' בשמדותם במקום אשר אנסום ומשתחוי' לע"ז להנאתם הרי הוא כמשומד אוכל נבלות להכעיס וגריעי מיניה:
דהא בפ' אין מעמידין אמרינן איתמר משומד פליגי רב אחא ורבינא חד אמר לתאבון משומד פירוש אוכל נבלות לתאבון משומד להכעיס מין וחד אמר אפילו להכעיס משומד אלא אי זהו מין זה העובד ע"ז ומדקאמר זה העובד ע"ז סתם ולא קאמר משומד לע"ז כלומר להשתכר על ידי עבודתו אלמא בעובד ע"ז ליכא לפלוגי בין היכא דעבדו להכעיס להיכא שעבדו להשתכר דבין כך ובין כך מין הוא אליבא דכולי עלמא משום דע"ז חמירא טובא שהמודה בה ככופר בכל התורה כולה כלל העולה מכל דכתיבנא שכל האנוס שלא עשה תשובה בפנינו כגוי חשבינן ליה וכיון ע"י שאלה בא הדבר ולא היה מסיח לפי תומו אין משיאין אותה על פיו הנראה לעניות דעתי אם יסכים עמדי מורינו הרב היושב על כסא ההוראה ה' יאריך ימיו ושנותיו אמן: באמשטרדם כ"ד לחודש אייר התקמג לפ"ג:
אני הצעיר יוסף פיזא נר"ו: