שאלה מ שמואל תבע את שאול בדין בעד סך אלף פלורי"ניס שהיה חייב לו. ויהונתן נכנס ערב לשמואל בעד שאול הנ"ל. לפני הב"ד. ואחר איזה ימים ויעש שאול בריחי"ם. כי ברח ולא נודע מקומו איה. אשר על כן חזר שמואל על יהונתן. באמרו שכיון שהוא נשאר ערב לו בעד שאול הנ"ל. שחייב לשלם לו הסך הנ"ל של אלף פלורי"ניס. אשר חייב לו שאול. ויהונתן טוען שאינו חייב לשלם כלל בעד ערבותו הנ"ל. בהיות שלא קנה מידו בקנין כדת וכהלכה. ושמואל טוען שאם לא היה יהונתן נכנס ערב בעד שאול הנ"ל שהב"ד היו נותנים לו רשות לחבוש את שאול בבית האסורים עד שישלם לו חובו. אשר על זה משיב יהונתן שאין הטענה הזאת כדאית לחייב אותו לשלם החוב הנ"ל. כל זמן שלא קנו מידו. וכדי להשקיט המריבה ביניהם באו לבית מדרשו של ש"ם לשאול ולדעת הדין עם מי משניהם כפי דין תורתינו הקדושה ושכמ"ה:
תשובה עיקרא דהאי מילתא איתא בסוף פרק גט פשוט (בב"ב) דגרסינן התם וז"ל. ערב דב"ד הוא דלא בעי קנין. אבל ערב דעלמא בעי קנין. והלכתא ערב דבשעת מתן מעות הוא דלא בעי קנין. ערב דלאחר מתן מעות בעי קנין וערב דב"ד לא בעי קנין. דבההיא הנאה דקא מהימנין ליה גמר ומשעבד נפשיה עכ"ל הש"ס:
והרב בעל נימוקי יוסף פירש וז"ל. אלא בערב דב"ד כלומר שב"ד עשאוהו ערב. כגון שהיו הב"ד רוצים לגבות מהלוה ואמר להם זה הניחוהו ואני ערב לכם. בכי האי גונא הואיל ויש לו הנאה. שהאמינוהו ב"ד באותו הנאה. משעבד עצמו. וכן כתב הרמב"ם ז"ל בפרק כ"ה מהלכות מלוה ולוה ע"כ: וקודם זה כתב וז"ל. שלא בשעת מתן מעות כהני דאמרן. או שתבע בב"ד. ואמר ליה אחר הניחהו ואני ערב. אינו חייב כלום. ואפילו אמר בפני הב"ד. עד דקנו מניה דלא מידי חסריה. ולא אמרינן בההיא הנאה דמהימניה ליה ב"ד. גמר ושיעבד נפשיה עכ"ל:
הנה מלשונו מוכח בביאור דפירש. ערב דב"ד. דאמרינן דמשתעבד. רצונ' לומר. שעשהואו הב"ד ערב. וכמו שכתב בפירוש. דאי לא תימא הכי. הוה קשיא מדידיה אדידיה. שהרי מעיקרא כתב שאם לא נכנס ערב בפני הב"ד לא משתעבד. ושלא אמרינן בההיא הנאה דמהימניה ליה ב"ד גמר ושעבד נפשיה. אם כן איך קאמר בתר הכי דמשתעבד ע"י ב"ד. אלא בהכרח צריך לומר. כגון שעשאוהו ב"ד ערב. דכיון שהב"ד החשיבוהו לעשותו ערב מדעתם. גמר ומשתעבד בההיא הנאה דחשיבותא דבי דינא וכדכתיבנא:
וכן הוא לשון הרמב"ם ז"ל שכן כתב בפ' כ"ה מהלכות מלוה ולוה הלכה ב' וז"ל. אם ב"ד עשו אותו ערב. נשתעבד אע"פי שלא קנו מידו וכו'. כגון שהיו הב"ד רוצין לגבות מן הלוה ואמר להם הניחוהו ואני ערב לכם: הואיל ויש לו הנאה שהאמינוהו הב"ד. באותה הנאה שעבד עצמו עכ"ל. וכן כתב שם הרב המגיד ז"ל. וז"ל ופירש רבינו ערב דב"ד. שערב מיד הב"ד. וכן עיקר עכ"ל: וכן הוא לשון הסמ"ג בדף ע"ט ע"ב וז"ל ערב דב"ד. שעשו אותו ב"ד ערב עכ"ל:
והרב בעל התרומות ז"ל בשטר ל"ה ח"א סי' י' מכריח ג"כ טפי. שכן כתב וז"ל. וכן אם אמרו לו הב"ד. תכנס ערב בדבר זה. וכיצד שהיו הב"ד רוצים לירד בנכסי הלוה. בזה נשתעבד אם נכנס ערב במצותם ובפניהם. אעפ"י שלא קנו מידו משתעבד. שמתוך שהאמינוהו הב"ד גמר ושיעבד נפשיה. וכדגרסינן בפרק גט פשוט. אמר רב נחמן. ערב ב"ד לא בעי קנין. אבל ערב דעלמא בעי קנין. והלכתא דבשעת מתן מעות לא בעי קנין. דלאחר מתן מעות בעי קנין. וערב דב"ד לא בעי קנין. דבההיא הנאה דקא מהמני ליה גמר ומשעבד נפשיה עכ"ל: וכתב עלה הרב בעל גידולי תרומה וז"ל. וכן אם אמרו לו ב"ד וכו': פירש רבינו וכיצד כגון שהיו ב"ד וכו'. להודיע דערב ב"ד. היינו כדברי הרמב"ם ז"ל ריש פרק כ"ה מה' מלוה ולוה. שהב"ד קבלוהו לערב ופטרו את הלוה בכך. ולאפוקי מ"ש הטור בריש סי' קכ"ט וז"ל. לכאורה נראה ערב דב"ד. היינו שנעשה ערב בפני ב"ד. והרמב"ם כתב. אעפ"י שאמר בפני ב"ד אני ערב לא משתעבד. אלא אם כן היו רוצים לגבות מהלוה וכו' ע"כ: והוא מבואר דאין מקום להבין שהוא בפני ב"ד אפילו לכאורה. דהא כיון דערב יש לו דין אם אסמכתא. מה מועיל שיאמר כן בפני ב"ד. דלא הוי זה כמתפיס זכיותיו וכו'. אטו אם יאמר בפני ב"ד אם יהיה כך או אם תעשה כך. אתן לך מנה. מי מהני. ותו מלישנא דגמ' דקאמר. ערב דב"ד לא בעי קנין. דבההיא הנאה דמהמני ליה גמר ומשעבד נפשיה. ואם אין כאן אלא ערבות גרידא. שנעשה מאליו בפני ב"ד. מאן מהימן ליה. אי ב"ח אפילו שלא בפני ב"ד מהימן ליה. ואעפ"י כן כיון שלא על אמונתו הלוהו לא משעבד נפשיה. ואי בי דינא. הא אינהו לאו מידי עבדי בשביל ערבותו. ולא על פיהם נתערב אלא ע"כ צריך לומר כהרמב"ם ז"ל עכ"ל:
הא קמן דכולם הבינו שדוקא כשהב"ד עשאוהו ערב. אבל בלאו הכי אפילו נכנס ערב בפני הב"ד ואמר ליה אני ערב. ועל כל זה הניחו מלחבוש ללוה לא משתעבד. כל עוד שלא היה בו קנין. או שפטרוהו ללוה לגמרי ונכנס הוא במקומו. וכפי מ"ש מור"ם ז"ל בהגהה. והוא מהמרדכי ז"ל וכו'. ע"ש וכדכתיבנא:
איברא שהרב כמוהר"ם מנץ ז"ל בסי' ל"ג מתשובותיו כתב שאם נעשה ערב בפני ב"ד דלא בעי קנין. שהרי בכל אלו השטרות דנהוג כאן למיכתב. הננו מודה כאילו נעשה בב"ד חשוב וכו' דהוי כאילו נעשה השטר בפני הב"ד ושערב דב"ד לא בעי קנין. ושאפילו לא נכתב זה כיון שהורגלו לכותבו כמו שנכתב דמי וכו' עכ"ל:
ברם הרב בעל כנה"ג בח"א מהח"מ בסי' קכ"ט בהגהת הטור אות מ"ב כתב עלה אחר דברי מוהר"ם מנץ הנ"ל וז"ל אמר המאסף ולא נהירא לי. שמ"ש הרמב"ם ז"ל דערב דב"ד משתעבד היינו שנעשה ערב לב"ד. אבל כל שלא נעשה ערב לב"ד. אעפ"י שנעשה ערב בב"ד בעי קנין. אם כן מה יושיענו. היות השטר נידון כאילו נעשה בפני ב"ד. לא יהא אלא שנעשה ערב בב"ד ממש. ונתערב בפניהם כל שלא נתערב להם בעי קנין. ושמא סבירא ליה למוהר"ם מינץ ז"ל. דכל שכתוב בו כאילו נעשה בב"ד דהוי כאילו אמר כאילו נעשה בב"ד חשוב ונתערב להם:
ומיהו לא נהירא. דכל שנתערב לב"ד בפועל: הטעם דלא בעי קנין. משום דבההיא הנאה דהימנוהו הב"ד משתעבד. וזה הטעם לא שייך כשנכתב בשטר דהוי כאילו נעשה בב"ד חשוב: דאין כאן אלא פיטומי מילי. ולעולם לא משתעבד. ודוחק לומר דהודאת בעל דין מהני כאילו הודה בב"ד וכו'. ושוב נדפסו תשובות הרדב"ז ז"ל ח"א. וראיתי בסי' רי"א כתוב כדברי עכ"ל:
ומעתה אחר שהראת לדעת שהאי לישנא ש דאמרינן בתלמודא שערב דב"ד לא בעי קנין. כל הפוסקים הנז"ל שתפסו לשון זה: פירשו שר"ל שעשאוהו הב"ד ערב. מי הוא זה שיערב לבו. להוציא הלשון מפשוטו ולחייב לערב. דהא אפילו לא היה אלא ספק. היינו אומרים דהמוציא מחבירו עליו הראיה. וכל שכן שברור הוא כשמש וכנז"ל דכתיבנא:
ואל תטעה לומר שהאי שכתב הרמב"ם. כגון שהיו הב"ד רוצים וכו'. שרצה לומר שהוא מעצמו אמר כן בפני הב"ד. הניחוהו ואני ערב. אבל שהב"ד לא עשוהו ערב. דהא אי אפשר לפרש דברי הרמב"ם כך בהיות שלא כתב הרמב"ם האי כגון וכו'. אלא ליתן מציאות. מה שייכות יש לב"ד להכניס לשום אדם ערב. משום הכי כתב כגון וכו'. ופשיטא שמלשונו מוכח שכשאמר בב"ד הניחוהו. דאז השיבו לו הב"ד אם תכנוס אתה ערב אז נניח אותו. ועל פי דבריהם אלו נכנס ערב. ועל פי מצותם. והיינו חשיבותו. אשר על כן גמר ושיעבד נפשיה. אבל אם לא היה הערבות כי האי גוונא. אלא שאמר ליה בפני הב"ד הניחהו ואני ערב. ואפילו אמר להו להב"ד הניחוהו ואני ערב לא משתעבד בהכי. שהרי ידוע הוא כי הערבות כולו אסמכתא היא. וכשיש לו חשיבות גדול כגון בשעת מתן מעות. כיון שעל פיהו הוציא המלוה מעותיו. או שעשאוהו הב"ד ערב. אז גמר ומשעבד נפשיה אבל בענין אחר לא משתעבד. דאי לא תימא הכי לפרש כן דברי הרמב"ם ז"ל הוה קשה דידיה אדידיה. שהרי מעיקרא כתב. ואפילו נעשה ערב בפני ב"ד אינו משתעבד בלא קנין. והוא הלשון בעצמו שכתב הנימוקי יוסף. ופשיטא שעפ"י ערבותו שנכנס ערב בפניהם פטרוהו. וכמו שכתב הנימוקי יוסף בעצמו. ואז לא אמרינן דבההיא הנאה דמהימני ליה בי דינא וכו'. דלא שייך נאמנות אם לא שעל פי ערבותו פטרוהו ללוה. שהרי לאחר מתן מעות אנן קיימינן. ואפילו הכי כתב דלא משתעבד: אלא ע"כ צריך לומר דמ"ש הרמב"ם הוא דוקא כשעשאוהו הב"ד ערב וכדכתיבנא: ומשום הכי תפסו בלשונם כל הפוסקים האי לישנא כדכתיבנא וכן מרן בש"ע תפס כלשון הרמב"ם כמו שכתבתי וכתב גם כן כגון וכו'. ליתן מציאות לדבר:
נמצא דלכ"ע סבירא להו. דלא משתעבד בלא קנין. ואפילו נכנס ערב בפני ב"ד והאמינוהו הב"ד. אם לא שעשאוהו הב"ד ערב או שאמר בפני הב"ד הניחוהו ואני ערב לכם. כמ"ש הרמב"ם והרב בעל נ"י ז"ל:
והנה גם כן ריב"ה ז"ל שהביא לשון הרמב"ם ז"ל. בערב דב"ד הוסיף אני אתנם או אני ערב לכם ע"כ: והרב בעל הפרישה כתב עלה וז"ל שתיבת לכם קאי נמי אאתנם כאילו אמר אני אתנם לכם או אני ערב לכם. שמשמע מדבריו שכולו לכם בעינן שאם אמר אני אתנם. או אני ערב סתם. לא משתעבד אפילו כשהב"ד רוצים לגבות ממנו. אלא כשקנו ממנו. ובנ"ד שלא היה לא קנין ולא עשאוהו הב"ד ערב. ולא היה ג"כ לשון ערבות גמור כהני דלעיל וכיון שאנן קיימינן שהוא אחר מתן מעות. לית דין ולית דיין דיאמר שנשתעבד יהונתן דנ"ד. וכבר הוכחנו דאפילו הוה א"ל לשון ערבות ממש דלא משתעבד כל זמן שלא עשאוהו הב"ד ערב או שקנו ממנו בקנין. וכיון שבנ"ד לא זה ולא זה נמצא בערבות יהונתן הנז"ל. אין שום זכות לשמואל דנ"ד על יהונתן הנ"ל. שהרי אפילו ריב"ה ז"ל שכתב שלכאורה היה נראה לו. לפרש ערב דב"ד דהיינו שנעשה בפני הב"ד. לבסוף לענין דינא. פשיטא שהודה להרמב"ם ז"ל. כדמוכח מלשונו ודוק:
ומה שטוען שמואל שאם לא היה יהונתן נכנס ערב בעד שאול היו הב"ד נותנים לו רשות לחבוש את שאול בבית האסורים. עד שישלם לו חובו וכו'. אין ממש בדבריו יען כי הוא גרע לעצמו להפסיד ממונו דבשלמא אם קודם שנתרצה בערבותו של יהונתן היה מבקש מהב"ד הרשות הנ"ל. היו מזדקקין לו אבל אחר שנתרצה בערבותו של יהונתן נסתלקו ידי הב"ד ממנו. וכיון שנתרצה בהאי ערבות בלי קנין ולא עפ"י הב"ד. נמצא שערבותו של יהונתן הנ"ל לא היה כי אם פטומי מילי בעלמא כדי שיניח את שאול ולא ירדפנו בעד חובו הנ"ל. ולא משתעבד נפשיה כדי שיתבענו לו. אם שאול לא ישלמנו. וזה פשוט וכדכתיבנא:
סוף דבר בהא סלקינן ובהא נחתינן. דבנ"ד איכא למפטריה ליהונתן דנ"ד. מכמה טעמי חדא. שלא היה לשון ערבות גמור כהני דכתיבנא. ואפילו תימא שהיו שם דברים אחרים שיחשבון לשון ערבות. אפילו הכי כיון שלא עשאוהו הב"ד ערב. פשיטא וודאי דפטור ומותר גמור. זה הוא מה שנלע"ד כפי מה שעלתה מצודתי היום ותו לא מידי:
ובזה אשים קנצי למילין בהתחנני לאל ית'. שידריכני בדרך אמת. ויצילני משגיאות ויראני מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה. ועל מיד"ין פה בק"ק ח"ת ה"י אשר בעיר המהוללה אמשטרדם יע"א:
החותם בסדר ובשנת זאת תדבר אלינו את כל אשר ידבר ה' אלהינו אליך ושמענו ועשינו לפ"ק:
דוד בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל:
בבית ובדפוס יתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס