שאלה פד חבורת אנשים שראו את  הלבנה בחדושה ואינם  יודעים לומר הברכה וושאתם סומא שוודע לברך  איך יעשו מי נימא שהסומא אינו מחוייב בדבר  כיון שאינו נהנה מאור הלבנה ואינו מוציא אותם  ודי חובתם בברכתו וצריך שיקרא הסומא אותם  כל הברכה מלה במלה והם יענואחריו או נאמר  שוש לו הנאה ע"י אחרים הפקחים שנהנים לאור  הלבנה ויהיה הסומא מחוייב בדבר ומוציא אותם  בברכתו ואם יענו לבד אמן יורה המורה  ומהתמ"ש:  תשובה לכאורה היה נראה שבשום צד יש  היתר לסומא לברך ברכת הלבנה  משום דגרסינן במסכת חגיגה פרק א' ז"ל הכל  חייבין בראייה חוץ מחרש שוטה וקפן וכו' והסומא  וכו' וקאמר בגמרא דף ד' ע"ב ר' יוחנן בן דהבאי  אומר משום רבי יאודה סומא באחת מעיניו פטור  מן הראייה שנ' יראה כדרך שבא לראות כך בא  ליראות מה מהבא לראות בשתו עיניו אף לראות דד  בשתיעיניו עד כאן ל"ה:.
והרמב"ם כתב בהלכות חגיגה פ"ב ז"ל  ים ועבדים חרש ואלם  וסומא וכו' ו נר אשטן מן הראייה הרי  הוא אומר יראה כל זכורך להוציא את הנשים וכל  מצות עשה שאין הנשים חייבות בה אין העבדים  חייבים בה ועוד הרי נאמר בבוא כל ישראל להוציא  את העבדים ונאמר בבוא כלישראל ליראות כשם  שהם באים להראות לפני השם כך הם באים לראות  הדר קדשם ובית שכינתו להוציא סומא שאינו רואה  אפילו נסמית עינו אחת שהרי אין ראייתו שלימה  ושם נאמר למען ישמעולהוציא מי שאין לו שמיעה  גמורה וכו':
עוד שם בפרק הנזכר ה"ל ה' מי שהיה חגר  או סומא ביום ראשון ונתרפא בשני  פטור מן הראייה ומן החגינה שביום חובתו היה  פטור שכל ימות החג תשלומי ראשון הם כמו  ל א שבארנו נכו': ה  באופן דלכאורה היה נראה דשפיר  שמעינן מראייה דסומא פטור מכל  המצות כשם שהוא פטור מן קרבן ראייה ועם הצעה  אן היינו יכולין לומר בנ"ד כיון שאינו נהנה מאור  והרב  הלבנה ואינו מוציא אחרים ידי' אובתם בברכי.  צריך שיקרא הסומא אתם מלה במלה והם יענו  אחריו אבל כד מעינינן שפיר אמרינן דיש חילוק  גדול בין קרבן ראייה לשאר מצות דשאני התם  דעיקר מצות ראייה שיראה בית הבחירה ומקום  העבודה ויבוא אל השם בעולת ראייה שלשה  פעמים בשנה וזהאי אפשר לו לראות אא"כ נפל  המנוה בכללו שהרי לא היה עליו אלא עולת ראייה  מה שאין כן בשאר מצות אף על פו שגם כן תלויין  בראייה מ"מ פועל שלהן דהיינו המצוה לא נתבטא  אף שבטל הטעם ומ"ה אינו קשה גם כן מבורא האש  שפסק ראב"יה בפרק ב' דמגילה שאינו מברך  משום דהמצוה אינה חלוי בהנאה לחוד אלא דוקא  בראייה עם ההנאה כדקתני התם אין מברכין עד  השלהבת וישתמש לאורה וזו היא הפועל שלה  ודווקא ברכת מאורי האש וכדומה אבל ברכת  הלבנה דנ"ד נ"ל דיכול שפיר לברך אע"פי שאמרו  גם כן בה עד שיאותו לאורה מ"מ לא אמרו שהוא  וראה לאורה אלא שהעולם יאותו לאורה כי ברכה  זן על בריאת עולמית וחידושו קאים
והרמב"ם כתב בהלכות ציצית הל' ז' ז"א  ככסות ש כסותשל פשתן וכו' ובסופו  כתבוסומא חייב בציצית אע"פי שאינו רואה אחרים  רואין אותו עכ"ל:
כסף משנה כתב ז"ל וסומא איים  בציצית גם זה בפרק התכלת ת"ד  הכל חייבים בציצית כהנים לויים וישראלים נשים  ועבדים ר"ש פוטר בנשים מפני שמ"ע שהזמן גרמא  נשים פטורות מ"ט דר"ש דתניא וראיתם אותו  פרט לכסות לילה אתה אומר פרת לכסות לילה  או אינו אלא פרט לכסות סומא כשהוא אומר אשר  תכסה בה הרי כסות סומא אמור הם השמה אני  מקיים וראיתם אותו פרט לכסות לילה ומה ראית  לרבות כסות סומא ולהוציא כסות לילה מרבה  אני כסות סומא שישנה בראייה אצל אחרים ומוציא  אני כסות לילה שאינה בראייה וכתב הרי"ף דהלכה  כר"ש וכ"כ הרא"ש שבשם ר"ת והביא ראיה מכמה  דוכתי ואע"ג דאשר תכסה בה איצטריך לחייב  טלית בעלת ה' כנפים הא אמריגן בגמרא דלר"ש  מאשר נפקא ופרש"י אשר רבויא הוא ואייתר תכסק  בהלרבותכסות כסות סומא עכ"ל:  קא א א עפנ. נמצינו
נמצינו למדין מפל מה שכתבנו דסומא ף  חייב בינות ומדקאמר הכל חייבין  בציצית ומני בהדן סומא אנן קיימא לן דכל שהוא  אחויוב בדבר מוציא את אחרים ידי חובתן ועסזה  נ"ל שלא יש שום פקפוק דסומא מברך ברכת  הלבנה אף על פי שאמרו עד שיאות' לאורה לא  אמרו שהוא יראה לאורה וא שהעולם יאותו לאורה  כיברכהז וכמו שאמרמ קאי על בריאת עולמית  ניאץ ואידושו: ה שז  ב רסינן במגילה פ' הקורא את המגילה  עומ' פוחח פורס על שמע ומתרגם  אבל אינו קורא בתורה ואונו עובר לפני התיבה  סומא פורס את שמע ומתרגסבה  זחרמבים כתב פ' שמיני הל' י"ב ז"ל [ ד  הסומא פורס על שמע ונעשה  רא ששליח צבור עשלהוה ה החזון  זחעור בחלק ראשון סימן נ"ג כתב ז"ב  ס[ומא יכול לירד לפני התיבה ובלבד  שלא יקרא בתורה שאין לקרות בתורה עלן פה  אי י י  והרב בית יוסף בסימן הנץ כתב ז"ל סומא  פורם על שמע ומתרגם רבי יאודה  אומר כל שלא ראה מאורות מימי לא ופרוס על  שמע ופסקו הפוסקים כת"ק ורבינו ירוחם כתב  שאינו עובר לפני התיבה נראה שהיה מפ' מתני'  דפורס על שמע דוקא אבל הרמב"ם כחב בפרק  שמוני מהלכות תפלה הסומא פורס על שמע  ונעשה שליח בשור נראה שמפרש דה"ה דיורד  לפני התובה ופורס על שמע איצטריכא ליה לאפוקי  מדרבי יהודה וכן כתב הרא"ש בתשובה כלל ד'  דסומא חייב בכל המצות וגם הוא נהנה מן האור  הילכך אפי' לא ראה מאורות מיעיו פורס על שמע  ומתפלל ובלבד שלאיקראבתורה ראבתורה על פה ע"כ:  והרב בית חדש בסימן הנז' כתב ז"ל סומא  א יכול לירד לפני התיבהפי' אף על גב  דלר"י ב החובל סומא פטור מכל המצות וכל  שאינו מצווה בדבר אינו יכול להוציא אחרים ידו  חובתן אין הלכה כרבי יהודה לא חייב בכל המצות  ולכן יורד לפני התיבה ומוציא אפילו אחרים  גב גדולים דחייבים מדאוריית' אבל מדרבנן אפילו רבי  יהודה מודה דחייב בכל המנות שלא יהא כגוי  כמ"ש התו' לשם וכ"כ בפרק הקורא עומד והטטה  שכתב סומא סתם ולא כתב אפילו לא ראה מאורות  מימיו היינו משום דהכא מיירי בדין ש"נ העובר  לפני התיבה להתפלל י"ח בלבד ולהוציא אחרים  י"ח תפלה וקדושה ולא היה מברך יוצר המאורות  ובברכות של ק'"שלא אדם אחד היה פורס על  שמע וכשהגיע לתפילת ו"ח ברכות ירד הסומא  לפני התיבה דלענין דון זה דסומא חייב  בכל המצות ויכול להוציא אחרים ידי חובתן און  לחלק בין לא ראה מאורות מומיואו ראה ונסתם  ולכן כתב בסתם סומא יכול לירד לפני התיבה  אבל לקמן בסימן ס"ט כתב הומא שלא ראה  מאורות מימוויכול לפרוס על שמע ולברך יוצר  המאורות דאתא לאשמועי' אע"ג דברכת יוצר  המאורות הוא באה משום הנאת האורה שהאדם  נהנה מן האור וכשלא ראה מאורזת מימיו הא לו  היה לו הנאה מעולם מן האור דמזה הטעם קאמר  רבי במשנה דהקורא עו' בל שלא ראה  מאורות מימיו אינו פורס על שמע וקא שומעינן  דלית הלכתא כרבי יהודה אאכתוק דאפילו לא  ראה מאורות מימיואית ליה הנאע כדתגוא אמה  רבו יוסו כל ימיו הייתי מצטער על מקרא זה  והיית ממשש בצהרים כאשר ומשש העור באפילה  וכו כדאית' בפרק הקורא עומד דאף הסומא  כנהנה מן האור שרואין אותו בני אדם ומצילין אותו  מן הפחתים ומ הברקצים הברקניסעכי"להש  ומהרש"ל כתב בתשובות שלוז"ל שמה  איי סומא חייב בנירות חנוכה  אי לא דיש צדדים לכאן ולכאן לחייבו ולפוטרו יש  פנים לחייבו הואיל נירות חנוכה לא לאליהנוש נותנו  ואין מברכין עליהן לראותן וא להדליק וגם כן  הדלקה עושה מצוה יש פנים לפוטרו מאחר דהוא  אינו בכלל פירסום הנס שהרי אינו רואה בהן גם  לאחרים אינו חייב לפרסמה ואף על פי ששנינו  ובמגילה שסומא אפילו לא ראה מאורות מימיו  פורס על שמע ומברך יוצר המאורות אינו דומה  משום דקאי יוצר המאורות שהוא נהנה מבריאת  אורו של הקב"ה שברא בעולמו ואף הוא נהנה מן  האור בעבור שאחרים רואין אותו ומוליכין אותו  למקום חפצו וכן שאר תשמישין אבל הני נירות  שאינן ליהנות א לראותן לפרסם אאיובי א  א כחו לאו בר ראותה הוא לא:
חשובה אם הוא בבית שאחרים דולקים  ויכול להשתתף בפרוטה ויברכו  עליו הוא עדיף וכן אם יש לו אשה א"כ דולקת  עליו אבל אין לו אשה ויש בית צריך הוא להדליק  ע"י סיוע ונהי דהוא לאו בר ראות הוא מ"מ לא  גרע ממצות ציצית דכתיב וראיתם אותו ומלוי  הכל בראייה ומ"ה ממעטי כסות לילה אפ"ה סומא  חייב לה מרבוי של תכסה בה כדאיתא בפרק קמא  דקדושין ושם ומה ראית וכו' ומשני מרבה אני  הסומא שהוא אינו רואה אבל אחרים הואין אותו  והא התם לענין ניצית דלא מהני ראיה דידהו  לגבי דידיה אפ"ה מן אותה מנוה כ"ש נרות תנוכס  וזנוכה שלא מיפטר מהן שהרי אחרים רואין אותו  והן והוא עושה בהן מנות פירסום לאחרים הרואין  שהוא חייב בהן ואין לומר שאני התה דאיוב בהן  מדרבנן וקרא אסמכת' בעלמא אבל מן התורה  פטור מכל המצות לא שחכמים חייבוהו במצות  כדי שלאיראה כגוי וה"ה אה יפטר מן הניצית יראה  כגוי אבל הכאגבי נרות חנוכה אפילו אינו מדליק  אינו נראה כגוי ועוד הרואה אומר בודאי הדליקו  במקום אחר שפרט מאחר שהוא סומא ולעולם  אינו צריך להדליק ולא להשתתף זה אינו דהא  דוקא רבי יהודה הוא דסבר סומא פטור מכל  המצות אבל און הלכה כרבי יהודה כמו שכתבתי  בפ' החובל א"כ חייב מן אא בכל מא וכו' ש  או שנמצינו למדין מהאי שאלה ש  באוב מהרש"ל אאאא איוב בכל המצות מן  התורה וכל שכן מצוה מד"ס ובזה נבוא להשיב  לשאלתינו דא דשפיר יכול לברך הסומא מפני  שיש לו הנאה ע"י אחרים הפקחים שנהנים לאור  הלבנה ויהיה הסומא מחוייב בדבר ומוציא אותם  בברכתו והם יענו לבד אמן ומדקאמר במצות  אינית הכל חייבין ומני כהדן סומא ממולא נשמע  דסומא הוא מחוייב וכל שהוא מחוייב מוציא אחרים  ידי חובתן:
וראיה דאע"פי דסומא אינו יכול לראותיש  לו הנאה דאחרים רואין אותו  ומוליכין אותו למקום חפצו ועושין אותו כל צרכו:  א יג במסכת שבת פרק מפנין דף קכ"ח  ר ע"ב משנה מילדין את מאשה בשכת .  וקורין לה חכמה ממקום למקום ומחללין עליה את  השבת ובגמרא מכדי תנא ליה מילדין את האשה  וקורין לה חכמה ממקום למקום ומחללין עליה את  השבת לאותויי מאי לאיתויי הא ררנו רבנן  אם היתה נדיכה לנר חבירתה מדלקת לה את הנר  ואם היתה צריכה לשמן חבירתה מביא לה שמן ביד  ואם אינו ספק ביד מביאה בשערה ואם אינו ספק  בשערה מביאה להבכלו: אמר מר אם היתה  צריכה לנר חבירתה מדלקת לה את הנר פשיטא  לא צריכה שסומא מהגדתימא כיון דלא חזיא אסור  קמ"ל איתובי מיתבא דעתא סבר אי איכא מידי  חזיא חבירתא ועבדא לי עכ"לה:
ופרש"י זילפשיטא דהא פקוח נפש דוחה  ישבת ואע"פי שבעלי התוספות  הקשו על מה דמוקמינן איתובי מיתבא דעתא ז"ל  אע"ג דפרק בתרא דיומא אמרינן חולה אין  מאכילין אותו לא על פי מומחה והכא שריא משום  ותובי דעתא י"ל יותר יכולה היולדת להסתכן  א"י שתתפחד שמא אין עושה יפה מה שהיא צריכה  ממה שיסתכן החולה ברעב ע"כ:
ובן כתב הרמב"ם ז"ל בהלכות שבת פרק ב'  הלכה י"א היולדות כשכורעת לילד הרי  הוא בסכנת נפשות ומחללין עליה את השבת  קוראין להאכמה ממקום למקום וכו' ואם היתה  צריכה לנר בשעה שהיא צועקת בחבליה מדליקין לה  את הנר ואפילו היתה סומא מפני שדעתה  מתיישבת עליה בנר ואף על פי שאינה יואה עד  כאן לשון הרמב"ם ז"ל:
והרב ביתיוסף בכסף משנה כתב ז"ל ואם  היתה צריכה לנר ברייתא שם ומפורש  בגמרא אפילו סומא דאמרא אי איכא מידי חזיין  חברוהי ועבדין לי עכ"ל:
כללא דמלת אדסומא אפי' שהוא אינו נהנה  לאור הנר מתיישבת דעתא דאחרי'  רואין אותו ועושין אותה כל צרכיה וזהו הטעם  לנ"ד דאפילו שהוא אינו רואה יש לו הנאה  דאחרים רואין אותו ושפיר יכול לברך ברכו  הלבנה מפני שיש לו הנאה על ידי הפקחים  שנהנים לאור הלבנה ויהיה הסומא מחוייב  בדבר ומוציא אותם בברכתו והם ואנו לכד  אמן:
שא בים שסג  ואו
זהו מה שנראה לענ"ד להלכה אשל למעשה כיון שיודע אני קוצר שכלי ומעוט ערכי מי אני לדון לכן אני אומר דאין לסמוך על דעתי דשמא טעיתי עד שיבוא לפני המל כבוד מורנו הרב כי לו משפט המלוכה ולו נאה לאורות ואם יסכים עמי הנה מה טוב ומה נעים ואם לאו אבטל דעתי מפני דעתו הרחבה והאל ברחמיו ישמרהו ויחייהו לשנים רבות עם כל בני ביתו ומלכותו יכון עד שיבוא ינון אכי"ר:
נשלם ונגמר בחדש תשרי שנת התקסו ליצירה
הצעיר עמנואל אוהב ן' דנא ס"ט