שאלה נא ראובן נל"ע וח"ליש ושמעון אחיו הלך אצל אלמנתו ושאל לה במרמה ליתן לו החפצים טובים ומרגליות שהיו לה מעיזבון בעלה ושהוא ישתדל בעדה למכרם ולתן לה שיוויים כדי שלא יבא איש נכרי אשר לא אחיו הוא ויעכבם או לא יתן לה שיוויים והאלמנה הנז"ל בניקיון כפיה ובתום לבבה. נתנה הכל ביד יבמה ויהי אחר טבור זמן מה שהאלמנה הנ"ל ראתה שיבמה לא היה מדבר עמה על ענין החפצים מאומה שאלה מאתו. ליתן לה החפצים והמרגליות שנתן לו או שיוויים ושמעון השיב לה שרוצה לעכבם בפרעון חוב שיש לו על אחיו ושעכשיו הוא המוחזק בנכסים הללו ושאין יכולת בידה להוציאם מידו הגם ששטר כתובתה מוקדמת לפי שדין ב"ח לגבות במטלטלים אפילו הוא מאוחר והאלמנה השיב אמריה לו שחוב כתובתה כבר היה תפוס בידה: מאלו החפצים ומרגליות ושקי"ל דאם תפסה שאין מוציאין מידה ומה שהוציאם הוא מידה לא היה אלא למוכרם ושבמרמה לקחם מידה ובזה רבתה הקטטה ביניהם ובאו לבית מדרשו של ש"ם להוציא לאור משפטם ולשים שלום ביניהם ומאת ה' תמ"ש:
תשובה הלא לאמונה כי מהיום אשר נשאלתי על הנדון הלז בהיותי עומד על צדדי השאלה לראות לאיזה מהצדדים הדין היה נוטה כמעט שעברתי עליהם שהיתה על יד ה' ויסור יסרני יה בחולי הקדחת ויחד כל עצמותי וארכובותי דא לדא נקשן מחמת השחפת שגבר עלי ברבים מכאובים וכאב הראש העולה בראש כולם ונהייתי ונחליתי עד כי מרוב חולשתי הכשיל כחי וכהה מאור עיני והוכרחתי להיות חונה ברפי"דים. זה רפיון ידים של תורה בעו"ה עד ישקיף וירא ה' מן השמים וישלח דברו וירפאני ויחלימני ויעמדיני על כני בנחת ולא בצער ברב עז ושלום נס"ו ובין דא לדא לא יכולתי להתאפק מלחזור על הדברים אשר כבר רשמתי בזכרוני טל הנדון הנ"ל כדי שלא להשיב פני החכם השואל נר"ו ריקם וזה החילי:
מעיקרא היה נלע"ד לכאורה שהדין עם שמעון לעכב בידו החפצים והמרגליות הנז"ל בפרעון תחוב שהיה לו על אחיו ושלא היה יכולת ביד האלמנה הנז"ל להוציאם מידו אף ששטר כתובתה מוקדמת לחוב הנז"ל בהיות שכך הדין נותן שבמטלטלין הב"ח קודם לגבות אפילו שהוא מאוחר. כדאיתא בפ' הכותב בכתובות דף ע"ו ע"א אהא דאמר אמיתר משמיה דרב ממא וז"ל האי מאן דאיכא עליה כתובת אשה וב"ח ואית ליה ארעא ואית ליה זוזי לב"ח מסלקינן בזוזי ולאשה בארעא האי כדיניה והאי כדיניה ואי לא איכא אלא חד ארעא דלא חזיא אלא לחד לב"ח יהבינן לה לאשה לא יהבינן לה. מאי טעמא יותר שהאיש רוצה לישא אשה אשה רוצה להנשא וכו' ע"כ:
ופירש רש"י ז"ל וז"ל הא כדיניה זה הלוה מעות וזו סמכא על שעבוד הקרקע והיא לא נתנה כלום ואם בשביל נכסי צאן ברזל הנישומין בכתובה הוא זוכה בהן מיד וזו צירפתן עם הכתובה על שעבוד הקרקע ולא חזיא אלא לחד אין בה אלא כדי לא' מהם לב"ח יהבינן. שלא תנעול דלת בפני לווין יותר ממה שהאיש רוצה וכו' ולא חיישינן לומר משום חינא וכו' עכ"ל:
והרי"ף והרא"ש ז"ל שם בפ' הכותב כתבו וז"ל שמעינן מהא דאמימר דכל היכא דכי אהדדי נינהו וליכא דינא דקדימה לחד מנייהו כגון מטלטלין בזמן הזה וליכא אלא שיעור א' לחד מנייהו לב"ח יהבינן לאשה לא יהבינן דיותר שהאיש רוצה לישא אשה אשה רוצה להנשא וכו' ע"כ: וכ"ב הרמ"בם ז"ל בפ' י"ז מהלכות אישות הלכ' ה' וו' וז"ל מי שמת והניח אשה וב"ח וקרקע שאין בו קדימה האשה נדחית מפני הב"ח והוא גובה חובו תחילה וכיון שתיקנו הגאונים שתגבה האשה והב"ח מן המטלטלים והדבר ידוע שאין דין קדימה במטלטלין אם לא הניח מטלטלין כדי ליתן לשניהם נותנים לב"ח כל חובו תחילה ואם נשאר לאשה מה שתטול בכתובתה תיטול ואם לאו תדחה וכו' עכ"ל: וכן פסקו הטור ומרן ז"ל באה"ט בסי' ק"ב ע"ש:
נמצינו למדין מכל זה שהב"ח קודם לגבות מן המטלטלין אעפ"י שהוא מאוחר וכתובת האשה קדמה לו שהב"ח יטול כל חובו תחילה ומהנשאר תטול האשה בכתובתה כדכתיבנא:
אמנם כל הנז"ל לא איירי אלא דוקא מה שנכלל בשם כתובה לענין זה דהיינו המנה ומאתים בלבד עם התוספת ומטעמא דבכל הא היא לא נתנה כלום וכדכתיבנא וכדכתב הרב המגיד ז"ל בפ' י"ז מהלכות אישות לדעת הרמב"ם ז"ל שלא הורע כח האשה אלא בעיקר הכתובה שהרי לא חסרה בה כלום וכו' ע"כ ע"ש:
ומהאי טעמא דין התוספות ג"כ הוא כדין עיקר הכתובה כדהוכיח הרדב"ז ז"ל בישנות בסי' ע"א ע"ש וכן מתבאר מדברי מוהר"חש ז"ל בס' תורת חיים בסי' י"ז והגם שהרב בעל כנה"ג ז"ל בהגהת הב"י אות ה' כתב בשם מוהרח"ש ז"ל בסי' נ"ד דתוספת דידן דינו כדין הנדוניא וכו' עיין באותה תשובה בח"ב דלא חילק וכתב סתם דדין התוספת כדין עיקר הכתובה ועיין בס' מים רבים למעלת א"א מ"ו ז"ל בחלק אה"ע בסי' כ"ג ששם האריך בענין זה. וחילק בין תוספת דידן לתוספת הנדוניא והכתובה וכו' ע"ש:
דנמצא דכל האי דכתיבנא לעיל לזכות לב"ח הוא דוקא לענין עיקר הכתובה אבל על הנדוניא דהיינו הנכסים שהאשה הכניסה לבעלה הרי היא בנכסים הללו כבעלת חוב ואין שום קדימה לב"ח על האשה בנדונייתה וכדכתבו הרשב"ש ז"ל בסי' קכ"ח והמב"יט ז"ל בח"א בסי' קמ"ט והרמ"א ז"ל בסי' קי"ז וכן מתבאר מדברי הר"אש ז"ל בסי' צ"ב ומדברי מוהר"חש ז"ל בתשובה סי' כ"ד וכן נראה שהוא דעת הרמ"בם ז"ל שכן כתב בריש פ' י"ו מהלכות אישות וז"ל הנכסים שמכנסת האשה לבעלה. בין קרקע בין מטלטלין בין עבדים אעפ"י שהן נכתבים בשטר הכתובה. אין נקראים כתובה. אלא נדוניא שמם ואם קיבל הבעל אחריות הנדוניא עליו ונעשית ברשותו אם פחתו פחתו לו ואם הותירו הותירו לו והרי זה נקראת נכסי צאן ברזל ואם לא קיבל אחריות הנדוניא עליו. אלא הרי היא ברשות האשה אם פחתו פחתו לה: ואם הותירו הותירו לה והרי זה נקראת נכסי מלוג וכו' עכ"ל עש: ושם בפ' י"ז הלכה ז' כתב וז"ל. היו כתובים בכתובתה נצ"ב וטענה שנאבדו. או שלקחם הבעל הרי היא בנצ"ב שלה כשאר בעלי חובות ונשבעת שלא לקחה אותם ושלא נתנה ולא מחלה וחולקת עם הב"ח וכו' עכ"ל ע"ש:
והרב המגיד ז"ל האריך שם בפ' י"ו וי"ז להביא ראיות לדעת הרמ"בם ז"ל. והעולה מדבריו שלא הורע כח האשה אלא בעיקר הכתובה בלבד שהרי לא חסרה כלום. אלא הבטל נותן הכתובה משלו אבל הנדוניא שהאשה הביאה לו משלה. הרי היא בה כב"ח וכו' ע"כ ע"ש: וכ"כ הרב בעל התרומו' ז"ל בשער מ"ג וכתב שכן כתבו חכמי לו ני"ל ז"ל וכן נרא' מדברי מרן ז"ל שם בכ"מ שכ"כ בשם הריב"ש ז"ל ע"ש: ובאה"ע סי' ק' כתב שדעת הרש"בא ז"ל בזה. כדעת הרמ"בם ז"ל ע"ש: וכ"כ הרב בעל נימוקי יוסף בשם הרט"בא ז"ל ורבותיו ובעלי התוספות ורבינו ירוחם ז"ל וכו' ע"ש וכן נראה מדברי מוהר"י וייל בסי' ע"ח וממוהריב"ל ז"ל בח"א דף מ"ט והרב בעל תומת ישרים בסי' ה' וכן מתבאר מדברי מוהרח"ש ז"ל בס' תורת חיים בח"ב סי' ז' ועיין עוד שם בחלק עיגונא דאתתא בסי' נ"ד. ובס' מים רבים למעלת א"א מ"ו ז"ל בחלק אה"ע בסי' כ"ג ע"ש ותמצא שכל הנו רבוואתא ז"ל מסכימים בזה לדעת א' כדכתיבנא:
ואחרי אשר הודיע לנו אלדים את כל זאת מטתה נבא לענין שאלתינו דנ"ד כיון דלא איירינן כי אם דוקא על שטר הכתובה דהיינו על המנה ומאתיים עם התוספת ולא על הנדוניה ועל תפיסת חפצים ומרגליות דהיינו מטלטלין שאין בהם דין קדימה דלכאורה היה נלע"ד שהדין עם שמעון לעכב בידו החפצים ומרגליות הנז"ל לגבות את חובו: שהיה חייב לו אחיו ואע"פי שחובו הוא מאוחר וכתובת האלמנה הנז"ל קדמה לו וכדהוכחנו לפי סברת כל הני רבוואתא ז"ל דכתיבנא:
אבל אחר העיון וההשקפה כדחזי נראה שבנ"ד הדין עם האלמנה הנז"ל בהיות שאלו החפצים ומרגליות כבר היו תפוסים ביד האלמנה בחיי בעלה אלא שלעת עתה בא שמעון בערמה ובמרמה להוציאם מידה באמרו שהיה רוצה להשתדל בעדה. למכרם וליתן לה שוויים כדי שלא יבא איש נכרי אשר לא אחיו הוא וכו' ואחר שהאלמנה העניה הזאת בטחה בו ובתום לבבה ובנקיון כפיה מסרם לו בא לומר שרוצה לעכבם בידו בפרעון חוב שיש לו על אחיו בהיותו עכשיו הוא המוחזק בחפצים ומרגליות הללו וכו':
אשר על כן אני אומר של"מ שבנדון כזה אינו נקרא מוחזק אלא גזלן ורמאי כיון שברמאות באו לידו ועוד שכיון שבנ"ד כתובת האלמנה הנז"ל קדמה לחוב כנראה מהצעת השאלה. יש בידינו להוכיח לפי סברת כמה רבוואתא שכל שזמנו קודם שתגבה תחילה. כדכתבו הרש"בץ ז"ל בח"ב סי' ש"ו ושי"ט והרב בעל פני יהושע בחלק אה"ע סי' י"ד והרב בעל ס' משפטים ישרים בתשובה מוהר"ש ן' חאסון ז"ל בסי' ל"ח וכדכתב בפי' הרמב"ם ז"ל בפ' י"ז מהלכות אישות הלכה א' וז"ל היה עליו ש"ח אם החוב קודם גובה הב"ח תחילה ואם הכתובה קדמה גובה האשה תחילה וכו' עכ"ד ע"ש:
ובר מן דין בנ"ד החפצים והמרגליות הנ"ל כפי הצעת השאלה כבר היו תפוסים ומוחזקים ביד האלמנה הנז"ל בחיי בעלה ומהניא לה האי תפיסה כדי לזכות בהם כדכתב הרמב"ם ז"ל בפ"ח מהלכות אישות הלכה י"א ו"זל וכן אם תפסה מטלטלין בכתובתה בחיי בעלה ומת גובה מהם אבל אם תפסה אחרי מותו לכתובתה אינה גובה מהם וכו' ע"ג:
וממוצא דבר אתה למד בנ"ד שתפסה אותם מחיי בעלה דליכא מאן דפליג דיגבה מהם כדכתיבנא:
ומה גם לסברת הרש"בץ ז"ל שסובר דתפיסת האלמנה לכתובתה דמהניא אפי' לאחר מיתת בעלה כדכתב שם בח"ג בסי' קצ"ד ע"ש וכדכתיבנא:
אמנם צריך שנדע דכל כי האי דכתיבנא לעיל הוא כפי דינא דגמרא. אבל אח"כ כשראו הגאונים ז"ל שכבר בימיהם רוב עסקי בני אדם הוא במטלטלין ומעט הם אשר יש להם קרקעות תיקנו שתגבה האשה כתובתה אף מן המטלטלים ומקצת חכמים הנהיגו לכתוב בכתובה בין מקרקעי בין מטלטלי והועילו בזה כדי שתגבה האשה כתובתה מן היורשין מטלטלין בתנאי זה מן הדין ולא מתקנת הגאונים ז"ל: וכן כתב הרמב"ם ז"ל בפ' י"ו מהלכות אישות הלכה ז' וז"ל תקנו הגאונים בכל הישיבות שתהיה האשה גובה כתובתה אחרי מות בעלה אף מן המטלטלין כדרך שהתקינו לב"ח לגבות מן המטלטלין ופשטה תקנה זו ברוב ישראל וכן שאר תנאי כתובה כולן ככתובה הן וישנן במטלטלין כבקרקעות וכו' עכ"ל ע"ש:
ברם בזמנינו זה כבר נהגו כ"ע לכתוב בכתובה מטלטלי אגב מקרקעי והועילו בזה שיש לה דין ב"ח גמור ול"מ שאין לב"ח שום קדימה עליה אלא שגם היא טורפת מן הלקוחות וכדבעינן להוכיח לקמן בע"ה:
והשתא דאתית להכי יש לנו לפרש דהאי דכתיבנא לעיל בשם הרמב"ם ז"ל. שאם תפסה האשה לכתובתה מטלטלין אחרי מות בעלה שאינה גובה מהן וכו' דזה לא כתבו כי אם דוקא באות וזמן שהיו נוהגין לדון כפי דינא דגמ' שלא היה הכתובה נגבית מן המטלטלין. אבל כפי דידן בזמנינו זה שאנו נוהגים לכתוב בכתובה מטלטלי אגב מקרקעי כדכתיבנא ודאי שאפילו הרמ"בם ז"ל יודה שגובה מהם אפילו לא תפסה מחיים כי אם אחרי מות בעלה. וכן נראה שהבין כן מרן ז"ל בכ"מ וכדהוכיח מעלת א"א מ"ו זלה"ה בספרו מים רבים בחלק אה"ע סי' כ"ג ע"ש:
ומעתה כיון שכבר האידנא נהגו לכתוב בכתובה מטלטלי אגב מקרקעי: וגובה אף ממטלטלי הוסיפו לחת כחה לאלמנה להיות טורפת חוב כתובתה מן הלקוחות שכן אמרו בפ' חזקת הבתים בב"ב דף מ"ד וז"ל אמר רבא אי אקני ליה מטלטלי אגב מקרקעי קני ליה מקרקעי וקני ליה מטלטלי וכו' ע"כ:
ופירש רשב"ם ז"ל שם. והוא דכתב ליה בשטר השעבוד דלגמרי משעבד להו מטלטלי בהדי מקרקעי וכו' ע"כ: והרמ"בם ז"ל בפ' ח"י מהלכות מלוה ולוה כתב וז"ל הקנה לב"ח כל המטלטלין ט"ג קרקע שיש לו להיותו נפרע מן הכל הרי זה טורף מאותן המטלטלין והוא שיכתוב לו בשטר חובו שהקניתי לך כל המטלטלין שיש לי שלא כאסמכתא ודלא נטופסי דשערי וס' ע"כ:
וממוצא דבר אתה למד שכיון שלגבי ב"ח אעפ"י שמן הדין אינו טורף מן המטלטלין אם הקנה וכתב בשער מטלטלי אגב מקרקעי טורף המטלטלין מן הלקוחות ה"ה לענין הכתובה אם כתב שם מטלטלי אגב מקרקעי דטורף ג"כ מן הלקוחות כדכתיבנא:
וכן מצאתי הדבר מבואר להרב המגיד ז"ל בפ' י"ז מהלכו' אישות שכתב וז"ל מדברי רבינו נראה שאע"פי שלא כתב לה מטלטלי אגב מקרקעי אלא מקרקעי ומטלטלי גובה מן הדין מן היורשים אפילו מטלטלי וכן כתב הרשב"א ז"ל בסוף כתובות ואם כתב לה מטלטלי אגב מקרקעי אפילו מן הלקוחות גובה מטלטלין כמבואר בפ' י"א מהלכות מלוה ולוה וכו' ע"כ: ובפ' כ"ב הלכה י"ב הוסיף ואמר שלדעת רבינו נראה שאם כתב בכתובה מטלטלי אגב מקרקעי שלוקחים קרקע מן המטלטלין שהניח האב שהרי משועבדין הן לה מן הדין ולא מן התקנה הנז' ע"כ: ובפ' ך' מהלכות מלוה ולוה לענין הב"ח כתב וז"ל ודע דכשאמרו דאין דין קדימה במטלטלין הוא דוקא כשלא כתב לו מטלטלי אגב מקרקעי אבל אי כתב לו ודאי דיש בהן דין קדימה שהרי הוא טורף מן הלקוחות כנז' בפ' י"ט וכו' ע"כל ע"ש:
וכן מצינו להרא"ש ז"ל בפ' הכותב שכתב. שלא אמרו שאין קדימה במטלטלין אלא כשלא כתב מטלטלי אגב מקרקעי אבל אי כתב אף טורפת מן הלקוחות ע"כ ע"ש וכן כתב הר"ן בפ' מי שהיה נשוי וכן פסקו ריב"ה ומרן ז"ל בטור אה"ט בסי' ק"ב וכן לענין הב"ח בעור ח"המ בסי' ק"ד כתבו וז"ל שיעבד לו מטלטלי אגב מקרקעי דינו כמקרקעי ואם קדם המאוחר וגבה מוציאין מידו וכו' ע"כ ע"ש:
ומוהרש"ך ז"ל בח"א סי' כ"ה כתב דאפילו תפס הב"ח דמוציאין מידו ונותנים לאלמנה וכמו כן פסקו רשב"ץ בח"ג סי' ס"ג ובנו הרש"בש בסי' רמ"ח ע"ש: ועיין בספר פני יהושע בח' אה"ע סי' ד' והרב בעל פנים מאירות בח"ב סי' ק"א כתב שאם בכתובה כתוב בפי' ששעבד כל נכסיו דהיא קודמ' לב"ח וכו' אעפ"י שהוא מוקדם וכתב שכן פסק הלכה למעשה וכו' ע"כ ע"ש:
ומעתה תדין ק"ו לעצמך בנ"ד דלא מבעיא שהאידנא כ"ע כותבין ומשעבדין בכתובה המטלטלי אגב מקרקעי אלא שבנ"ד כתובת האלמנה קדמה לב"ח וג"כ תפסה והחזיקה בחפצים ובמרגליות הנ"זל אפילו בחיי בעלה ולא הוציא הב"ח החפצים והמרגליות הללו מיד האלמנה לגבות את חובו הנ"ל כי אם במרמה ובערמה שמן הדין חייב להחזירם לה ואם יסרב בדבר שמוציאין אותם מתחת ידו בעל כרחו ע"י בי דינא ויתנו לאלמנה כדחזו לה וכדכתיבנא:
וממוצא דבר אתה הראת לדעת דהאידנא כתובת האשה והב"ח שוים הם לגבות מהמטלטלים ושאם שעבדו בשטר מטלטלי אגב מקרקעי דטורפין מן הלקוחות. וכשיש להם קדימה אם קדם המאוחר וגבה. דמוציאין מידו ומינה תדון לנ"ד של"מ שכתובת האלמנה הנ"זל קדמה לחוב יבמה כמוצע בשאלה. אלא שאלו החפצים ומרגליות כבר תפסה אותם האלמנה הנ"ל וכבר היו בידה בחיי בעלה וזכתה בהם אפילו מחיי בעלה וכבר הוכחנו שיש כמה מרבוואתא דסברי שאפילו קדם היבם ותפס. שמן הדין מוציאין מידו ובפרט בנ"ד שכבר היו תפוסים בידה ובמרמה וכערמה הוציאם מתחת ידה שמן הדין כופין את היבם הנ"ל להחזירם לה כדכתיבנא:
ולרווחא דמלתא ראה זה מצאתי בס' יד אהרן בח"ב מאה"ט בסי' ק"ב בהגהת הטור אות י"ג שכתב בשם מוהרש"ך ח"ד סי' ס"ו על אלמנה שהלוותה לשמעון מנה בשטר והפקידה בידו קצת מטלטלין ולימי' כששאלה ממנו המטלטלים ומעותיה השיב שמעון שהוא מעכב אותם בידו לפי שבעלה היה חייב לו כ"כ מעות וכו' והוכיח הרב הנ"זל שאין כח ביד שמעון לעכב אות' המעות שחייב לה ולא אותם המטלטלי' בשביל מלוה שהיה חייב לו בעלה ושאפילו לא גבתה כתובתה בב"ד אלא אפילו שהם בידה. וטוענת שהיתה מעכבת אותם בחשבון פרעון סכי כתובתה ואפילו המטלטלין שהפקידה אצלו שחייב להחזירם לה ולא מבעיא אם היו אלו המטלטלין. אותם שהכניסה לבעלה בנדונייתה אלא אפילו היו המטלטלין של בעלה. ואפילו נשרפה כתובתה נאמנת לומר שמה שהיה בידה היה לפרעון כתובתה ושחייב שמעון להחזיר לה המעות שבשטר והמטלטלין וכו' ע"כ ע"ש:
כללא דמלתא דחזרתי על כל המק"רא וזאת מצאתי להוסיף כח ואומץ לכל מאי דכתיבנא דהנה דכוותא לנדון שאלתינו. מצאתי מפורש להרב בעל פנים חדשות שכתב בשם מוהרש"ך ח"ג סי' כ"ו שנשאל על ראובן שנל"ע ושאחר פטירתו בא אחיו במרמה ואמר לאלמנתי תן לי המשי שצבע בעליך שהיה מגוים וכו' וטען אח"כ שרוצה לתפשו בעד חוב שיש לו על אחיו וכו' ופסק מרב הנ"ל שאין הדין עמו ושהרי המשי הנ"ל משועבד לכתובת האלמנה והוכיח שאפילו הפקיד אחיו המשי בידו בעודו בחיים חייתו. שהיה חייב להחזירו לאלמנה כיון שהדין כך וכו' ע"כ ע"ש:
סוף דבר בהא סלקינא ובהא נחתינא שבנ"ד מכל הצדדים שאתה פונה תמצא שזכתה האלמנה דנ"ד באותם החפצים ומרגליות שתפסה לפרעון כתובתה ותפיסתה הנ"ל מוטלת לה לזכו' בהם דכיון שכבר היו בידה היא היא הנקראת מוחזקת בהם ולא יבמה שבערמה ובמרמה הוציאם מתחת ידה שבלי שום פקפוק מכח כל הני טעמי דכתיבנא מדינא חייב שמעון להחזירם לה דאי לאו נקרא גזלן ורמאי ומוציאין אותם מידו ע"י בי דינא בעל כרחו כדי להציל עשוק מיד עוסקו זהו מה שנלע"ד לדון בנדון הל"ז להלכה ולמעש' אם יסכים עמדי הרב מריה דאתרא נר"ו כי לו נאה להורות וה' יצילנו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר: כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה פה בק"ק ת"ת ה"י אשר בעיר המהוללה אמשטרדם יע"א: הכותב בחדש "אני "לדודי "ודודי "לי משלהי האי שתא בסדר כי ישוב ה' לשוש עליך לטוב כאשר שש על אבותיך לפ"ק:
בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצו"קל
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט