שאלה ראובן הפקי' סך מה מנכסיו ביד חצרון בנו שהיה לו מצפורה אשתו הראשונה שמתה בחייו וכשבא ראובן ליקח פקדונו מיד חצרון בנו רבה חצרון לעכב בידו סך כתובת אמו בדין כתובת בנין דכרין והשאר יחזיר לאביו ועל זה רבו הדברים והקטטות ביניהם עד שמסר חצרון כל סך הפיקדון ביד ראובן אביו בכל זאת לא שב אפו של ראובן אלא בכל יום תמיד היה אומר יען עשה לי גרון בני את הדבר הזה אעשה שלא יירש בנכסי אחר מותי שוה פרוטה וראובן חלה את חוליו אשר מת בו ועברתו שמרה נצח וצוה מחמת מיתה שחצרון בנו הגדול לא יירש עם אחיו אבישי ועשהאל בני אביגיל אשתו אשר עודה בחיים אלא כל נכסיו יירשו בניו אבישי ועשהאל הנזכרים וימת ראובן והשאיר ברכה אחריו הון רב ואביגיל אלמנת ראובן נשבעה וגבתה כתובתה והנה חצרון בן צפורה בא לגבות בראשונה כתובת אמו בדין כתובת בנין דכרין ואומר כיון שאביו הניח ברכה אחריו ויש יות' ויותר לירש עם אחיו אבישי ועשהאל חלק כחלק יגבה כתובת אמו בדין כתובת בנין דכרין ואח"כ יחלוק עמהם ואבישי ועשהאל טוענים שאין לחצרון שום זכות באלו הנכסים כלל ועיקר באמרם דכיון דחצרון היה תפוס בנכסי אביו והיה רוצה לעכב כתובת צפורה אמו ואחר כך מסר הכל ביד אביו מסתמא מחל לו ואם כן שוב אינו יכול לתבוע כתובת אמו וגם כן אין לחצרון לחלוק עמהם בנכסי עזבון אביהם יען אביהם צוה לפני מותו לאמר לא יירש חברון עם אחיו אבישי ועשהאל וחצרון טוען אחת לאחת במה שלא עיכב בידו כתובת אמו מפני שאמרו לו שאין לבן בחיי האב כתובת בנין דכרין ועל שהעבירו מנחלתו לאו כל כמיני' להעבירו מנחל' ולכן ראוי לגבות כתובת אמו תחילה והשא' יחלוק עם אחיו אבישי ועשהאל כדין תורה הוריני בדרך זו אלך אם הדין עם חברון או עם אחיו אבישי ועשהאל ומהתמ"ש:
תשובה על ענין כתובת בנין דכרין מצאתי וגם ראיתי בספרי הפוסק ם קמאי תראי שנתרבו המחלוקות בהן שלושה המה מטיבי צעד. איכא מ"ד שאין כב"ד נוהג עתה כלל כמ"ש המרדכי בשם הר"ב העיטור שכתב בשם ר' חנניה ב"ר יהודה דאינה נוהגת דהרי עיקר התקנה היתה כדי שיקפוץ ויתן אדם לבתו כבנו ועכשיו נוהגים לתת להם יותר ויותר ואפי מאן דסבר דנוהגת איכא מ"ד דווקא במקרקעי אבל לא במטלטלי משום דעיקר התקנה המקרקעי היתה ולא אמטלטלי. ואיכא מאן דאמרי דנגבית אפילו ממטלטלי אחר שתקנו הגאונים דכתובה נגבית ממטלטלי ה"ה לענין כב"ד ונוסף על זה שכותבים בכתובות מטלטלי אגב מקרקעי דודאי שראוי לגבות כב"ד מן הדין אפי' ממטלטלי וכמו שפסק הרי"בש בתשובה סי' ק"ו ועוד איכא פלוגתא כשמתה אחת בחייו והשנייה עודה קיימת אחרי מותו איכא ח"ד שגובה השנייה כתובת' מדין חוב ובן הראשונה מדין כב"ד אמנם רבינו חננאל והגאונים חולקים בזה וס"ל דדוקא במת' אחת בחייו ואחת לאחר מותו אמרינן דגובה בן הראשונה מדין כב"ד חבל במתה אחת בחייו ואשתו שנייה עודה בחיים אחר מותו ליכא דין כב"ד ואינו גובה בן הראשונה כתובת אמו וכמו שהוא מבואר כל זה בטור אה סי' קי"א באופן שרבו כמו רבו המחלוקות בין הפוסקים וא"כ מאחר שמחלוקותם ישנה ומפורש בספריהם אבא בפעם הזאת בדרך קצרה ואכתוב על ענינים אלו תמצית דבריהם ואחוה דעי להיכן הדין נוטה ואחר אבא לענין הנוגע לנ"ד:
לענין המחלוקת הא' אי נהיגי האידנא כתובת ב"ד או לא נראה לי דכבר נפשטה ההלכה דנהיגי אע"ג דקצת גאונים קמאי דקמאי דכתבו דאינה נוהגת לא פשטה הוראת אלו הגאונים במקומותינו וכן ראיתי רוב הפוסקים ראשונים גם אחרונים שמסכימין דכב"ד נוהגת עכשיו כמ"ש הטור א"ה סי' קי"א ז"ל רבינו האיי כתב שהיא נוהגת שאין לנוכח לבטל תקנת חכמים וכ"כ הרמב"ם ורי"בה ורבינו שמשון ור"י והרמ"ה והרא"ש ע"כ וגם הרי"ף בפ' נערה והרשב"א בתשובה הביאה הב"י שם וכן כתב מהר"ם בתשובה דשייכי ל"ה אישות סי' כ"ו וגם הריב"ש בתשובותיו סי' ק"ו כתב בשם רב שרירא גאון וגם הנשיא אלברצלוני ז"ל שנוהגת כב"ד וגם הביא דברי ר' דוסא גאון ז"ל שכתב שתעקר כב"ד כיון שיש תקנה גדולה זו אלא שאנו לא הגבינו מעולם כב"ד ולא ראינו אחים בני כמה אמהות שתבעו בה ואלו בא לפנינו ותבע בה היינו מגבין אותה וכן העלה מר רב דוסא הנזכר וכן הנגיד רב שמואל הלוי ז"ל וגם הרי"ף ז"ל שרגיל בכל מקום תקנות הגאונים הבוא כל דיני כב"ד האמורים במשניות ובגמרא ולא הזכיר שתקנו גאונים שום דבר נגד זה וכן הרמב"ם ז"ל וה"ר יצחק בן גיאת ז"ל ג"כ כתב שנוהגת בזמן הזה וכן פסק הריב"ש ז"ל שם למעשה שאם יבוא אדם לתבוע אותה מגבין לו על פי דין הש"ס ע"כ הרי לך כמה וכמה רבני וגאוני עולם דכולם ס"ל דבזמן הזה נוהגת דין כב"ד ומגבינן לה למאן דתבע לה על פי דין הש"ס וא"כ לג ד אי מהאי טעמא לחוד בודאי שראוי הוא לחצרון זה בנו הגדול מאשתו הראשונה שמחה בחייו שיגבה כתובת אמו מדין כב"ד במכ"ש לא מבעיא מהטעם שכתבתי שכל הפוסקי' רובם ככולם סוברים דכב"ד נוהגת האידנא אלא מטעם אחר כיון שמצינו בשאלה שאבישי ועשהאל בני השנייה להפטר מחצרון אחיו הגדול מכב"ד כל טענותם הוא אם יש כאן מחילה מאחר דחצרון היה תפוס בנכסי אביו והחזירם לאביו או לא ואינם טוענים דכב"ד אינה נוהגת נראה דמעשה שהיה כך היה באתרא דנהיגי לגבות כב"ד כדין הש"ס וכיון שיש מנהג פשיטא דאזלינן בתר מנהגא וכמו שהאריך מוהר"יק ז"ל בשורש ט' דאין לשנות ממנהג המקום אפילו שאין למנהג ההוא שורש על מה שיסמוכו ואפי' במקום איסור שבות כמו ריקוד בי"ט וכו' וכמו שהאריך שם כ"ש בנ"ד שהמנהג הזה יש לו שורש גדול על מה שסמכו לאשר ולקיים דין התקנה ותנאי כתובה דב"ד וכ"כ מוה"רי אדרבי בתשובותיו סי' רס"ג יע"ש:
ולענין המחלוקת השני אי נוהגת כתובת ב"ד אפילו במטלטלי או דווקא במקרקעי גם בזה נתרבה המחלוקת שהרי מצינו התוספו' בפרק נערה דף נ"ב דסוברים דכב"ד נגבית אפילו ממטלטלי וריצ"בא כמ"ש הר"אש שם ס"ל הכי דגביא אפי' ממטלטלי גם ריב"א ורבינו שמשון כמ"ש הריב"ה בסי' קי"א והגהות מיימוניות פי"ו מה' אישות גם הרי"בש בסי' ק"ו (אחר שהביא דעת הרמב"ם והר"אש דלא גביא ממטלטלי) כתב אבל נראה שעתה שכותבי' בכל הכתובות מטלטלי אגב מקרקעי והיא נגבית מן המטלטלין מן הדין זולת תקנת הגאונים גם כתובת ב"ד נגבית מן המטלטלין דתנאי כתובה ככתובה ע"כ והב"י הביא דעתו ואע"ג דמתחילה היה דעתו להפך שלא לחלק לבסוף נראה שהסכים לדברי וגם בספרו הקצר הביא דבריו גם מהר"ם כתב בתשו' דשייכי בשמו דנוהגת בזמן הזה בין ממקרקעי בין ממטלטלי ומדכתב נוהגת משמע מחמת התנאי שכתוב בכתובה דגביא ממטלטלי אגב מקרקעי וכו' דאילו על פי הדין כבר כתב בתשוב' סי' קי ואחר שהביא מחלוקת הגאונים וכיון דאיכא פלוגתא דרבוותא המע"ה אלא ודאי מחמת המנהג לשעבד מטלטלי אגב מקרקעי:
אך לפי מ"ש הרמב"ם פי"ו מה' אישות נראה דאינה גובה כי אם ממקרקעי וז"ל תקנו הגאונים בכל הישיבות שתהיה האשה גובה כתובתה אחר מות בעלה אף מן המטלטלין כדרך שהתקינו לבעל חוב וכו' חוץ מכתובת ב"ד שלא מצאנו מנהג ירושתם פשוט בכל הישיבות לפיכך אני אומר מעמידין אותה על דין הגמרא שאין יורשין כתובת אמם אלא מן הקרקע עכ"ל הרי לך בהדיא מדברי הרמב"ם שאין כב"ד נגבית אלא ממקרקעי ולא ממטלטלי ואע"פי שהרי"בש מחלק אחר שהביא דברי הרמב"ם וכתב אבל נראה שעתה שכותבין מטלטלי אגב מקרקעי והיא נגבית מן המטלטלין חן הדין זולת תקנת הגאונים גם כתובת ב"ד נגבית מן המטלטלין דתנאי כתובה ככתובה נלע"ד שאין החילוק זה מוכרח שהרי שפתיו ברור מללו שלא לחלק כן שהרי כתב דשאר תנאי כתובה ובה ככתובה לגבות מן המטלטלין חוץ מכב"ד כנ"ל ובדיבור הסמוך לזה כתב וז"ל כבר נהגו בכל המקומות שידענו וששמענו שמען שיכתבו ככתובה בין מקרקעי בין מטלטלי ודבר זה תיקון גדול ואנשים ונבונים הנהיגו דבר זה שהרי זה תנאי שבממון ונמצא האלמנה גובה מן המטלטלין בתנאי זה וכ"ו ע"כ אם איתא שהרמב"ם ז"ל סובר דכל מקום שנהגו לכתוב מטלטלי אגב מקרקעי גם כב"ד גובה מן המטלטלין כיון שבפירוש הוציא כב"ד משאר תנאי כתובה וכתב ואינה נגבית מן המטלטלין מכח תקנת הגאונים ובדיבור הסמוך לזה שהזכרתי למעלה שכתב שכבר נהגו לכתוב בין מקרקעי בין ממטלטלי וכ והיה לו לבאר ולמתני הכי ונמצא האלמנה גובה מן המטלטלין בתנאי זה לא בתקנת האחרונים ובענין זה גם כב"ד גובה מן המטלטלין וכן מצאתי להרב מוהרש"דם בסו' קנ"א שכתב טעם זה ופסק כדעת הרמב"ם שאין יורשין כתובת אמם אלא מן הקרקע וכן פסק הרב מוהר"חש בסי' ד שהסכים עם דעת הרב מוהרש"דם דכל שאין בנכסים שיעור ב' הכתובות מקרקע דאינו גובה מהמטלטלין אע"ג דכתב הריב"ש דלפי התנאי שנהגו לכתוב מא"מ דגובה מן המטלטלין מ"מ כיון דשאר הפוסקים סתמו ולא חלקו וגם הרא"ש והטור מסתמא היו כותבין בזמנן מא מ ולא חלקו משמע דבכל גוונא אין גובין כב"ד מן המטלטלין גם הרב ר' יונה ס"ל הכי דכתב וודאי כב"ד נהיגא האידנא דאין לעקור תקנת חכמים אבל כיון שמרבין לתת לבנות נעמיד התקנה בחזקתה מעיקרא ממקרקעי ולא ממטלטלי ולענין מה שתיקנו הגאונים דכתובה גביא ממטלטלי נאמר דלענין זה לא יעשו כב"ד ככתובה עכ"ד כלל העולה דכפי דעת הרמב"ם והרב ר' יונה וכפי הכרעת הרב מוהרש"דם והרב מוהרח"ש כב"ד אינה נגבית כי אם מן הקרקע וכיון דכל הנך רבוותא ס"ל הכי ובפרט הרמב"ם דגדול כבודו עבדינן כוותיה דאם נשארו בנכסים קרקע כנגד הכתובות ומותר דינר אפילו  במטלטלין גובין כל א' מהם ב"ד והשאר יחלוקו ואם  לא נשאר קרקע כנגד הכתובות ומותר דינר אפילו במטלטלין גובין כל א' מהם ב"ד והשאר יחלוקו ואם לא נשאר קרקע כנגד הכתובות ומותר דינר אפי' ממטלטלין בטלה כב"ד וחולקים הנכסים בשה דבמקום דמעקרא נחלה דאורייתא לא תקינו רבנן וא"כ בנ"ד נמי נ"ל דאם הוא במונח שהניח האי רא בן קרקע כדי הכתובה ומותר דינר אזי יטול חצרון בנו מאשתו הראשונה שמתה כב"ד והשאר יחלקו בשוה ואם לא לא יטיל אלא יחלקו הכל בשוה וזה כדעת הרמב"ם ודעימיה וכדכתיבנא:
ולענין המחלוקת הג' אם מתה א' בחייו והשנייה היא קיימת לאחר מותו ובאת לגבות כתובתה כנדון שלפנינו אם יש כתובת ב"ד לבני הראשונה או לא גם בז איכא פלוגתא דרבוותא הלא הם רבינו חננאל וקצת הגאונים דסברי דכל שהשנייה קיימת לאחר מותו ובני הא' באים לגבות כב"ד אין להם דין כב"ד דדייקי דבגמרא בפרק מי שהיה נשוי אמרינן ש"מ תלת ש"מ אחת בחייו וא' במותו יש להם כב"ד ולא חיישינן לאינצויי ופי' רש"י ולא אמרינן כי תקון כב"ד היכא דמתו שתיהן בחייו וכתובת הא' מרובה משל חברתה אלו נוטלין כתובת אמם ואלו נוטלין כתובת אמם והשאר חולקים בשוה דהשתא אתו תרווייהו בתורת ב"ד שהוא ירושת האב ולא אתו לאינצויי אבל א' בחייו וא במותו דיורשי שנייה באים על כתובת אמם בתורת ירושת חוב אמם ולא מאביהם באה להם ובני הראשונה באים ליטול חלק יתר מכח ירושת האב דהא ירתון תנן לא שקלי דילמא אתו לאינצויי ולומר לא תיטלו בירושת אבינו יותר ממנו הא לא אמרינן ודייק מינה ר"ח וקצת גאונים דדוקא היכא שמתה השניה ובאים בניה לגבות כתובת אמם איתא כב"ד לבני הא' כיון שגם בני הב' נוטלין כתובת אמם ואע"ג דהוי בתורת חוב ולא בתורת ירושה כדבני הראשונה דכל כי האי לא חיישינן לאינצויי אבל כשהשנייה קיימת ובאה היא לגבות כתובתה אין לבני הא' דין כב"ד דאתו לאינצויי דהשנייה נוטלת כתובתה ואין בניה נוטלין כלום ובני הא' באים בתורת ירושה לגבות כב"ד כגון האי חיישינן לאינצויי:
אמנם ראיתי הר"ב העיטור דף ע"ו שמייתי האי סברא ומייתי רבים מהחולקים על זה דכתבי דבין השנייה מתה או קיימת איכא כב"ד לבני הא ודייקי מדאמרינן בגמ' מיקדם הוא דקדמי הא איכא שקלי וכי היכי דדייקינן על יורשיה ה"נ דייקינן בשנייה. וכן הכריע הרא"ש בפסקיו שם וז"ל ש"מ ממתניתין תלת ש"מ אחת בחייו ואחת במותו יש להם כב"ד ולא חיישינן לאינצויי ממאי מדקתני שנייה ויורשיה קודמין ליורשי ראשונה מיקדם הוא דקדמי הא איכא שקלי כתב ר"ח ז"ל מסוגיא דהאי שמעתתא שמעינן דאם מתה גם זו שנשארה אחריו יש להם כב"ד לבני הא' אבל בדאיתא בחיים לא אשכחן וישמן הגאונים שאמרו כן בתשובותיהן וטעמא דמילתא משום דאינצויי כי האי ודאי חיישינן לפי שאין בני השנייה נוטלין כלום אלא כתובת אמם ובני הא' נוטלין כל הנכסים והם יוצאים נקיים מהם לגמרי ויש מן הגאונים דאמרי שאפילו בחיי השנייה נוטלין בני הא' ודייקי מדקתני מתניתין שנייה ויורשה קודמין וכי היכי דדייקינן של יורשיה מקדם הוא דקדמי הא איכא שקלי ה"נ דייקינן בשנייה מיקדם הוא דקדמה הא איכא שקלי וכן מסתבר דאם איתא דבחייה לות להו לבכי הא גם אחרי מוחה נמי לית להו דכבר וכו בהם בני השנייה בנכסים כי היכי דאמרינן במועטים ונתרבו ע"כ וכן דעת סמ"ג הרמב"ן והרשב"א וה"ה הכריע כדעתם בפרק י"ט מה' אישות וכן דעת הר"ן בריש פרק מי שהיה נשוי יעו"ש ומאחר דחזינן לכולי הני רבוותא קמאי ובתראי שהכריעו דאין לחלק בין מתה השנייה או קיימת יראה דכך ראוי להורות וכן היא הסכמת הרב ב"י וכן פסק הרב בספרו הקצר והרב בעל המפה לא הגיה על דבריו ולא הביא דעת שום חולק נראה דהכי ס"ל וכ"כ הרב מוהרי"א בסי' רס"ג ז"ל דלא שבקינן כל הנך רבוותא ועבדינן כר ח דהיא סברא יחידאה ע"כ ואע"פי שיש לתמוה בדברי הרב טובא וכמו שהקשה עליו הרב מוהרח"ש בסי' י"ד דקאמ' דדברי ר"ח היא סברא יחידאה ע"כ שהרי הרבה מן הגאונים ס"ל כסברת ר"ח וכמ"ש בעל העיטור וגם המרדכי בריש פ' מי שהיה נשוי וגם התוספות ס"ל הכי וא"כ איך כתב דלא עבדינן כר"ח דהיא סברא יחידאה מ"מ כיון שרבו כת הסוברים דאין לחלק בין מתה השנייה או עודה בחיים ודאי דנ"ל דהכי מצינא למעבד עובדא וכהסכמת הרב"י ודעימיה:
העולה מדברינו אלה דכתובת בנים דכרין נוהגת האידנא ודווקא במקרקעי ולא במטלטלי נוהגת בין כשמתו שתיהן בחייו בין במתה א' בחייו וא' במותו בין במתה א' בחייו ואחת עודה בחיים קיימת כנדון שלפנינו:
ועתה הנה הבאתי כל הסברות שיש בדין זה בדרך קצרה ומהם נבא לעיקרא דדינא בנ"ד מהאי ראובן שהפקיד סך מה מנכסיו ביד חצרון בנו מאשתו הראשונה שמתה בחייו ורצה חצרון בנו לעכב בידו סך כתובת אמו בדין כב"ד ועל זה רבו הקטטות ביניהם עד שמסר חצרון כל סך הפיקדון ביד ראובן אביו וכ"ו ועברתו שמרה נצח וצוה מחמת מיתה שחצרון בנו הגדול לא יירש עם אחיו אבישי ועשהאל בני אביגיל אשתו אשר עודה בחיים אלא כל נכסיו יירשו בניו אבישי ועשהאל בני וכ"ו וכאן הבן שואל שתי שאלות ראשון לכל תובע כתובת אמו מדין בב"ד ואח"כ רוצה לחלוק בנכסי אביו עם אחיו אבישי ועשהאל חלק כחלק בשוה באומרו דלאו כל כמיניה להעביר מנחלה ועל זה אדון ואומר:
על ענין השאלה הא' שתובע חצרון כתובת אמו מדין כב"ד ואבישי ועשהאל אחיו שטוענים וכ"ו נלע"ד שהדין עם אבישי ועשהאל ואין לחצרון כב"ד ולא מטעם טענתם אלא מטעמו אחריני כי מה שטוענים האחים שאין לחצרון שום זכות מאחר שהיה תפוס בנכסי אביו והיה רוצה לעכב כתובת אמו ואח"כ מסר הכל ביד אביו מסתמא מחל לו וכ"ו ודאי דטענה זו רעועה חלושה וקלושה היא מאד ואין בה ממש שהרי מה שרצה לעכב בידו סך כתובת אמו מדין כב"ד שלא כדין עשה כיון שכתוב' ב"ד אינה נגבית אלא דווקא אחר מות אביו אבל בחייו אין לו כלום וזה פשוט ומבואר בדברי כל הפוסקים ז"ל וכן כתב הרמב"ם בפי"ב מה"א ז"ל כשאדם נושא אשה וכ"ו ולהיות בנותיה ניזונות מנכסיו אחר מותו עד שיתארסו ולהיות בניה הזכרים ממנו יורשים כתובתה יותר על חלקם בירוש' עם אחיה וגם בפי"ט כתב מתנאי הכתובה שיהיו בנים הזכרים יורשים כתובת אמם ונדונייתא שהכניסה בתורת נכסי צאן ברזל ואח"כ חולקים שאר הירושה עם אחיהם בשוה ע"כ וגם היא משנה שלמה בפ' נערה שנתפתתה וז"ל האב אינו חייב במזונות בתו זה מדרש דרש ר"א בן עזריה לפני חכמים בכרם ביבנה הבנים יירשו והבנות יזונו מה הבנים אין יורשין אלא לאחר מיתת האב אף הבנות אין ניזונות אלא לאחר מיתת אביהם ע"כ ופירש"י ירשו והבנות יזונו שתי תקנות תקנו ב"ד בתנאי כתובה הבנים יירשו כתובת ב"ד דתנן במתני' בנין דכרין די הויין ליכי מנאי אינון ירתון וכ"ו ע"כ ולפי זה מה שמתנצל חצרון אח"כ באומרו שמה שהחזיר לאביו כל סך פקדונו ולא עכב בידו סך כתובת אמו כאשר עלה בדעתו בתחילה הוא מפני שאמרו לו שאין לבן בחיי האב כתובת ב"ד אלא לאחר מותו ודאי דקושטא קאמר ואמתלא אמיתית היא וגם אין כאן הוכחה לומר שמחל כיון שמן הדין אין תפיסתו מועיל כלום ואם לא יחזיר לאביו כל סך פקדונו יוציאוהו אותו הדיינים מידו בעל כרחו שלא בטובתו דעדיין לא חל החוב כל זמן שאביו חי ושמא לא יבוא לידי גוביינא לעולם אם ימות בחיי אביו גם לא היה שום הוכחה שמחל לא בדבריו ולא במעשיו ולא בדבריו שהרי שתק ולא אמר שום לשון מחילה גם ממעשיו שהרי מתוך מצה ומריב' והתקוטטות החזיר חצרון לאביו כל סך פקדונו ולא היה מרצונו ובלב שלם והדבר ברור שהמחילה בעיא דברים והוכחה שנעשה בנפש חפצה בלא שום אונס וכמו שהוא מבואר בהרמב"ם סוף פ' י"ז מה' אישות ז"ל ומוחלת כתובתה אינה צריכה לא קנין ולא עדים בשאר כל המוחלים שאינן צריכים לא עדים ולא קנין אלא בדברים בלבד והוא שיהיו דברים שהדעת סומכת אליהם ולא יהיו דברי שחוק והתול או דברי תימה אלא בדעת נכונה ע"כ וכתב עליו הכ"מ בשם הרשב"א ז"ל כתב הרשב"א מוחלת כתובתה לבעלה מה שעשתה עשוי ומיהו דווקא במוחלת שלא מחמת אונס ידוע אבל אם נאנסה ומחלה ויש עדים על האונס כגון זה שהיה מתקוטט עמה כדי שתמחול והוציאה מביתו ונתפייסה ומחלה לו כדי שתשב עמו בשלום אע"פי שלא מסרה מודעא המחילה בטלה וכל שיש ספק בידו לעשות ומפחידה ה"ז אונס ע"כ והשתא נידון ק"ו וניחא אם האשה כשתבע' בעלה שתמחול לו כתובתה וכשנתפייסה מחלה לו בפירוש משום שלום ואעפ"י שלא מסרה מודעא המחילה בטלה מפני ההתקוטטות וכ"ו וא"כ אפילו בנדון שהיה האב תובע מבנו שימחול לו כתובת אמו ועל זה רבו קטטות ביניהם ונתפייס הבן ומחל בפירוש מפני היראה שלא יטור לו אביו איבה ויעבירו מנחלתו דיש ספק בידו לעשות כדאוכיח לקמן דקי"ל התורה נתנה רשות לאב להנחיל לכל מי שירצה ואין לך אונס גדול מזה דודאי אמרינן דהמחילה בטלה כ"ש וק"ו בנ"ד שלא תבע ראובן זה שימחול לו כתובת אמו אלא שרבה שיחזיר לו הפיקדון שהופקד בידו שהדין עמו וגם חצרון כשמסר לאביו הפיקדון לא אמר שום לשון מחילה ולא שום הוכחה לא מינה ולא מקצתה שיורה שמחל לו כת בת אמו אלא שתק והחזיר לאביו כל סך פקדונו מפני ההתקוטטות והיראה כדהזכרתי ונוסף לו עוד הטעם שטוען הוא בעצמו אח"כ שמה שהחזיר כל סך הפיקדון הוא מפני שאמרו לו שאין לבן בחיי האב כב"ד שהיא אמתלא אמיתית וא"כ אי הוה מהאי טעמא בהא ודאי היה הדין עם חצרון אבל מטעמי אחריני אומר אני שהדין עם אבישי ועשהאל ואין לחצרון דין כב"ד: והיא שמלשון השאלה נראה שראובן זה לא הניח אחריו מקרקעי או לפחות אינו מתבאר מתוך השאלה שהניח קרקע ת עוד שנית נראה כי אבישי ועשהאל בני אביגיל אשת ראובן היו תפוסים בנכסי ראובן אביהם אי מדקאמר שאלמנת ראובן לשבעה וגבתה כתובתה אי מדקאמר והנה חצרון בן צפורה בא לגבות בראש נה מדין כב"ד דא"א שהנכסים הוו קיימי בחזקת אביהם המת ולא היו תפוסים ביד אבישי ועשהאל היה לו לומר וחצרון בן צפורה תובע קודם חלוקה כתובת אמו מדין כב"ד ואח"כ רוצה לחלוק עמהם וכ"ו וא"כ לא מבעיא אליבא דהרמב"ם ודעימיה דפסקו הלכה דדוקא ממקרקעי ולא ממטלטלי וכמו שהסכים מוהרשד"ם ומוה"רי אדרבי ומהרח"ש ז"ל דאין לחצרון כלום כיון שראובן אביהם לא הניח אחריו קרקעות אלא מטלטלי כמו שנראה מתוך השאלה אלא אפילו אליבא דהרי"בש ז"ל וריש והתוס' דפסקו דבזמן הזה אפילו ממטלטלי בכד יודו ויאמרו דאין לחצרון כלום כיון שאבישי ועשהאל אחיו הם תפוסים בכל נכסי ראובן אביהם יכולין לומר קים לן כהרמב"ם ודעימיה וכהסכמת האחרונים דאינה נוהגת אלא במקרקעי ותדע דאפי' מוהרשד"ם ז"ל דפסק הלכה למעשה דדוקא ממקרקעי זכה בסי' ק"ט לבן הראשונה לגבות ממטלטלי כדעת הריב"ש מטעם שהיה תפוס ומוחזק בנכסי אביו יע"ש ה"נ נימא איפכא כיון שאבישי ועשהאל הם מוחזקים בנכסי אביהם על חצרון להביא ראיה דלית הלכתא כהרמב"ם ודעימיה וכלל גדול אמרו המע"ה וא"כ הדין הוא עם אבישי ועשהאל ואין לחצרון כתובת אמו אם לא שהוא במוכח שהיו הנכסים בחזקת ראובן אביהם המת וגם שיהיה מנהג המקום ההוא לגבות אפי' ממטלטלי דכל כי האי גוונא אזלינן בתר מנהגא וכמ"ש בשם מהרי"ק ז"ל כשורש ט וכמ"ש מוהרי"ח אבל כל שלא נהגו במקום ההוא לגבות מן המטלטלין אע"פי שנהגו לכתוב בכתובה מטלטלי אגב מקרקעי דווקא לענין כתובה הוא דגביא ממטלטלי אבל לא לענין כב"ד הנראה מדברי הרמב"ם וכמו שפסק מוהרש"דם ודעימהון:
כלל העולה דכפי הנראה מדברי השאלה שלא היה שם קרקעות וגם שאבישי ועשהאל היו תפוסים בנכסי ראובן אביהם ודאי דהדין עמם ואין לחצרון זה בנו הגדול שום תביעה על ענין כתובת אמו מדין כב"ד כנ"ל:
ועתה אבא אל השאלה השנית שחצרון זה תובע גל חלקו בנחלת אביו בדין תורה שהבן יורש את אביו ואומר כי לפום ריהטא היה נראה לזכות גם בזה לאבישי ועשהאל דקי"ל כר"י בן ברוקה דאם אמר על מי שראוי ליורשו דבריו קיימים ועל מי שאין ראוי ליורשו אין דבריו קיימים ובגמ' אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כר"י בן ברוקה וכן אמר רבא הלכה כר"י בן ברוקה אמר רבא מאי טעמיה דר"י בן ברוקה אמר קרא והיה ביום הנחילו את בניו התורה נתנה רשות להנחיל כל מי שירצה ופי' רשב"ם ז"ל ביום הנחילו והוה מבי למכתב ביום שינחלו בניו ע"כ וכן פסק הרמב"ם ז"ל בריש פ' י"ב מהלכות זכיה ומתנה וז"ל שכיב מרע שאמר פלוני בני ירשני הרי זה יורש אותו לבדו ולא ירשו שאר הבנים וכ"ו ע"כ וכתב ה"ה וז"ל ש"מ שאמר פלוני בני ירשני וכ"ו פסק הלכה בגמרא פ' יש נוחלין בפי' וכ"ו ע"ב וכן כתבו הפוסקים זל"הה ולפי זה כיון שראובן אביהם צוה מחמת מיתה שכל נכסיו ירשו בניו אבישי ועשהאל נראה דדבריו קיימים ואין לחצרון זה בנו הגדול מאשתו הראשונה שום זכות בנכסי אביו שהרי התורה נתנה רשות לאב להנחיל לבניו ואפי' הכל לאחד וא"ת דבנ"ד שאני מאחר שראובן אביהם בצואתו אמר בפי' שחצרון בנו הגדול לא יירש עם אחיו וכל כה"ג יטול בעל כרחו מדתנן בפרק הנזכר האומר איש פלוני בני בכור לא יטול פי שנים איש פלוני בני לא יירש עם אחיו לא אמר כלום שהתנה על מה שכתוב בתורה אין לומר זה דהא הרמב"ם ז"ל בפרק ו' מהלכות נחלות כתב דין זה וז"ל לפיכך האומר איש פלוני בכורי לא וטול פי שנים איש פלוני לא יירש עם אחיו לא אמר כלום ע"כ וכתב עליו ה"ה ז"ל לפיכך האומר איש פלוני וכ"ו משנה כלשונה ופי' כגון שלא אמר יותר אבל אם אמר בבירור אבל אני נותן כל שאר נכסי לאחיו זכו אלו וכשאמר בלשון מתנה וכמו שיתבאר בסמוך ופשוט אם אמר לא יירש עם אחיו ושאר אחיו ירשו הכל שזכו שהוא דומה כנדון שלפנינו שהרי צוה וכתב שחצרון בנו הגדול לא יירש עם אחיו וכ"ו ואלא כל נכסיו ירשו בניו אבישי וכ"ו והרי הם עצמם דברי הרשב"א וכיון שכן יכולין אבישי ועשהאל שהם מוחזקים לומר קי"ל כהרשב"א וזכינו כל נכסי אבינו ומה שטוען חצרון דלאו כל כמיניה דראובן אביו להעבירו מנחלתו לאו טענה מעליתא היא דכי אמרינן האומר איש פלוני בני לא יירש עם אחיו אין דבריו קיימים היינו דוקא כשאמר איש פ' בני לא יירש עם אחיו ולא יותר אבל כשאמר איש פלוני בני לא יירש עם אחיו ושאר אחיו ירשו הכל ודאי דיירשו הכל וכמ"ש הרשב"א וא"כ בנ"ד נימא נמי הכי ויזכו בכל הנכסים אבישי ועשהאל ואין ואין לחצרון כלום:
אך כד מעיינת שפיר תראה דדברי הרשב"א אינם מחוורין ותמוהים הם בעיני דנראין הלכתא בלא טעמא דמאי שנא כשאמר פלוני בני לא יירש עם אחיו שלא זכו שאר האחים בכל ואם הוסיף ואמר ושאר אחיו יירשו שזכו בכל שאר האחים כיון דבין הכי ובין הכי במשמע שאותו בן לא יירשנו ושאר בניו ורשו כל נכסיו וא"כ מנין הוציא הרשב"א דין זה:
לכן נראה לע"ד להפך בזכות חצרון ולומר שיטול חלקו שזכתה לו התורה ולא מטעמיה דלאו כל כמיניה דראובן אביו להעבירו מנחלתו דודאי יש לאב כח להעביר הירושה מא' מבניו (כלומר שלא יירש כלום בנכסיו) ושאר האחים ירשו הכל דקי"ל התורה נתנה רשות לאב להנחיל לכל מי שירצה אלא מן הטעם שאזכיר ואגב אבאר חילוקי הדינים השייכים לנדון זה:
אם אמר פלוני בני לא יורש עם אחיו לבד אז ודאי דבריו בטלים אע"פי דמשתמע ושאר בניו ירשו הכל שהרי זה בא לעקור הירושה שהוא מן התורה כדכתב הרמב"ם ומשנה היא כלשונה בפ' י"נ גם אם אמר קודם פלוני בני לא יירש עם אחיו ושאר בניו ירשו הכל גם זה נ"ל דדבריו בטלים שהרי זה תלה הירושה של בניו בלא ירש דפלוני בנו דהוי כאילו אמר החלק שזכתה תורה לאותו בן ירשו אחיו וזה אין בידו לעשות דהוי עוקר הירושה מן היורש ודלא כהרשב"א אבל אם אמר פלוני בני יירש הכל לבד או אפילו אמה פלוני בני יירש הכל ושאר האחים לא יירשו כיון שכא תלה הירושה של פלוני בנו בהעברת נחלת שאר בניו דבריו קיימים דבאופן זה התורה נתנה רשות לאב להנחיל לכל מי שירצה כל זמן שאינו תולה ירושת בנו בהעברת נחלת שאר בניו דכיון דאמר פלוני בני יירש קנה הכל ולא נשאר כלום שירשו שאר אחיו ומה שאמר אח"כ ושאר האחים לא יירשו מילתא באפי נפשיה היא וכמאן דליתא דמי ורצונו הוא לחזק הענין ולהודיע שלא הניח לשאר בניו כלום:
וכל זה מצאתי מפורש בדברי הר"מה הובאו בטור ח"מ סי' רפ"א ז"ל הטור אבל אם היו לו בנים רבים ואומר על א' מהם שירש הכל אושריבה לא' ומיעט לא' וכ"ו בד"א בלשון ירושה שאמר פלוני בני ירש הכל או יירש כך וכך אבל אם אמר פלוני בני לא יירש לא אמר כלום וכת' הרמ"ה אי נמי אמר פ' לא יירש אלא כך וכך או נמי אמ' ראובן בני ירש חלקו וחלק שמעון לא אמר כלום לאו כל כמיניה לאורותי חלקיה לאחריני וכמאן דאמר לא יירש שמעון דמי וכן היכא דתליה לירושה דראובן בלא יורש דשמעון כגון שאמר לא יירש שמעון אלא ראובן לאו כלום היא וה"מ דתליה נחלת ראובן בהעברת נחלת שמעון כדאמרינן אבל אם אמר ראובן בני יירשני או יורש כל נכסי ולא יירש שמעון כלום כיון דלא תליא לירושת ראובן בלא יירש דשמעון דבריו קיימים דכיון דאמר ראובן בני יירש קנה ודקאמר שמעון לא יירש מילתא באפיה נפשיה היא וכמאן דליתיה דמי ע"כ הרי לך בהדיא מדברי הרמ"ה דפליג על הרשב"א דאם אמר קודם פ' בני לא יירש ואח"כ אמר ושאר האחים ירשו הכל דדבריו בטלים כיון שתלה נחלת שאר האחים מהעברת נחלת פ' בנו וא"כ בנ"ד נמי נ"ל כיון שאביו של חצרון בשעת הצוואה תלה ירושת אבישי ועשהאל בניו בהעברת נחלת חצרון שהרי אמר שחצרון בנו הגדול לא יירש עם אחיו אבישי ועשהאל בני אביגיל אשתו אלא כל נכסיו ירשו בניו אבישי ועשהאל וכ"ו דהוי ממש דומה בדומה למה שכתב הר"מה ז"ל שהאומר לא יירש שמעון אלא ראובן דדבריו בטלים דכל כה"ג לא צייתינן לדברי האב והדין עם חצרון ליטול חלקו חלק כחלק בשוה עם שאר אחיו אבישי ועשהאל ולזה דעתי נוטה דמסתבר טעמיה וכמו שכתב מוהרי"ק עליו ז"ל דברים ניכונים הם ונימוקים עמם ודלא כהרשב"א דפליג עב דברי הרמ"ה כנ"ל:
וליכא למימר דלא פליגי הר"מה על הרשב"א דע"כ לא קאמר הר"מה דלא אמר כלום אלא במקום שאמר אלא דתלה נחלת ראובן בהעברת נחלת שמעון אבל היכא דלא קאמר אלא: וכגון דאמר כמ"ש הרשב"א ושאר אחיו יירשו הכל יודה ויאמר כדברי הרשב"א דזכי וכן הרשב"א יסבור כדברי הר'"מה היכא דקאמר אלא דהא אם איתא דהכי ס"ל להר"מה עדיפא מינה הו"ל לאשמועינן והכי הו"לל וכן היכא דתליא לירושה דראובן וכ"ו כגון שאמר לא יירש שמעון אלא ראובן לאו כלום הוא וכ"ו אבל אם אמר לא יירש שמעון וראובן יירש הכל דבריו קיימים דהיינו כדברי הרשב"א ומדלא קאמר הכי אלא בדקאמר ראובן יירש כל נכסי ולא יירש שמעון משמע דלח שני לוה דקאמר אלא או לא אלא בקדימה תליא מילתא אם קדם יירש ללא וירש דבריו קיימים אבל אם קדם לא יירש ליירש אפילו לא אמר אלא לא אמר כלום וא"כ יפה אמרתי דפליג עליה דהרשב"א כמ"ש והחתימה על הרב ב"י שכתב ז"ל שם וז"ל וקצת דברים אלו כתב ה"ה וכ"ו יעו"ש שנראה שדעתו להשוות דברי הרשב"א עם דכרי הר"מה וליתא כדפרישית ויגעתי וטרחתי ומצאתי להרב מוהר"יט צהלון ז"ל בתשובה צ"ב שהוכיח שהר מה. חולק על הרשב"א מסוף דברי הרמ"ה ז"ל וז"ל ותו דשפיל לסיפיה דלישניה דהר"מה שכתב והני מיליה דתלה נחלת ראובן וכ"ו אבל אם אמר ראובן ירשני ולא ירש שמעון כיון דלא תלה לירושת ראובן וכ"ו משמע דדווקא כשאמר ולא ירש שמעו בסוף דבריו דכיון דאמרן בסוף דבריו לא מקרו תליה אבל כשאמרן בתחילה אע"פי שלא אמר אלא מקרי תליה דאי לא תימא הכי לפלוג ולתני בדידה ולימא אבל אם לא אמר אלא ירשני דבריו קיימי' והוה אשמעינן רבותא טפי מחלוקה זו שכתב אלא ודאי דלהר"מה כל שאמר לא ירש בתחלה אע"פי שאמר פ"א פלוני בני וכ"ו לאו כלום הוא ומעתה דברי הרב מוהרי"ק ז"ל ב"ע יע"ש וגם אני אומר כמוהו וששו בני מעי שכונתי לדעת גדולים:
ולרווחא דמילתא אמינא דאפי' אם נאמר דלדעת הרשב"א יש הפרש בין היכא דאמר אלא להיכא דלא אמר אלא ולא פליג לדברי הר"מה דעד כאן לא קאמר הרשב"א שזכו האחים בכל הנכסים אלא כשאמר לא יירש עם אחיו ושאר האחים יירשו דלא אמר אלא ולא תלה כ"ו אבל כשאמר אלא דתלה וכ"ו כגון לא יירש עם אחיו אלא שאר האחים יירשו איפשר שיסבור ויודה להר"מה שדבריו בטלים ולא יזכו האחים בכל הנכסים ואע"פי שדברים אלו נראים מוכרחים דאם איתא דהרשב"א לא ס"ל הכי כהר"מה הכי הו"לל אם אמר לא יירש עם אחיו אלא שאר אחיו ירשו הכל והוה שמעינן מינה רבותא טפי דאפילו דאמר אלא דתולה נחלת ראובן בהעברת נחלת שמעון עכ"ז זכה ראובן כ' שכשלא אמר אלא ומדלא כתב הכי נראה דש"מ ס"ל כהר"מה ז"ל דאם אמר אלא לא אמר כלום ולדעתי אין הפרש בין היכא דאמר אלא ללא אמר אלא דבכל גוונא משמע דתלי נחלת זה בהעברת נחלת אחיו וכמו שכתב מוהר"יט צהלון בתחילת דבריו בנ"ד אליבא דכ"ע אפילו לדעת הרשב"א יסבור שחצרון זה יטול חלקו ככל אחיו כיון שראובן צוה שחצרון בנו הגדול לא יירש עם אחיו אבישי ועשהאל בני אביגיל אשתו וכ"ו אלא כל נכסיו יירשו בניו אבישי ועשהאל וכ"ו ודאי דלא אמר כלום מדקאמר אלא דתליה מקרי ולכן חצרון יחלוק עם אחיו אבישי ועשהאל בנכסי ראובן אביו חלק כחלק בשוה וכ"ש לדעת הרמ"ה שהרי תלה ירושת אבישי ועשהאל בהעברת נחלת חצרון שהרי קדם לא יירש ליירש:
כלל העולה מבל מאי דכתיבנא שחצרון זה לא זכה בכתובת אמו מדין כב"ד מן הטעם שאביו לא הניח קרקעות וכב"ד אינה נגבית מן אמטלטלין וגם שנית שהנכסים תפוסים ביד אבישי ועשהאל והמ"עה אבל לענין הנחלה ודאי יזכה חצרון זה לחלוק עם אבישי ועשהאל בנכסי ראובן אביו בחלקו שזכתה לו התורה כיון דתלה נחלת אבישי ועשהאל בהעברת נחלת חצרון ואיכא תרתי אי משום שקדם לא יירש לירש וגם משום שאמר תיבת אלא זהו מה שהעלה מצודתי היום ואף אמנם שגיתי אתי חלין משוגתי עד אשר יבוא דבר המלך מורינו ורבינו ויורינו את הדרך אשר נעלה בה ואת המעשה אשר יעשון נחתם ונגמר בראש חדש כסלו בסדר ובשנת וייקץ יעקב משנתו ויאמר אכן יש ה' במקום הזה ואנכי לא ידעתי לפ"ק:
משה גומיש די מישקיטה ס"ט: