שאלה יח ראובן שקנה מלוי מוכר כלים ישנים כלי סעודה שנשתמשו בהם מזמן הרבה ולא היו יודעים איזה מהם נשתמשו בהם בבשר ואיזה מהם נשתמשו בחלב. אמנם לוי מעיד שקנאם במכירת ישראל ירא שמים שמת שודאי לא נשתמש בהם אלא התר והשתא מיבעיא ליה דין כלים הללו דכיון דספק איסור דרבנן הוא דהא לא נשתמשו בהם כמה ימים ועוד שאפשר שיארע שישתמש בהם התשמיש שנשתמשו בהם מקודם יהיה מותר להשתמש בהם בלי שום הכשר א"ד אע"פ שהוא ספק איסור דרבנן. כלים שבידו להכשירם כגון כלים הצריכים ליבון והגעלה יהיה אסור להשתמש בהם בלי הכשר ואת"ל שאסור עדיין מיבעיא ליה על כלי חרס הנמצאים בתוכם דכיון שאין בידו להכשירם יהיו מותרים א"ד כיון שהפסדן מועט אסורין על הכל יורהו המורה דין אמת לאמתו ומהתמ"ש:
תשובה בסוף מסכת ע"ז דף ס"ז וט"ו אפליגו תנאי בנותן טעם לפגם אם הוא מותר או אסור ופסקו הפוסקים כמאן דשרי ואמרינן בגמ' ולמ"ד נט"ל מותר גיעולי גוים דאסר רחמנא היכי משכחת לה אמר רב חייא בריה דרב הונא לא אסרה תורה אלא קדרה בת יומא דלא לפגם הוא (ופריך) מכאן ואילך לישתרי (פי' אפי' לכתחילה ומשני) גזירה קדרה שאינה בת יומא משום קדרה בת יומא:
למדנו דקדרה שבשלו בה דבר אסור אם אינה בת יומא טעמא פוגם ומן התורה מותר לבשל בה ומה שהצריכה התורה להגעיל כלי מדין הוא בכלים בני יומן ולהשתמש בהם מיד שהטעם שפולט מן האיסור הוא לשבח אבל מדרבנן אסור להשתמש בהם לכתחלה אפילו אינן בני יומן דילמא אתי לאשתמושי בהו בני יומן אבל אם נשתמש ובשל בה בדיעבד התבשיל מותר:
ובפרק גיד הנשה תניא קדרה שבשל בה בשר לא יבשל בה חלב ואם בישל בנ"ט: ופסקה הרמב"ם כלשונה בפ"ט מהמ"א. ובפי"ו מהמ"א כתב שאפילו בשל בקדרה בשר נבלה וביום שני בשל בה בשר שחוטה שמותר בדיעבד שלא אסרה תורה אלא קדרה בת יומא וכתב הרב המגיד בפ"ט קדרה וכו' ברייתא פ' ג"ה כלשונה ויתבאר בפי"ז שאפי' בשל בה בשר נבלה וביום ב' בשר שחוטה שמותר בדיעבד שלא אסרה תורה אלא קדרה בת יומא וכן הדין כאן וכו' עי"ש (וכן בטור י"ד סי' צ"ג ק"ג וסי' קכ"ב יעויין במקומו):
הנה כי כן הכלים דנ"ד שעברו עליה' זמנים טובא שלא נשתמשו בהם טעם הבשר והחלב שבהן הוא פגום ולכן שאול שאל האיש ה"ה נר"ו כיון שנשתמש בהן התר ואינם בני יומן וספק איסור דרבנן הוא דאיכא ואפשר שישתמש בהם כדרך שנשתמשו בהם מקודם. ישתמש בהן בלי הכשר וכו'. וכו'. אמנם תמיהני איך לא חשש כלל פן יש בכלים הללו כלי של איסור נבילה כי מדרך המכירות המפורסמות שמוכרין יחד עם מטלטלין של אותו האיש שנקראת המכירה על שמו מטלטלין של איש אחר ד"מ אם המכירה של ראובן מוכרין עם מטלטלין שלו גם אותן של אחר בין נכרי בין ישראל כידוע ממנהג זאת העיר אמשטרדם ואיך אמר שהם של אותו הירא שמים שמת שבודאי שנשתמש בהם היתר והלא אין אדם יודע מה שקונ' בעירנו במכירות אם המטלטל הוא ממי שהמכירה על שמו אם מאחר נכרי או ישראל:
לכן אשיב כיון שאין אנו יודעים הי מינייהו רובא או הכלים של בשר או אותם של חלב (אף אם לא נחוש שיש ביניהם כלי של איסור נבלה) אין להשתמש בהם בלי הגעלה דאם ישתמש בהם קרוב לודאי הוא דלא מתרמי שישתמש התשמיש שנשתמש מקודם בשר לבשר וחלב לחלב ואפי' אם נאמר דספק הוא נראה דאסור:
תדע שכתבו המפרשים דדבר שיש לו מתירין אין אומרים בו ספקא דרבנן לקולא (עיין פר"ח וש"ך בי"ד סי' ק"י) ואיכא פלוגתא דרבוותא אם נתערבו כלים של איסור עם כלים  של היתר דאיכא למ"ד דבטלים ברובא דהיתרא ואין צריך להכשירם כי אין דנים אותו כדבר שיל"מ כיון שצריך לפזר מעות להגעילן עיין בת"ה להרשב"א דף קכ"ט והובא בטור י"ד סי' קכ"ב ופס' כן מרן בש"ע בסי' ק"ב ובסי' קכ"ב ואיכא למ"ד כי הפסד מועט הוא להכשירן ודנים אותו כדבר שיל"מ עיין מהרי"ל בתשובה בסי' קצ"ד ופ"ח י"ד סי' ק"ב ס"ק ח' שכתב מאין הוציא הרשב"א אח דין זה וכו' ושהשיג הרא"ה בב"ה עליו דטעמא אחרינא איכא דאין לו ביטול דכל היכא דניכר האיסור אין לו ביטול וכיון דאפשר להוציא האיסור מתוכו ע"י הגעלה הוי כניכר האיסור ותו לא סגי בכלים אלו שלא יתן האיסור טעם בהיתר עיין שם:
עוד תשוב תראה (שם בפר"ח) כי מהרדב"ל בתשובה ח"א דף קל"א כתב שדין זה של הרשב"א דוקא בכלי של איסור נבלה שנתערב בכלים אחרים של בשר שחוטה דהוי מין במינו דאפילו מדרבנן חד בתרי בטיל אבל קערה חולבת שנתערבה בקערות של בשר אפילו בס' קערות לא בטלה משום דאפשר דאתי לידי איסורא דאורייתא דדילמא ישתמשו באותם כלים בהיותם ב"ו ואתי לידי טעמא דהוי איסורא דאורייתא ע"כ והרב פר"ח סובר שהרשב"א מיירי אף במין בשא"מ אמנם שהרב מהרדב"ל יפה כיון בדין קערה חולבת ושאינו מכניס עצמו אי מיירי ביה הרשב"א אמנם הר"ב בית חדש י"ד סי' ק"ב. כתב שדין הרשב"א הוא אף בקערה חולבת וסותר דברי מהרדב"ל ע"ש:
והש"ך י"ד סי' ק"ב ס"ק ח' כתב שיש לחוש לדברי מהרי"ל במקום שאין הפסד מרובה ולשהות הכלים עד שלא יהו בני יומן דאז שרי מן התורה: ולפי דעתו אפילו להשתמש בכל אחד בפני עצמו אסור עד אחר מעת לעת דבכה"ג יש לו מתירין בלי שום הוצאות וכו' עי"ש:
והט"ז שם ס"ק ח' כ' ומ"מ נראה דאף על פי שמותר להשתמש בכל הכלי' שנתערבו כמ"ש הרשב"א הביאו ב"י ס"ס קכ"ב מ"מ אין להשהותם זמן מרובה אא"כ יכשיר כלם מספק כיון שהאיסור בטל ברוב הוה עלייהו דין יבש שבט ברוב יבש שמבואר דינו בסימן ק"י שאסור לאכלם כלם יחד ויש כאן לחוש שמא בזמן מרובה ישתכח התערובת ויבא לערב התבשיל שמתבשל בכל התערובת יחד ויאכלם ויבוא לידי איסור על כן ראוי לו להכשיר כלם מספק וכו' ע"כ:
הרי לך דאיכא רבוותא דמשוו דין כלי של איסור שנתערב בכלים של התר לקערה חולבת שנתערבה בקערות של בשר ומצריכים להשהות' עד אחר מעת לעת לאשתמושי בהו בלי הגעלה: ודוקא שנודע הי רובא דהיתרא בשר או חלב אמנם אי לא ידיע רובא דהיתרא לא. דאי לאו הכי הוה להו לפרושי: ותו מדברי הט"ז שקדמתי זכרם דקאמר שלא ישהה את הכלים הלה אא"כ יכשירם פן ישכח אחר זמן מרובה וכו' נראה ברור שנלמוד דאפילו נודע אם רוב הכלים של בשר  או של חלב אין להשתמש בהם בבשר או חלב בלי הכשר אפילו לא נשתמשו בהם ימים רבים כ"ש בנ"ד דלא ידעינן הי מינייהו רובא דעד כאן לא קאמרי לאשתמושי בלי הגעלה אלא בדידיע:
אמנם לדעת האומרים דדבר שיל"מ הוא אף דאיכא הפסד מועט יגעיל את כל הראוי להגעיל וכלי חרס אם רובא ניכר אם בשר אם חלב ישתמש בהם ע"פ הרוב. ובנ"ד שאין ידוע לא יבשל בהם לא בשר ולא חלב אא"כ יחזירן לכבשן שמצרפין בו כלי חרם דאז הם ככלים חדשים ממש:
וכל מה שכתבתי הוא בענין שאין לחוש שיש בכלים של נ"ד כלי של איסור נבלה. אמנם אם לוי דנ"ד קנה את הכלים במכירה בעיר הזאת שמוכרין מטלטלין של הרבה בני אדם במכיר' אחת אע"פ שנקראת המכירה על שם היהודי הכשר יש לחוש שמא כל מה שקנה הם כלים של איסור נבלה ומאיש נכרי הם כי מוכרין הדברים לחלקים שונים ומי יודע זה החלק שקנה מהכלים של מי הוא והרי הוא בספק שכל הכלים האלה הם מאיסור נבלה ואם הדבר כן הכלי הראוים להגעיל יגעילם וכלי חרס שאין יוצאין מידי דופנן לעולם ישברו או יחזירם לכבשן שמצרפין בו כלי חרס חדשים ואז הם ככלים חדשים וישתמש בהם:
וכל שכן לדעת הפר"ח בדין קערה חולבת שנתערבה בקערות של בשרי דדמה אותו כאיסור הניכר שאין לו ביטול ואפילו באלף קערות לא בטיל דאיכא למיקם עלה על ידי טעימת עכו"ם שיטעום כל קערה וקערה וכו' וכו'. (ומסיים) וא"כ אין בדין להתיר כ"א ע"י הגעלה:
וזו הלכה העלה וז"ל סוף דבר שאם כלי של איסור נתערב בכלים אחרים של התר אם האסור וההתר הבלוע בכלים הוו מין במינו אם כן ליכא למיקם אטעמא ובאנו למחלוקת הראשוני' ז"ל אי בטלה או לא וראוי להשהות הכלים עד שלא יהא ב"י דאז ליכא אלא גזרה בעלמא מדרבנן לאשתמושי בהו ואף לכתחלה סמכינן שפיר אסברת הרשב"א להתיר להשתמש בהם כיון שאינן ב"י אבל אם האיסור וההתר הבלוע בכלים הוו מין בשא"מ אין להקל בהם כלל ואף בדיעבד יש לאסרם ואף בשאינם ב"י אין להתירם כלל והמיקל בזה אינו אלא מן המתמיהין ע"כל פר"ח י"ד סי' ק"ב ס"ק ח' ועי"ש:
הרי לדעתו ז"ל בקערה חולבת עם קערות של בשר דאין להתיר כ"א ע"י הגעלה דאין לו ביטול כלל ועוד איכא לדקדק מדבריו שכתב וז"ל ואף לכתחל' סמכינן שפיר אסברת הרשב"א להתיר להשתמש בהם כיון שאינן ב"י ע"כ. דאין להתיר מכח ספקא דרבנן לקולא כי כלים שאינם ב"י הם מדרבנן ועכשו שנתערבו בכל אחד שישתמש הוא ספק התר. אלא עכ"ל דצריך שיהיה שם רובא דהתרא כדברי הרשב"א כלי של איסור שנתערב בכלים אחרים של התר ואינו ניכר בטל ברוב וכן נלע"ד להני רבוותא דסברי דבין כלי איסור שנתערב בשל התר ובין קערה חולבת שנתערבה בקערות של בשר דדין אחד להם צריך שיהו בטלים ברוב להשתמש בהם בלי הכשר ואם אינם ב"י:
סוף דבר נלע"ד דבנ"ד אין היתר לכלים הללו בלי הגעלה. וכלי חרס שבהן אם אין לחוש לאיסור נבלה ישתמש בהן בשאר דברים לא בבשר ולא בחלב ואם יש לחוש לאיסור נבלה ישברו: וידעתי אני שהיה לי להרחיב הדבור בענין זה אמנם לרוב טרדותי אשר לא נתנוני השב רוחי באתי בקצרה ועל כן קנצי למלין אשים ומורנו הרב נר"ו הוא ינחנו בדרך אמת כי לו משפט ההוראה וכסאו נכון יהיה כ"יר:
כ"ד הצעיר שלמה ישורון
אמשטרדם בשלהי תמוז שנת התקנ"ג לפ"ג
בבית ובדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס