שאלה פא יעקב עתר נכסין היה והיה לו סחורה במדינת הים והיה לו שני בנים ראובן ושמעון ומת יעקב וחלי"ש ויקר מקרה כי ביום שמת נכנס ספינתו לנמל מלא נכסין ולא ידעינן בבירור אם קודם מותו נכנס אי לא ואיכא נפקותא דאי קודם מותו נכנס לנמל הוי הנכסים מוחזק ונוטל פי שנים כמו בכור השת' מיבעי' לן כיון דלא ידעינן בבירור הוי ספיקא וספיקא דאורייתא לחומרא ונוטל פי שנים כמשפט הבכור או דילמא מכיון דהוי ראובן הבכור ועליו הראיה וכל כמה דלא מציאתי ראייה דקודם מותו נכנס אינו נוטל פי שנים וכיון שנסתפקתי בדבר אמרתי אל לבי אעלה אל בית מדרשו של שם לאחד מביני עליה ה"ה אהובי ודידי החכם הנעלה פלפלא חריפא דגמיר וסביר שמעתתא ונחית לעומקא דדינא כמו"הרר יעקב פיראריס נר"ו וכדי שיורה וידין בעוצם חכמתו המפוארה הדין עם מי ומהתמ"ש:
תשובה בטרם תחיל קן קולמסא והיד כותבת חל עלי חובה להקריב שב"ח שלמים וליתן שלום רב לידידי ונחמדי סיני ועוקר הרים פיהו ידבר חכמות ה"ה רבי עמנואל אוהב ן' דנא אחד מהיושבים ראשונה במלכות בבית מדרשנו של עץ חיים כיון שהפעם הזאת הוא הפעם הראשון שזכיתי לקבל ממנו שאלה ובכן אחלה פיני עליון יסגא ויפרח כשושנה בחברת נות ביתו ובניו וכל ביני משפחתו: ולתרץ שאלתינו נ"ל דעיקרא דאי דינה איתה בערכין בפרק השג יד וזה לשון המשנה היה עני והעשיר עשיר והעני נותן ערך עשיר רבי יהודה אומר עני והעשיר וחזר והעני נותן ערך עשיר אבל בקרבנות אינו כן אפילו מת אביו והניח לו ריבוא או ספינתו בים ובאה לו ברבואות אין להקדיש שבה כלום עד כאן לשון המשנה:
ופירש רש"י ז"ל היה עני והעשיר קודם נתינה נותן ערך עשיר: אבל בקרבנות אינו כן שאם היה מצורע עשיר והעני או עני והעשיר הכל הולך אחר הבאת קרבנותיו כדאמר בברייתא בגמרא מצורע שהביא קרבנותיו וכו' טעמא דאיקבע בקרא למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה אבל מדברי כולן נלמד דבתר הבאת קרבנותיו אזלינן: אפילו מת אביו וכו' אערכין קאי ומלתא באפה נפשה היא אפילו מת אביו של מעריך זה בשעת שהכהן מעריכו והניח לו ריבוא מנה או ספינתו וכו' ובגמרא מפרש: עד כאן של רש"י ז"ל:
ובגמרא אבל בקרבנות הציבור איני כן וכו': אביו מת והניח לו ריבוא עשיר הוא אמר רבי אבהו אימא מניח לו ריבוא פשיטא כשהיה אביו גוסס מהו דתימא רוב גוססין למיתה קמ"ל ספינתו בים ובאה לו ברבואות עשיר הוא אמר רב חסדא כשהית' מחכרת ומושכרת ביד אחרים והאיכא שכירות שכירות אינה משתלמת אלא לבסוף ותיפוק ליה משום ספינה הא מני רבי אליעזר היא דתנן ר"א אומר אם היה איכר נותן לו צמדו וחמר נותן לו חמרו עכ"ל הגמרא:
ופירש רש"י ז"ל עשיר הוא ואמאי אין להקדיש כלום בהם: מניח שעדין  לא מת אביו אבל עתיד הוא להניח לו: פשיטא. דהא לית ליה: כשהיה אביו גוסס. בשעה שהכהן מעריכו: כשהיתה ספינתו מוחכרת ומושכרת ביד אחרים ואין לו בתוכה כלום אלא שכר והיינו ריבוא דקתני במתניתין: הא מני ר"א היא דאמר לקמן בפרק שום היתומים גבי ערכין אם היה חמר נותן לו הכהן חמורו ואינו נוטלה להקדש: צמדו צמד בקר דהיא פרנסתו: עכ"ל של רש"י ז"ל:
והרמב"ם כתב בהלכות נחלות נחלות פרק שלישי וז"ל אין הבכור נוטל פי שנים בנכסים הראוין לבא לאחר מיתת אביו אלא בנכסים המוחזקים לאביו שבאו לרשותו שנאמר בכל אשר ימצא לו כיצד? אחר ממורישי אביו שמת לאחר מיחת אביו הבכור והפשוט יורשין כאחד. וכן אם היתה לאביו מלוה או היתה לו ספינה בים יורשין כאחד ע"כ:
וכתב הרב המגיד אין הבכור נוטל פי שנים וכו': בהרבה מקומות ועיקר במשנה פרק יש בכור לנחלה ולא בראוי כבמוחזק לאיתויא נכסי אבא דאבא:
וכן אם היתה לאביו מלוה או ספינה בים וכו' דין המלוה מפורש פרק יש נחלין פסק הלכה בגמרא ואם מלוה שיש עליה משכון מטלטלין מוחזקת היא לפי שבעל חוב קונה משכון ואם היא על הקרקע כבר נתבאר דינה פרק ז' מהלכות ודין הספינה כתוב בהשגות א"א דבר זה למד ממשנת ערכין פרק השיג יד ע"כ. והמשנה כך היא היה עני והעשיר וכו' נותן ערך עשיר רבי יהודה אומר וכו' אבל בקרבנות אינו כן אפילו אביו מת והניח לו רבוא וספינתו בים ובא לו ברבואות אין להקדש בהם כלום ע"כ. ובגמרא אביו מת והניח לו וכו' הניח עשיר הוא א"ר אבהו אימא מניח לו והקשו פשיטא ותרצו כשהיה אביו גוסס מהו דתימא רוב גוססין למיתה קמשמע לן עוד הקשו ספינתו בים ובאה לו ברבואות עשיר הוא ותרץ רב חסדא כשהיתה מוחכרת ומושכרת ביד אחרים והקשו והא איכא שכירות ותרצו שכירות אינה משתלמת אלא לבסוף והקשו ותפוק לי משום ספינה ותירצו הא תני רבי אליעזר היא דתנן ר' אליעזר אומר אם היה אכר נותן לו צמדו וחמר נותן חמורו ע"כ ובאמת יש לתמוה היכי ילפינן מהכא דספינה ראויה היא חדא דאנן אוקימנא לה כרבי אליעזר ואין הלכה כן כנזכר פרק ג' מהלכות ערכין ועוד דאפילו הלכה כן אינו אלא מדין סידור ומה ענין סידור לראוי כל זה כתב הרשב"א ז"ל בתשובה ואמר שלא שם דרך שיסכימו בו רבנו והרב שם ז"ל עד כאן לשון המגיד:
הנה לך דלכאורה שנראה דלדעת הרמב"ם ז"ל בנכסים שבים כיון שהם בספק אם יגיעו למחוז חפצם או לא חולקים בשוה הבכור והפשוט נמשך מזה דבנדון דידן נמי כיון דנכסים הללו הם בספק אם הגיעו לנמל אז לאו בחיי יעקב אביהם גם כן חולקים בשוה עד שיביא הבכור ראיה דבחיי אביו הגיעו לנמל:
אבל אחר העיון וההשקפה שעשיתי בדברי הרמב"ם ז"ל ראיתי שדבריו ז"ל משתמט בתרין אנפין דאיכא לפרש דעל הספינה לחודיה קאמר דחולקים בשוה כיון דבספינה מחוברת ומושכרת עסיקנן אבל הנכסים שבספינה יש לבכור פי שנים כמשפט הבכור דבנכסים איכא למימר כל היכא דאיתניהו בחזקת מריה הם או לאידך גיסא דעל הספינה והנכסים שבו כתב הוא ז"ל ואמר דחולקים בשוה וכיון שכן אמרתי אלך אל האמתחת הפוסקים שדבריהם הם כמעין הנובע כי הס יאירו עיני באיזה דרך אלך וידריכוני באיזה צד אפנה ואחר שחפשתי באמתחתם מצאתי רובם ככולם שנושאים ונותנים בדבר הזה וכיון שראיתי הני אשלי רברבי שחולקים בדבר הזה כי יש מהם שסוברים דעל הספינה לחוד דבר הוא ז"ל שחולקים בשוה אבל בנכסים יטול הבכור פי שנים ויש מהם שדעת אחרת עמם וסוברים דעל הספינה והנכסים שבו פסק הוא ז"ל שחולקים בשוה אמרתי אמשוך את ידי מזה הענין כי יפה שתיקותי מדבורי כימה יעשה טלה בין זאבים לגלות דעתי דעתי ולומר הדין עם פילונו או לתת הסכמה לדבריהם עם כל זה אכתוב והעתיק מה שמצאתי בדבריהם ז"ל כדי לקרד דעת ה"ה:
הראשון שבקדושה שגלה דעתו בזה הענין הוא מהרשד"ם ז"ל שכן כתב בספר שו"ת שלו שאלה ש"א וזה לשון השאלה ה"ר פרץ נפטר לבית עולמו והניח שני בנים בכור ופשוט והבכור רוצה ליקח פי שנים כדין תורה בכל הנכסים והפשוט טוען כי בשעת פטירת אביו היו לו סחורת בספינה בתוך הים וטוען שאותם הנכסים נקראים ראוי ואין הבכור יורש פי שנים בראוי אלא במוחזק ויש מי שהורה שהדין עם הפשוט ותלה עצמו בלשון הרמב"ם פרק ג' מהלכות נחלות וכו' עכ"ל השאלה ששאלו ממנו. והשיב הוא ז"ל לפי שסברתו כי הדין עם הפשוט ונתן טעם לדבריו שכן כתב נראה לעניות דעתי שטעות הוא ביד המורה כן מתוך לשון הרמב"ם הנזכר חדא דמתוך הלשון לא משמע כן אלא הספינה ממש לבד וכו'. ובסוף דבריו הביא ראיה לדבריו ממהררי"ק וז"ל הרי שמהררי"ק שהיה גדול בדורו ובתרא טובא כתב בפשיטות דחשוב מוחזק חלק השותפות שהיה לו ביד אחרים אפילו היה השותף במדינת הים שהרי חוץ מעירו קאמר סתם וכו'. ומשום הכי לא הפסיד הבכור זכותו בהא סלקינן ובהא נחתינן שהבכור בן רבי פרץ נ"ע לא הפסיד זכותו כלל בנכסים שהיו לאביו בספינה ונוטל בהם פי שנים והדבר נראה לעניות דעתי ע"כ דבריו ז"ל. שמעינן מהא כי לא דעת הגאון הזה הדין עם הבכור ונוטל פי שנים:
גם הרב הגדול מהר"ר שמואל לבית קלעי לא הניח להלוך בדרך הזאת שכן כתב בספר שאלות ותשובות שלו וזה לשונו השאלה ראובן מת והניח לו שני בנים האחד בכור וגדול בשנים והפשוט קטן והיה לו נכסים בשעת מיתתו בים גם היה לו נכסים מעבר לים ביד שותפו או פאקטור או פיקדון ביד אחר אם יש לבכור פי שנים בנכסים ההולכים או הנמצאים בים בשעת מיתת אביו וכו':
ופסק הוא ז"ל בנדון זה כי הבכור נוטל פי שנים בין בנכסים שהיו ביד אחר וזה לך לשון התשובה דבר פשוט הוא לעניות דעתי כי הבכור נוטל פי שנים בנכסים אשר בתוך הספינה כן בנמל הן בתוך הים כי לא מצינו בפרט בגמרא בפרק יש נוחלין אשר שם עיקר דיני בכור לחוש להחשיב ראוים הנכסים אשר הם בסכנת לא סכנה שודדים ולא סכנה אחרת רק מונא שורש ועקר טעם הפקעת בכורה הוא הוא מפסוק בכל אשר ימצא לו שיהא ברשותו ר"ל בידו לאפקועי רשות אחרים כמו הלואה דנתנה להוציאה ואינה בידו ואפילו בשטר יש תמיד כמה צדדין דלא הויא ברשותו ממש אבל שנאמר כי מי ששלח נכסים על ידי שותפו או פאטור"יש ר"ל מתעסק ונמצאו בים בשעת מיתתו בזה לא מצינו שתפקע מהנכסים חוק הבכור וכו': והביא ראיה לדבריו והאריך בלשונו עד שבסוף דבריו כתב הוא ז"ל מ"מ מדבריו למדנו בודאי כי דברי הרב מובנים לו דדוקא בגוף הספינה דבר הרב ולא עלה בדעתו כלל נכסים שבה אם כן מזה יצא לנו פשיטות הבנת דברי הרב דמיירי בהכי ואין שום ראיה להכניס נכסים בדין זה למבין. כלל העולה מדברינו אלה שהבכור יש לו חלק בכורה בנכסים אשר הם בספינה הן בנמל הן חוץ לנמל אפילו בתוך הים עכ"ל ז"ל
ושמעינן מהא דכפי דעת הני תרי עמודי גולה יש לבכור פי שנים בין בנכסים שבים ובין בנכסים שהם בנמל אבל יש אחרים שסוברים ודעת אחר עמהם דבנכסים שבים או בנמל אינו נוטל פי שנים והאחד מהגאונים שסוברים דנכסים שבים נקראו ראוים ואם כן אין לבכור פי שנים בנכסים הללו הוא מהר"ר משה מטראני שכן השיב על שאלה ששאלו ממנו דומה לשאלתנו וכן כתב בספר שאלות ותשובות שלו סימן רפ"ד וז"ל והנה לענין הנכסים אשר היו בים בשעת מיתה דבר פשוט הוא שאין הבכור נוטל פי שנים בהן כמו שכתב הרמב"ם או היתה ספינה בים יורשין אותם כאחד וכו': ונשא ונתן בדבר עד שבסוף דבריו כתב ועל מה שכתב כי הוא מסופק אם הפשוט הוא מוחזק כשיהיה גדול במה שהוא ביד אפוטרופוס לומר קים לי כפלוני נראה לי דבר פשוט דפשוט אינו יכול לומר קים לי במה שהוא ביד אפוטרופוס ואפילו היה ביד הפשוט ממש והיה גדול לא היה נחשב מוחזק לומר קים לי כיון שהדבר שהוא בידו הוא ידוע שהוא מתפיסת הבית שעדין לא חלקו הרי אין לאחין שום חזקה זה על זה וכו': ונתבאר כי ספינה ומה שבה בלב הים בשעת מיתת האב אין לבכור פי שנים לכ"ע וכשהם בנמל יש לו בהם פי שנים וכן לענין ערכין אינו נחשב מוחזק לסדר כל מה שהוא בלב ים וגם כי החכם הנזכר כתב גם כן לדעת הרמב"ם ז"ל שאין לבכור פי שנים במה שהוא בלב ים דן אותו מק"ו פריכא כמו שכתבתי ע"כ:
ואחרי כן אינה לידי ספר דת ודין שעשה הרב כמהו"רר אליעזר בכמהו"רר נסים ן' שנ"גר שגם הוא פסק בנדון כזה שכמעט שיחלקו בשוה הבכור והפשוט שכן כתב בספר שו"ת שלו סי' י"ב יעקב מת והשאיר אחריו שני בנים בכור ופשוט וחלקו הנכסים וכו': אך בזה נפל הפרש ביניהם שבשעת מתתו היו לו מקצת נכסים בספינה אחת וכו': והבן הפשוט טוען דנכסים הללו ראוי יקראו ואין הבכור נוטל בראוי כבמחוזק וכו' ע"כ לשון השאלה. ואחר כל העיון וההשקפה שעשה הוא ז"ל וחפש אחר כל הפוסקים שנשאו בזאת הענין כנראה מתוך ספרו החשוב כיון שעשה רשימה מכל הפוסקים דזה אומר בכה וזה אומר בכה ואחר כל זאת העיון כתב הוא ז"ל וזה לשונו וממה שצריך שתדעהו הוא זה דכמו דהפשוט אזיל ומודה לו לבכור שיש לו בנכסים האלו הבאים בספינה מעבר לים מחציתם משלם אלא דקא מפליג עליו בנותר מהמחצית ממא שרוצה הבכור לתופסו יותר בעד חלק בכורתו ואיכא פלוגתא דרבוותא בזה אינו נוטלן או לא הנה אותו הנותר יחלוקו בשוה דרך משל אי שוין הנכסים הבאים סך מאה ועשרים דלדעת הפשוט שרוצה לחלקם מחצה על מחנה החלק דנוגע לכל אחד הם ששים וששים ולדעת הבכור שרוצה ליטול פי שנים החלק הנוגע לן הם שמונים ואין לו לפשוט כי אם ארבעים א"כ לדברי כולן הרי הבכור זכה בששים משלם אלא שמחלוקותם הוי אם יטול פי שנים א"כ מאי דאיכא בין זה לזה הם עשרים דלדעת חד מרבותא זוכה בהם הבכור ולדעת אידך כת מרבוותא אין לו לבכור יותר כלום באלו הנכסים כי אם חצי לזה וחצי לזה אותן העשרים יחלוקו אותם בשוה ויטול הבכור בנכסי הספינה שבעים והפשוט ונמצא למד לפ"ז דבענין החלוקה הבכור נוטל מחצת הנכסים וששית יותר מהמחצית הנשאר והפשוט אינו נוטל אלא חמישה ששיית וכל זה הוא כשהם דוקא שני אחים בכור ופשוט ע"כ:
העולה לנו מכל מאי דכתיבנא דבנדון דידן רבו המחלוקת שיש בין הני אשלי רברבי אם יטול הבכור פי שנים בזאת הנכסים או לאו כיון שהם בספק אם הגיעו לנמל או לאו בחיי אביהם ונראה לי כיון שהם בספק וממון המוטל בספק הוא לפחות אם לא יטול פי שנים כמשפט הבכור יטול חלק אחד יותר מהפשוט אם לא הביא ראיה:
כל זה כתבתי להלכה ולא למעשה אם יסכים עימי הרב היושב על כסא ההלכה כסאו יהיה נכון עד שיבוא ינון אמן:
תם ונשלם ביום שנכפל בו כי טוב ראש חדש שבט שנת תקס"ה לפ"ק אני הצעיר יעקב פראריס