שאלה נסתפקתי על מי שהביאו לפניו בליל פסח ב' צלוחיות של יין שכל צלוחית הוא מין בפני עצמו ואין בכל א' מהם ד' כוסות כדי לעשות כל הסדר במין א' אלא מן ההכרח הוא להשתמש מהב' מינים על זה נסתפקתי ג' ספיקות הא' אם מברכין הטוב והמטיב על המין הב' בהיות שהביאו לפניו הב' מינים בבת א' לפי שבזה ראיתי מבוכה בפוסקים ז"ל דהנה הרב בעל הטורים ז"ל בא"ה סי' קע"ה בענין ברכת הטוב והמטיב כתב שלאו דוקא אם הביאו להם מחדש אלא ה"ה אם היה להם מתחילה ב' מיני יינות שמברכין על הב' הטוב והמטיב ע"כ וכן הביאו מרן ז"ל לפסק הלכה בספרו הקצר בסי' הנ"ל ס"ק א' דנראה מדבריו ז"ל שעכ"פ מברכין הברכה הנז"ל על כל שינוי יין מן הסתם וכדפסק שם מרן ז"ל בס"ק ב' ע"ש והנה מצינו שהמרדכי ז"ל בפ' הרואה חלוק עליו דכתב שם בשם אבי"ה ז"ל שאם הביאו לפניו ב' מיני יינות כא' שיש לו לברך מיד בפה"ג על היין הטוב ופוטר את הב' ושלא יברך על הרע תחילה בפ"הג כדי לברך אחריו הטוב והמטיב ולהרבות בברכות כי לעולם יש לברך טל העיקר ועל החביב תחילה וכדאמרינן בפ' כ"מ וכו' ע"כ ע"ש וכן פסקו מרן ז"ל שם פסק ג' ובביתו בית יוסף כתב בפי' שהמרדכי והטור חלוקים בדין זה ואע"ג שרמ"א ז"ל רצה להשוות הב' סברות הנ"ל בהגהתו שכתב שם וז"ל ודוקא שלא היו לפניו יחד כשמברך בפ"הג אבל היו ביחד אין צריך לברך אלא בפה"ג וכו' ע"כ הנה כל המעיין ישפוט בבדק דלא משמע כן מדברי הרב בעל הטורים ז"ל וכפי מה שפסק שם מרן בס"ק א וכפי מה שפירש דבריו ז"ל בב"י ע"ש וא"כ איך מרן ז"ל שם בס"ק ג' סתר דבריו הראשונים ועירב סברת הטור עם סברת המרדכי ז"ל כי בביתו ביתה יוסף כתב שחלוקים הם בסברותיהם ובספרו הקצר פסק כדברי שניהם וכיון שראיתי שבמשמעות דבריהם ז"ל יש מחלוקת בין הפוסקים ז"ל נסתפקתי בנ"ד איך נפסוק לענין דינא זה הוא הספק הראשון הספק הב' הוא דאף את"ל שהדין הוא כמ"ש הרב בעל הטורים ז"ל ושצריך לברך ברכת הטוב והמטיב אע"ג שמתחילה היו הב' מינים לפניו עדיין תבעי לך אם דוקא חייב לברך הברכה הנ"ל במקום סעודה או במקום היסבת משתה היין כדמשמע מתוך דברי הפוסקים ז"ל שלא הביאו דבריהם כי אם ע"ד זה או דילמא אף בדרך מקרה שנזדמן לשתות ב' מיני יין אף שלא במקום סעודה ושלא במקום היסבה. ועוד בה הספק ה"ג דאף את"ל שמברכין הברכה הנ"ל אף שלא במקום סעודה ומשתה יהיה החיוב דוקא בשתיית הרשות כששותה להנאתו לפי שמשמעות הברכה הנ"ל היא על ההנאה שאדם נהנה בשתיית שני מינים אבל לא על שתיית של חובה כסאי דנ"ד שהיא שתיית של מצוה והמצות לא ליהנות ניתנו וכו' על כל הנ"ל יורנו המורה לצדקה דעתו הרחבה להתיר לנו כל הספקות הנז"ל מלתא בטעמא וכי יבא דברך וכבדנוך ושכמ"ה:
תשובה על הספק הראשון אלא שכדי לבוא עד תכלית הענין ולהתיר הספק מעיקרו צריכין אנו לחקור בתחלה אם אמת הדבר דהמרדכי והטור חולקים ביניהם בזה אם לאו: יען שנראה מדברי מרן בב"י שחולקים ביניהם לפי שאחר שהזכיר מה שכתב הרב בעל הטורים ולאו דוקא הביאו להם עתה מחדש וכו' אמר הוא ז"ל כן כתב הרב מנוח אבל המרדכי כתב בשם אבי העזרי וכו' ומדקאמר אבל המרדכי כתב וכו' נראה בבירור דהמרדכי חולק על הרב בעל הטורים בדינו ואילו ממה שכתב בש"ע נראה דשוים הם שהרי ראינו כו למרן שם שכתב בס"א כדעת הרב בעל הטורים והוא עצמו בס"ג פסק לדברי המרדכי וכיון שכתב דברי שניהם להלכה ולמעשה נראה שאינם חולקים ביניהם בזה והוא הפך ממה שכתב הוא עצמו בב"י. ואם נפשך לומר דאמת הוא שבב"י עשה פלוגתא בין הך דסעיף א' לסעיף ג אבל שחזר בו בש"ע. א"כ מי מי יתן ואדע איפוא איך יושוו אלו הסברות ואם הוא שיש להשוותם א"כ למה לא נפרש דבריו גם בב"י באופן שלא יחלוק על מה שפסק בש"ע.
והנה ראינו לו לרמ"א שכדי להשוות דעת הטור עם המרדכי כתב על דברי מרן בב"י וגם בש"ע על סעיף א' ודוקא שלא היו לפניו יחד כשבירך בפ"הג וכו' כתב זה לתרץ דברי הש"ע דנראה דסתרי אהדדי דכאן כתב אם היו לו תחילה שתי יינות מברך הטוב ובסעיף ג' לא כתב כן על כן תרץ רמ"א דכאן קאי על הברכה דדוקא אם לא היו בשעת ברכה שניהם על השלחן לפניו דאם היו היינו סעיף ג' ואם כן מה שכתב הש"ע לאו דוקא הביאו להם מחדש פי' אין יין אחר שלא היה להם מתחילת בבית שהם שם דאפי' אם היו להם מתחילה בבית שתי יינות אלא שלא היה על השלחן לפניו בשעת הברכה כי אם אחד מברך על השני הטוב כך הבין רמ"א כפי חילוקו דברי הש"ע ודלא כמו שמפרש בזה המגן דוד יע"ש שכפי דבריו הכל חסר מן הספר אלא דמשמעות הלשון שכתב הטור והש"ע בס"א לא משמע כפי' רמ"א שהרי כתבו הוא הדין אם היה להם מתחילה שתי יינות משמע שכבר בתחילת הברכה היו על השלחן לפניהם שני מיני יינות. וכתב הלחם חמודות על דברי רמ"א ולי נראה דכל שהיו לו היינות מוכנים לשתות עכשיו ואפי' אינם על השלחן לפניו דזיל בתר טעמא דלא לאפושי בברכות וכי קאמר הטור אעפ"י שהיו לו לעצמו במרתפו ואי נמי על שלחנו שהוא שותה שם אלא שלא היה דעתו מתחילה לשתות משניהם אבל כשלא היו מוכנים לפניו ואפי' דעתו לשתות משניהם נמי מברך דהא הביאו לו עכ"ל. והנה מתוך דבריו יוצא לנו תירוץ אחר בזו הסתירה דדברי הסעיף א' כשלא היה דעתו מתחילה לשתות משניהם שכפי זה יכול לברך על הגרוע תחיל' דהא דאמרינן חשוב וחביב קודם זהו דוקא כשדעתו לשתות משניהם אבל אם אין דעתו לשתות משניהם מברך טל אחד אף אם הוא גרוע ואינו חש על השני אפי' הוא חשוב וחביב ואמנם אם היה דעתו לשתות משניהם מברך על הטוב ופוטר את הרע כדברי המרדכי. והב"ח פי' דבסעיף א מיירי שעבר ובירך על הגרוע בפה"ג שיברך אח"כ הטוב על המשובח דסלקא דעתך אמינא דבברכת בפ"הג שעל הראשון נפטר גם המשובח מלברך עליו כלום שהרי היו שניהם לפניו בשעת ברכת בפה"ג קמ"ל אבל בסעי' ג' מיירי לכתחילה שראוי לברך על המשובח בפה"ג ולפטור השני ואמנם אין לדבריו מקום כלל דהא לענין לכתחילה מיירי גם בסעיף א'. והמגן דוד כתב דהטור קאמר גם לכתחילה יברך בפה"ג על הגרוע ומ"ש מסעיף ג' דהא חביב קודם אין זה קושיא דבמקום שאין שם שבח להק"בה אלא פעם א' אז ראוי לסדר אותו על החביב מה שאין כן כאן שיש ב' שבחים להקב"ה אחד על בריאת היין וא' ברכת הטוב ודאי עדיף לתת לו ב' שבחים ותדע לך דבר זה ממה שכתב בסי' רי"א סעיף ג' דאם הביאן לפניו דבר שברכתו בורא פרי העץ ודבר שברכתן שהכל בורא פרי הנץ קודם וכו' יע"ש. והנה מה שכתב דבמקום שאין שם שבח להקב"ה אלא פעם א' ראוי לסדר אותו על החביב דבריו נראים דאי לא תימא הכי כשהיו לפניו מיני פירות שברכותיהם שוות ואין ביניהם ממין שבעה אמאי מקדים החביב נימא שיהיה רשאי להקדים המין השפל ויחזור ויברך על החביב אלא כדאמרן. אבל יש לתמוה עליו במה שרצה לדמות דין זה לסי' רי"א שאין הנדון דומה לראיה דברכת בפ"הע חשובה שהיא ברכה פרטית מה שאין כן ברכת שהכל שהיא כללי ועל כן אין ראוי להקדימה כדי שיפטור ברכה חשובה. אבל הכא דשניהם ברכות פרטיים המה לחה למה ירבה בברכות ודאי שהחביב והחשוב קודם. עם שיש לדחות דברכת הטוב אינה פרטי דעל ירידת גשמים ויש לו שדה בשותפות עם אחר מברך הטוב והמטיב ועל שמועות שהן טובות לו ולאחרים מברך הטוב והמטיב וכן אם ילדה אשתו זכר או מת אביו והוא יורשו עם אחיו מברך הטוב והמטיב וכן על שאר הדברים. ועוד יש לתמוה עליו דהא דמביא ראיה מדבר שברכתו בפ"הע ושהכל למס לא הביאו ראיה מהא דתנן היו לפניו מינין הרבה וכו' דמוקים לה בגמ' מחלוקת בשברכותיהם שוות וכו' אבל כשאין ברכותיהם שוות דברי הכל מברך על זה וחוזר ומברך על זה ופירש"י אבל אין ברכותיהם שוות דברי הכל אין ברכה אחת פוטרתן ושוב אין כאן מחלוק ואע"ג דתנן בירך על פירו' האילן בפה"א יצא הני מילי בחד מינא וטעה ובירך עליה ברכת בפה"א אבל צנון וזית ובירך על הצנון לא נפט' זית ע"כ. והא יש להקשות הא קי"ל למעוטי בברכות עדיף משום ברכה שאינה בריכה וא"כ היה לנו לומר דיברך על הצנון ברכת פרי האדמ' ויהיה פטו' מלברך אחריו בפה"ע על הזית. ואין להקשות הכא דאיך יפטו' בפה"א את בפה"ע הא בפה"ע חשיבה מבפ"הא משום דבפ"הא כלל כל הגדל באדמה אבל בפה"ע מברך דוקא על מם שגדל באילן וכמו שהקשינו ל בסמוך בברכת שהכל שהיא כללית ואינו ואי שיפטור את בפה"ע שהיא חשובה ופרטית. דיש לומר דלא חשיבא כ"כ בפה"ע כנגד בפ"הא כמו שפרי העץ או פרי האדמה נחשב כנגד שהכל לפי שהכל אינה מבוררת כלל לפי שכוללת כל דבר בעולם והוא סוג הסוגים וכמו שאמרו ז"ל ועל הכל שאמר שהכל יצא וכיון שכן יברך על הצנון ויפטור את הזית אלא ודאי דבמקום שיש שם תוספת שבח ברכות עדיף להרבות בשבחים ואין בזה משום ברכה שאינה צריכה דאין ספק דראיה זו עדיפא מההיא דהביאו לפניו דבר שברכתו בפ"הע ודבר שברכתו שהכל בפ"הע קודם וכדכתיבנא ובשיירי הכנה"ג חילק בענין אחר דבסעיף א' מיירי כשאין ידוע איזה טוב משניהם ולכן מברך על הראשון בפ"הג וטל הב' הטוב והמטיב דכל שאינו ידוע בודאי שהשני גרוע מהראשון מברך הטוב והמטיב אבל בסעיף ג' מיירי בשידוע לו אי זה טוב מהם ולכן מברך בפ"הג במשובח לפטור הגרוע ממנו וכן כתב המגן דוד דבסעיף א' מיירי ממסתפק איזהו עדיף ובסעיף ג' מיירי בידוע שהוא גרוע יותר אלא שהעלה שכן נראה לו נכון דעת הש"ע ולהלכה דיש חילוק בין ספק לודאי בזה ומי שלבו נוקפו לברך ב' ברכות ביש ספק יסלק מן השלחן א' מהם ואח"כ יברך על א מהם בפה"ג ואח"כ על הב' ברכת הטוב ובזה יצא דברי הכל עכ"ל. וקשה לי טובא שאם כדבריהם כן הוא למה לו למרן ז"ל לכפול זה הדין עצמו בסעיף ב ולכתוב מברכין הטוב והמטיב על כל שינוי מן הסתם אפי אינו יודע שהב' משובח מהראשון כ שאינו יודע שהוא גרוע ממנו דהא כפי דברי בעל השיירי והמגן דוד דבסעיף א' מיירי כשאין ידוע איזה טוב משניהם וכו' א"כ דין ב' דכתב מברכין הטוב והמטיב על כל שינוי יין מן הסתם למה לי היינו הדין דבסעיף א:
כללו של דבר דלכולהו פירושי איכא למימר דמה שכתב מרן על דברי הרב בעל הטורים אבל המרדכי וכו' אין הכוונה שחולק עליו אלא הכוונה לומר דהמרדכי כתב דבענין זה מברך על המשובח וכמו שכתב בטל השיירי ואע"ג דאיכא דוחקים לכל הפירושים וכדכתיבנא מ"מ דבריהם אמת לעניין דינא והיכא שהיו על השלחן לפניו שני מיני יינות ומסופק אם השני משובח או גרוע מהראשון או שהיה יודע שאחד מהם משובח מחבירו אבל אינו יודע איזה משניה' הוא המשובח יותר ובירך טל אחד בפה"ג וכשטעמו נתודע לו שאין זה המשובח וא"כ על כרחיך שהיין הב' הוא היותר משובח או היה יודע שהראשון משובח והשני גרוע אבל לא היה דעתו מתחילה לשתות אלא מאחד מהם דאז רשאי להקדים הגרוע ובירך עליו או אפי' היה דעתו מתחילה לשתות משניהם ועבר ובירך על הגרוע תחלה בלא כוונה לפטו' המשובח בכולהו הני מברכין הטוב והמטיב אבל אם כשבירך על הגרוע בפ"הג תחלה נתכוון לפטור המשובח שוב אינו צריך לברך עליו כלום דע"כ לא קאמרי שאם עבר ובירך על הגרוע בפ"הג דמברך אח"כ על המשובח הטוב אלא דוקא כשבשעה שבירך ברכת היין טל הגרוע לא נתכוון לפטור המשובח כמו אם היו לפניו בנון וזית ובירך על הצנון שלא נפטר זית דהיינו דוקא כשבשע' שבירך ברכת פרי האדמה לא נתכוון לפטור פרי העץ אבל אם נתכוון לפטור את פרי העץ אינו צריך לחזור ולברך אעפ"י שלכתחלה אין לעשות כן. דאפושי ברכות כי האי עדיפא מלהפקיע ברכות כי צריך ליתן לכל מין ומין מעין ברכותיו כשאין ברכותיהן שוות כמו שדרשו רז"ל על פסוק ברוך ה יום יום וכו' ואין לומר דוקא הכא בב' מינין שאין ברכותיהן שוות אז הוא דצריך כוונה לפטור המין החשוב כיון שאין להם הצטרפות ושייכות להדדי בברכה אבל כשברכותיהן שוות שיש לשני המינין שייכות להדדי בברכה יפטר המין החשוב בלא כוונה. זה אי אפשר לומר דהא כתב הרשב"א והובא ג"כ בב"י בסי' ר"ו שאם היה לפניו אתרוג וזית וקדם ובירך על האתרוג אעפ"י שאינו רשאי להקדימו אינו צריך לחזור ולברך על הזית כיון שברכותיהן שוות והוא שנתכוון לפטור את הזית בברכת האתרוג שאינו בדין שיפטור מי שאינו חשוב את שהוא חשוב דרך גררא אלא דרך כוונה ולפי פי' זה אם היה אוכל תפוחים ובירך עליהן ואח"כ הביאו לפניו אגוזים אם התפוחים חביבים עליו יותר פוטר את האגוזים בגררת ברכת התפוחים אבל אם אינם חביבים אינם פוטרים את האגוזים אלא א"כ נתכוון להם מתחילה עכ"ל וכתב על זה בעל של"ה כלל ה' דלאו דוקא נקט כאן ואח"כ הביאו לפניו ואגוזים אלא אפי' היו מונחים לפניו תפוחים ואגוזים ביחד אם בירך על התפוחים ואינם חביבים לו אין פוטרים את האגוזים מברכתן אא"כ נתכוון להם בתחילה כמו באתרוג וזית הנזכרים ברישא דמלתא דמיירי שהם מונחים לפניו ואפ' הכי כתב דבלא מתכוון אינו פוטר. ולא נקט בסיפא ואח"כ הביאו לו אגוזים אלא לרבותא וכו' דלא מבעיא היכא דמונחים לפניו בתחילה דיועיל הכוונה אפי' באינו חביב אלא אפי' לא היו מונחים לפניו בשעה שבירך על התפוחים וגם התפוחים אינם חביבים לו כמו האגוזים אפי' הכי אם נתכוון להם בתחילה פוטר את האגוזים בברכת התפוחים הבאים אח"כ כי הכל הולך אחר הכוונה ע"כ וכ"ש הכא דהב יינות לפניו בתחיל' שאם אחד משובח והשני גרוע דהכוונה בגרוע מועיל לפטור את המשובח ובר מן דין מלשון המרדכי עצמו איכא למשמע הכי דקאמר ולא יברך על הרע תחילה כדי לברך אחריו הטוב והמטיב נראה דאם בירך שיכול לברך אחריו הטוב משום דכשבירך על הגרוע תחילה לא היה דעתו לפטור המשובח הא אם כשבירך על הגרוע היה דעתו לפטור המשובח אינו מברך אחריו הטוב: ואמנם כשבירך על המשובח תחילה בפה"ג כבר נפטר הגרוע מלברך עליו כלום ואפי' לא נתכוון לפוטרו וזה ברור:
כללא דנקטינן מהני מילי דכתיבנא שאינו כמו שעלה על דעת ה"ה דהמרדכי והטור חולקים ביניהם בזה ואי עבדינן כהטור לא עבדינן כהמרדכי דלאו הכי הוא אלא עבדינן כתרוייהו ובאופן שכתבתי זהו מה שאמר לי לבי להתיר הספק הא' ודוק:
והתשובה על הספק הב' מלתא דפשיטא היא דעל שינוי יין מברכין לעולם ברכת הטוב בין בסעודה ובין שלא בסעודה ודבר זה כתוב במשנה תורה פ"ד דברכות היו מסובין לשתות יין ובא להם מין יין אחר וכו' אינן צריכין לברך ברכת היין פעם שניה אבל מברכין הטוב והמטיב עכ"ל הנה כאן בהדיא דאף שאינן מסובין בסעודה אלא לשתות בלבד מברכין הטוב והמטיב: ושנוי בתוספות שכתבו בפ' ערבי פסחים דף ק"א וצריך לברך הטוב והמטיב בין בשעת סעודה ובין שלא בשעת סעודה ומשולש בטור שכתב בסוף סי' קע"ה היו מסובין לשתות בלא אכילה אחד מברך כלם הנה הדבר פשוט גם כפי הטור שמברכין ברכה זו אפי' אינם עסוקים בסעודה ומרן ודאי דהכי סבירא ליה דאי לא ודאי שהיה לו לעורר על דברי הטור אלא ודאי דפשיטא ליה דלעולם צריך לברך הטוב והמטיב ואף בלא סעודה והרב בעל צרור המור ג"כ הכי סבירא ליה שכתב בפ' מטות דהטעם שמברכין על שינוי יין ואין מברכין על שינוי הפת לפי שבידוע שהיין בוגד וזנות יין ותירוש יקח לב ולפי שבשמחות היין יתפתו בני האדם לעצת נחש הנחשת צותה התורה כי בכל מקום שיש בו שינוי היין שיש בו ריבוי שמחה שיאמרו הטוב והמטיב בענין שיזכרו האנשים ויאמרו על מה נתקנה ברכה זו ויאמרו להם על הרוגי ביתר שהיו חסידים גדולים ונהרגו כמה אלפים מהם עד שגדרו הכרמים בהם ועשה ה' עמהם נס שלא הסריחו ושניתנו לקבורה וזהו הטוב שלא הסריחו והמטיב שניתנו לקבורה וכו' ומתוך זה יתעצבו אל לבם וישובו אל ה' ולא יחטאו בריבוי שמחה והיין עכ"ל ודבר ברור הוא שכפי טעם וה אין ברכת הטוב תלויה בסעודה:.
אבל ראיתי להרב בעל גנת ורדים בסדר א"ח כלל א' סי' מ"ד שסובר דאין מברכין ברכת הטוב בלא סעודה ועשה לו סמוכות מדברי רש רש"י בפ' הרואה שפירש שם שינוי יין שתה יין בסעודה והביאו לו יין אחר טוב מן הראשון אין צריך לברך בפה"ג ע"כ ודקדק הוא ז"ל דלמה הוסיף לפרש ששתיית יין זה היה בסעודה לימא בסתמא שתה יין והביאו לו יין אחר טוב וכו דבכה"ג דהאי לישנא היה הדין שוה בין שישתה בתוך הסעודה בין שישתה שלא בתוך הסעוד' ומדהוסיף לכתוב בסעוד' משמע דקפיד' הוי דדוקא כששות' בסעוד' אז אז הוא דאין מברכין בפ"הג על שינוי יין וכו' ודכוותא לענין ברכת הטוב והמטיב אית לן למימר דאין מברכין אותה רק כשיהיו מסובין בסעוד' וכו והטעם דכשיש שם סעוד' אז אגב הנאת הסעודה כי רבה היא יש הנאה ושמחה יתירה בריבוי יינות וראוי לברך ברכת הטוב אבל כשאין שם סעודה אין הנאת ריבוי יין כדאי לברך הטוב וכו' יעויין שם ואנכי לא ידעתי מנא ליה לרב לומר דרש"י סבירא ליה מדכתב בסעודה דאיכא חילוק לענין ברכת הטוב בין בסעודה לשלא בסעודה דהא איכא למימר איפכא ממה שהוא ז"ל כתב דרש"י נקט בסעודה משום דלא תימא דבשלמא כשהיו מסובין לשתות יין דאין צריך לברך בפה"ג על מין האחר לפי שדרך הוא לשתות שם משני מינין או יותר וכי בריך מעיקרא יהיב דעתיה אכולהו מיניה לפוטרן מברכה ראשונה אבל בסעודה שאין דרך לשתות בסעודה אחת משני מינין וכי בריך מעיקרא לא יהיב דעתיה השאר מיניה לפוטרן מברכה ראשונה הוה אמינא דכשבא לפניהם יין אחי צריך לברך עליו גם בפה"ג קא משמע לן דשתה יין בסעודה והביאו לו יין אחר אין צריך לברך בפה"ג ואם כן בין בסעודה בין בלא סעודה מברכין ברכת הטוב ועוד מנא ליה למימר דרש"י ס"ל דאין מברכין ברכת הטוב רק בסעודה משום דכשיש שם סעודה אז אגב הנאת הסעודה כי רבה היא יש הנאה ושמחה יתירה בריבוי יינות וכו' דא"כ בשאמרו לו ילדה אשתך זכר הוה לן למימר נמי שלא יברך הטוב והמטיב אלא כשאשתו באותו מעמד משום דאז אגב הנאת אותה שמח רבה שיש לו שאשתו באותו מעמד יש הנאה ושמחה יתירה בלידת הזכר אבל כשאין אשתו באותו מעמד אין הנאת השמחה בזכר רבה כ"כ לברך הטוב והמטיב ומדאשכחן דהכא ליכא חילוק ה"ה בשינוי יין דליכא חילוק וכבר הייתי מרחיב הדיבור עוד להשיב על כל שאר דבריו אלא שכבר נשא ונתן בהם הרב ר' יוסף הלוי והשיב עליהם בטוב טעם ודעת כמו שימצא המעיין בס' הנז' בסי' מ"ה ובסי' מ"ו זיל קרי:
וליכא למימר דאין מכל הני דכתיבנא ראיה רק דלא בעינן קביעות סעודה ממש אבל מ"מ קביעות בשתיית היון מיהא בעינן דהא ברכת הטוב לאו בקביעו' תליא תדע דע"כ לא פליגי הפוסקים אלא לענין אי ברכת הטוב תליא אפי' בסתמא או בחשיבות היין או בריבוי או דוקא בשינוי המין שעל דעת התוספות אפי סתמא שאינו יודע אם הוא משובח אם לאו יש לו לברך הטוב ועל דעת רשב"ם דוקא שיודע שהשני משובח מן הראשון ועל דעת בעל העיטור על רוב יין שבא לו מברך בין דבתרא עדיף מקמא בין דקמא עדיף מבתרא ולאו משום חשיבותא דאטו אי גריעמי מברך דיין האמת וכו ותו דגרסינן בירושלמי על כל חבית וחבית שהיה פותח מברך הטוב והמטיב וכי האחרון אחרון משובח היה ותו מקמיה דלישתיה היכי יודע חשיבותיה אלא ודאי על ריבוי היין קבעו ברכה זו ועל דעת הרמב"ם דוקא כשהשני מתין אחר הוא חברך הטוב והמטיב אפי' הוא גרוע מן הראשון אבל אם שניהם ממין אחד אע"פי שהשני משובח מן הראשון אינו מברך הטוב והמטיב הא למדנו דברכת הטוב לאו בקביעות תליא אלא בדברים האמורים כפי דעת כל א' וא מן המפרשים ז"ל שקדם זכרם ואילו היה מהם מי שסובר דתליא בקביעות לא הוה שתיק מלאמרו והא דנקט הרמ"בם היו מסובין לשתות יין וכו לאו למימרא דבעינן מיהא שישבו לשתות בדרך קבע אלא ארחא דמלתא נקט והוא הדין דאפי' היו שותים בדרך אקראי שמברכין הטוב וגם הטור לא נקט היו מסובין לשתות וכו אלא מן הטעם שכתב הרב ב"ח דסבירא ליה לרבינו בטל הטורים דאף לס' המצות דבברכת בפה"ג אין אחת פוטר את חבירו דאין קביעות אלא בפת מ"מ בהטוב והמטיב כיון דמברך הטוב לדידיה והמטיב לאחריני וכשהוא יחיד אינו מברך הוה ליה קביעות גמור שקובעין כלם לשתות יחד ולברך הטוב לדידיה והמטיב לאחריני ולאשמועינן דבר זה הוצרך לכתוב היו מסובין לשתות אחד מברך לכלם כי היכי דלא תימא כיון דלס' המצות אין קביעות על היין ואפי' הסבו לדידהו וישיבה לדידן כל א' מברך לעצמו גבי בפה"ג א"כ הוא הדין גבי הטוב והמטיב כיון אן קביעות על הוין הוה אמינא דכל אחד מברך לעצמו קמ"ל רבינו דליתא להא גבי הטוב והמטיב אלא גם ס' המצות מודה דהוי קביעות גמור בהסבו לדידהו וישיבה לדידן לשתות בלא אכילה ואחד מברך לכלם שהרי כלם דעתם לקבוע ולברך הטוב לדידיה והמטיב לאחריני והתוספות שכתבו בין שלא בשעת הסעודה הם דברים החלטיים ששוללין גם קביעות השתיה ואף אם אינם שוללים רק סעודה דאכילה ממש לא קביעות דשתיה יהיה דוקא לענין לפטור אחד את כלם ואע"ג שכתבו בפ' כיצד מברכין ואנו אין לנו שום היסבה אלא על הפת ולכן צריך לברך כל א' על כל דבר הן בפירות והן ביין וכן כתבו ג"כ בפ' כל הבשר וז"ל ומה שאין אנו נוהגין עכשיו לברך אחד לכלם אלא בפת לחודיה לפי שאין אנו קובעין להסב עצמנו על היין ועל הפירות מכל מקום כיון שדעתם בזה כדעת ס המצות אף אנו נאמר דגבי ברכת הטוב והמטיב מודו גם הם דישיבה לדידן לשתות בלבד חשיבה כהסיבה לדידהו וא' מברך לכלם וכדכתיבנא זה הנראה לי להתיר הספק הב' ותו לא מידי:
והתשובה על הספק השלישי והאחרון היא דודאי מברכין ברכת הטוב והמטיב בין בשתיית של רשות ובין בשתיית של חובה ואע"ג שאינו שותה להנאתו אלא לקיים המצוה שהוא משועבד לה וכמו שאמרו חז"ל שהמצות לא ניתנו לישראל להיות קיומם הנאה להם אלא לעול על צואריהם ניתנו מ"מ הא קא מתהני במין יין אחר ולא גרע דבר זה מהאוכלין והמשקין שאדם אוכל ושותה לרפואה שאם טעמם טוב והחיך נהנה מהם דמברך עליהם ובר מן דין שכפי הטעמים שכתב הרא"ש בפרק הרואה על שאין מברכין הטוב אלא על שינוי יין נראה דלאו משום הנאה של שינוי השתיה הוקבעה יע"ש. וכיון דכן אין ספק שצריך לברך ברכת ריבוי יינות בשתיית מצוה וכבר כתב הרב בעל מגן אברה' בסי' קע"ה דכשבירך ברכת המזון על היין אחר אין צריך לברך הטוב והמטיב דהא כבר אמר הטוב והמטיב בברכ' המזון עכ"ל נרא' בבירו' מדבריו שאם היה השינוי יין בכסא דאגדתא או בכסא דהללא שמברכין הטוב וכדאמרן. אלא דהכא בכהאי גוונא שכתב ה"ה תיפשוט בעיין דאין מברכין ברכת הטוב מהא דבעו מיניה מהרב הגדול רדב"ז בסי' קכ"ה היכא שבא להם יין משונה מפני שנשלם היין שהיו שותים ממנו ואין להם מה לשתות אי מברכין עליו הטוב והמטיב והשיב מסתברא לי שאם יש להם מאותו היין שהיו שותין בתחילה ולא רצו להביאו והביאו זה המשונה ודאי משום שינוי יין הביאו אותו ומברך עליו הטוב והמטיב ואם לא היה להם יין מאותו הראשון והביאו זה אעפ"י שהוא משונה לא מפני שינויו הביאו אותו אלא מפני שלא היה להם אחר והם צריכים לשתות ואין מברכין עליו ובכהאי גוונא מסתבר טעמו של רבינו ירוחם שכתב בשם הג"ה בנתיב ט"ז חלק א' וז"ל הובא להם יין אחר אפי' משובח מן הראשון וכבר כלה הראשון אין מברכין הטוב והמטיב שאין כאן ריבוי טובה כך מצאתי בהגה וצ"ע עכ"ל ואפשר שגם ההגה בכהאי גוונא דכתיבנא אמרה ואע"ג דמרן הביא זה בבית יוסף בסי' קע"ה וסיים בה ואין טעם בדבר דהא מ"מ ריבוי יין הוא וצריך לברך עליו עכ"ל יש לומר שלא כתב כן אלא משום דמשמע ליה דביש להם עוד מן היין הראשון שהיו שותים ממנו ורצו לשנות ביינות מיירי ואפי' הכי כבר כתב הרב בעל של"ה בדיני ברכת הטוב והמטיב כלל ז' ויש לחוש בזה על דברי רבינו ירוחם שכתב בשם הגה דאין מברכין הטוב והמטיב בשכלה הראשון אע"ג דסיים בה וצ"ע מכל מקום מוטב שלא לברך משיברך ויכניס עצמו בספק ברכה לבטלה דברכות דרבנן וספק דרבנן להקל עכ"ל אבל כשבא להם יין משונה מפני שכלה הראשון שהיו שותים ממנו ואין להם מה לשתו' איכא למימר דכולי עלמא מודו דאין מברכין עליו הטוב והמטיב דהוי מלתא מציעתא וטעמא דמסתבר כמו שכתב הרב ר' דוד ן' זמרא וכיון שכן נמצא דבנ"ד גם כן שאין להם עוד מאותו מין הראשון ששתו ממנו וכדדייק האי לישנא שכתב ה"ה ואין בכל אחד מהם וכו' אלא מן ההכרח הוא להשתמש מהב' מינים נראה דבר פשוט דבכהאי גוונא אין מברכין עליו שלא מפני שינויו שותים ממנו אלא מפני שאין להם יין מאותו הראשון והם מוכרחים לשתות מזה המין הב' כדי להשלים מנין הארבע כוסות זה ומה שנראה לע"ד ואמר לי לבי אם יסכים לדעתי מורנו ורבינו היושב על כסא ההוראה ה' יאריך ימים על ממלכתו:
תם ונשלם ביום י"ח לחדש אב שנת התקכ"ה לפ"ק
משה בלא"א דוד רודריגז לופיס מ"כ