שאלה לב ראובן לא היו לו בנים והיה לו אוהב א'. ושמו שמעון. עד שמרוב אהבתו אותו. נתן לו כל נכסיו במתנה גמורה. גלויה ומפורסמת. מהיום ולאחר מיתה. וקנו מיניה עם כל שאר דיני מתנה וכתבו השטר והעידו עדים. ונתנוהו לשמעון. ואחר זמן מת שמעון הנז' בחיי ראובן. והניח בן ששמו נפתלי. ואחר שמת שמעון. חלה ראובן עד שנטה למות. ונתן כל נכסיו ליששכר וזבולון. במתנת שכ"מ. בין קרקעות בין מטלטלים. ומיד שעשה צואתו מת וחלי"ש. והשתא בא נפתלי. ליטול כל נכסיו. מכח המתנה שנתן ראובן לשמעון אביו. שהיה אוהבו. ויששכר וזבולוו מעכבין ואומרים. שלא נתן ראובן המתנה לשמעון אביו שהיה אוהבו. אנא מפני שהיה סבור שימות בחייו. ושהוא יירשנו אבל לא לבנו. וראיה לדבר שכשנטה ראובן למות נתן להם כל נכסיו ונפתלי טוען שלא היה כח ביד ראובן לתת להם כל נכסיו הואיל שכבר נתנם לשמעון אביו במתנה גמורה. ושהמתנה שנתן להם הרי היא בטלה וכחרש הנשבר. ושהוא בא מכח אביו שהוא יורשו השתא מבעיא לן. אם המתנה הזאת שנתן ראובן לשמעון קיימת גם ליורשיו. כיון שלא התנה בשעת המתנה. שיהיה דוקא אם ימות הוא קודם שמעון. ואז הדין עם נפתלי או דילמא כיון שנתן כל נכסיו ליששכר וזבולון בשעת מיתתו. גילה דעתו שכשנתן המתנה לשמעון. היה דוקא אם ימות הוא קודם שמעון. ואז לא זכה נפתלי במתנתו. והדין עם יששכר וזבולון. על הכל יבא דברך הטוב ומה' תמ"ש:
תשובה גרסינן במסכת מציעא דף י"ט ע"א. ובב"ב בפ' יש נוחלין דף קל"ה ע"ב וז"ל. ת"ר איזהו דייתיקי כל שכתוב בה דא תהא למיקם ולהיות. שאם מת נכסיו לפלוני. ואיזהו מתנה. כל שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה וכו'. ופריך תלמודא. אלמא אי כתיבא מהיום ולאחר מיתה. הוא דקנה. ואי לא לא קני. אחר אביי הכי קאמר. איזוהי מתנת בריא שהיא כמתנת שכ"מ. דלא קני אלא לאחר מיתה. כל שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה ע"כ:
ופירש"י ז"ל שם בב"מ וז"ל. דא תהא למיקם. שטר זה יהיה לקום ולהיות בכל הכתוב בה. דדברי שכ"מ ככתובין וכמסורין דמו. מתנה. מתנת בריא איזוהי. כל שכתוב בו וכו'. מהיום ולאחר מיתה. גוף הקרקע קנה לו מן היום. ואין לו עוד רשות למוכרה וליתנה ולהורישה. ותל דזוח אינו אוכל כל יחי חייו. אלא לאחר מיתה. ואי לא לא קני. בתמיה. כ"ש דאם יהיב ליה גוף ופירות במעכשיו דקני טפי. התם מתנת שכ"מ לא קני ליה אלא לאחר מיתה. דמחמת מיתה הוא מצוה עכ"ל: ושם בפ' יש נוחלין פירש וז"ל איזו הוא דייתיקי. איזו היא מתנת שכ"מ שגובה לאחר מיתה אע"ג דלא כתב ביה מהיום. דא תהא למיקם ולמיהוי אחר מיתתי. והיינו לשון דייתיקי ואיזה היא מתנת בריא שתקנ'. כל שכתוב בה מהיום וכו'. דמשמע הכי. גופא קנוי לך מהיום. ופירא לאחר מיתה. אבל אם לא הוה כתוב בה מהיום אינו קונה. דאין מתנה לאחר מיתה. שהרי אין כח לאדם ליתן מקודם לכן דבר שלא יכול להקנות באותו הזמן שהוא רוצה שתתקיים המתנה. ואחר מיתה היאך יכול אדם ליתן אחרי שמת ונקבר: ומתמהי' טעמא דהויא מחנה משום דכתב לאחר מיתה בהדי מהיום. אבל אם כתב מהיום גרידא. לא הויא מתנתו מחנה והלא ק"ו הוא דהוי מתנה גמורה מעכשיו. שהרי נתן לו גוף ופירות מהיום. דלא קני פירות אלא לאחר מיתה דומיא דמתנת שכ"מ שאינו קונה אלא לאחר מיתה. ומיהו בהכי עדיפא משכ"מ. דמתנת שכ"מ יכול לחזור בו וליתן לאחר כדלקמן דייתיקי מבטלת דייתיקי אבל מתנת בריא דמהיום ולאחר מיתה אינו יכול למכור עוד הגוף כל יחי חייו אלא פירות עכ"ל:
נמצא שמדברי רש"י ז"ל נראה שסובר דדוקא כשכתב מהיום ולאחר חיתה הוא דקנה אבל אי לא הוה כתוב בה מהיום ולאחר מיתה דלא קנה. כדיהיב טעמא דאין כח באדם ליתן מקודם לכן דבר שלא יכול להקנות באותו הזמן וכו':
והנה גבי מתניתין דלקמן בדף קל"ו דהכותב נכסיו לבניו. שלר' יהודה צריך שיכתוב מהיום ולאחר מיתה. ולר' יוסי אינו צריך. כתב הוא ז"ל דהלכתא כר' יוסי. דאי כתב לאחר מיתה קנה אע"ג דלא כתב מהיום. שכן כתב וז"ל. והלכתא כר' יוסי. דאם כתב לאחר מיתה קנה. אע"ג דלא כתב מהיום. דהא אמר רב הלכה כר' יוסי ואע"ג דאמר בפ' המגרש. אתקין רב בגיטין מן יומא דנן לאפוקי מדר' יוסי דאמר. זמנו של שטר מוכיח עליו. הואיל ולא אתמר בהדיא התם בגיטין. הדר ביה רב מהא דאחר הלכה כר' יוסי אלא אתקין אית לן למימר לגבי גט אשה הואיל ואין בו דבר קניין משום הכי הוא דאיתקין. לרווחא דמלתא. משום חומרא דעריות: אבל גבי ממונא הלכה כר' יוסי כי י"ל כי לא אמר רב הלכה כר' יוסי אלא בשטר שיש בו קנין. וראינו בדברי הגאונים ז"ל שאמרו הכי נהיגי במתיבתא כר' יהודה אפי' בממון כתקנת רב בגיטין ואילו היתה קבלה בידם כי הלכה כר' יהודה. לא היו מניחין הלכה ומפרשין מנהג. ועוד לא אמרו כי הלכה אפי' בממון כתקנת רב בגיטין אלא נהגו וי"ל דכיון דחזו דסוגייא דשמעתתא לקמן כר' יהודה נהגו כוותיה כן פר"ח גאון ותפוס דר' יוסי גבי ממון. דהא רב נחמן דהלכתא כוותיה בדיני הוא דבעיא מרבא בר אבוה אלמא ס"ל לרב נחמן הכי עכ"ל:
הרי לך בהדיא דרש"י ז"ל פסק כאן כר יוסי שאע"ג דלא כתב מהיום קנה. והוא נגד מ"ש בברייתא דלעיל דדוקא כשכתב מהיום הוא דקנה ולכאורה נראה שדבריו סתרי אהדדי. ואעפ"י שבפי' מתניתין הביא דברי הגאונים דנהיגי כר' יהודה דמצריך לכתוב מהיום וכו'. הרי לבסוף כתב ותפוס דברי ר' יוסי וכו' אלמא אע"ג דלא כתב בה מהיום קנה נגד מה שפי' בברייתא דלעיל:
וליכא למימר. דשאני הכא במתני'. דאיירינן בהכותב נכסיו לבניו. דכיון דדעתו של אדם קרובה אצל בניו לכן פסק כר' יוסי דאע"ג שלא כתב בה מהיום קנה אבל שלגבי איניש דעלמא. דפסקינן כר' יהודה. דאי לא כתוב בה מהיום דלא קנה ושהברייתא דלעיל איירי באיניש דעלמא. דהא שם בגמ' פריך וז"ל וכי כתב מהיום ולאחר מיתה מאי הוי. הא תנן מהיום ולאחר מיתה גט ואינו גט. ואם מת חולצת ולא מתייבמת. ותירץ. התם מספיקא לן. אי תנאה הוי. אי חזרה הוי. אבל הכא הכי קאמר ליה גופא קני מהיום. פירא לאחר מיתה וכו' ע"כ:
ואם איתא דמפלגינן בין בניו לאיניש דעלמא. מאי פריך תלמודא מההיא דגט וכו'. דעדיפא מינה הו"ל לתרץ ולומר. דשאני הכא דדעתו של אדם קרובה אצל בניו אלא ודאי דלא שאני לן הכא מבנו לאיניש אחרינא:
ועוד דרש"י ז"ל עצמו מקשה דרב אדרב ומשני דחומרא דעריות שאני. ואם איתא להאי תירוצא דקרוב אדם אצל בנו. הו"ל לתרוצי דאפילו ליכא חומרא דעריות. דהכא שאני. בהכותב נכסיו לבניו דדעתו של אדם קרובה אצל בניו אלא ודאי מדלא תריץ הכי. דליתא הכא להאי תירוצא ודוק:
וכעין זה יש ג"כ להקשות לכאורה בדברי הרמ"בם ז"ל. דהנה בפ' י"ב מהלכות זכיה ומתנה הלכה י"ד כתב וז"ל. מתנת בריא שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה. הרי היא כמתנת שכ"מ שאינו קונה אלא לאחר מיתה. שמשמע דברים אלו. שאע"פי שקנה הגוף מהיום איל זוכה בו ואוכל פירות אלא לאחר מותה. עכ"ל. דהיינו כפי' רש"י דברייתא שהוא כפי סברת ר' יהודה דמתניתין. שכדי לקנות הגוף מהיום. שצריך לכתוב מהיום ולאחר מיתה ושם בהלכה ט"ו כתב וז"ל. שטר מתנה שכתוב בה. שיקנה פלוני שדה פלונית. לאחר מיתה בין שהיה בשטר קנין בין שאין בו קנין כיון שכתוב בו זמן. ובזמן זה חי היה. הזמן מוכיח שמחיים הקנה לו ואינו זוכה אלא לאחר מיתה שאילו היה בדעתו להקנות לו בשטר זה לאחר מיתה. לא היה כותב בו זמן. לפיכך אע"פי שאין כתוב בו מהיום ולאחר מיתה קונה לאחר מיתה עכ"ל: דהיינו כסברת ו' יוסי דמתניתין דסבר שאין צריך לכתוב מהיום דנמצא שלכאורה ג"כ דבריו ז"ל סתרי אהדדי ועוד דג"כ מצינו שהוא ז"ל כתב דבריו סתם ולא חילק בין בניו לשאר בני אדם:
ואם תאמר שדעתו ז"ל. לאשמועינן החידוש. דאף כשלא כתב מהיום דמהני. הו"ל לשתוק מההוא דינא דמהיום מהלכה י"ד. ולכתוב דוקא האי דהזמן מוכיח עליו מהלכה ט"ו והוה אמינא אם כשכתב בה זמן. אעפ"י שלא כתב בה מהיום מהני. מכ"ש היכא דכתב בה ג"כ מהיום וכו' ודוק:
ועוד יש לתמוה על ה"ה ז"ל. ששם בהלכה י"ד על מ"ש הרמב"ם ז"ל מתנת בריא שכתב בה מהיום ולאחר מיתה וכו' כתב וז"ל. ברייתא ביש נוחלין. ובפ"ק דמציעא. ופירשוה רש"י ור"ש והרמב"ן ז"ל כדברי רבינו. לומר שאינה כמתנת שכ"מ ממש. שיכול לחזור בו עד שעת מיתה. אלא שדומה לה שאינו זוכה בפירות מעתה. ויש מי שפירשה שהיא כמתנת שכ"מ ממש. שיכול לחזור בו עד שעת מיתה. ומ"מ ודאי אין בכלל לשון מהיום ולאחר מיתה. שיוכל לחזור בו. אלא כשביאר כן בפי'. מהיום אם לא אחזור בי עד לאחר מיתה. ולענין הדין אין בין הפירושים הללו כלום. ודעת רבינו כפי' רש"י ז"ל עכ"ל:
וקשה דאיך כתב ודעת רבינו כפי' רש"י ז"ל. דהא הרמב"ם ז"ל נקט בקצרה כפי לשון הברייתא. ולא פי' אם יכול לחזור בו מכל וכל מגוף ופירי כמתנת שכ"מ לגמרי. או אם הוא כמתנת שכ"מ דוקא לגבי פירות שאינו זוכה אותם עד לאחר המיתה. ודברי רש"י ז"ל ברור מללו שאם כתוב בה מהיום ולאחר מיתה. דאינו יכול לחזור בו:
ועוד שאם איתא דהרמב"ם ז"ל מפרש הברייתא כרש"י ז"ל דכשכתב מהיום ולאחר מיתה דאינו יכול לחזור בו כאשר פי' דבריו ה"ה ז"ל דאין יכול לחזור בו וכו' איך כתב דלענין הדין אין בין הפירושים הללו כלום:
והלא לבטלי התוספ' ולר"ת ז"ל רוח אחרת עמהם בפי' האי סוגיא. דלדעתם ז"ל. כל שכתב סתם מהיו' ולאחר מיתה. יכול לחזור בו כל זמן שירצ'. דהיינו כמי שאמר מהיו' אם לא אחזור בי עד שמת מיתה. שכ"כ שם בד"ה כל שכתוב בו מהיום ולאחר מיתה וכו' וז"ל. פי' בקונטריס דהוי כמתנת בריא. שאין יכול לחזור בה. וקשה דתנן בפ"ק דב"מ. מצא דייתיקי. מתנות ושוברים. הרי זה לא יחזיר שאני אומר וכו'. ודייק בגמ' הא אמר תנו נותנין. ומוקי לה בשכ"מ דליכא למיחש שמא נתנו לאחר. דאפי' נתנו לאחר מצי הדר ביה. והשתא הא קתני מתנה. דהיינו מהיום ולאחר מיתה. דהוי כמתנת שכ"מ. דלא קני עד לאחר מיתה. ואי אינו יכול לחזור בו. אמאי אי אמר תנו נותנין. ומפ' ר"ת מהיום ולאחר מיתה. היינו מהיום אם לא אחזור בי עד לאחר מיתה וכו' עכ"ל: הרי לך דלדעתם ז"ל שיכול לחזור בו. וכיון שכן איך כתב ה"ה ז"ל דמ"מ לענין הדין אין בין הפירושים הללו כלום דהרואה יראה דחילוק גדול יש בניהם לענין דינא. דלדעת התוס' ור"ת ז"ל. יכול לחזור בו כל זמן שירצה ולדעת רש"י אינו יכול לחזור בו. וההפרש רב בניהם לענין דינא וכדכתיבנא:
כל הסתירות והקושיות. הללו עלו בסברה. בהשקפה ראשונה. כפי אשר היה נראה לכאורה. אמנם אחר החקירה והדרישה בהשקפה הראוייה כדקא יאות. במעט התבוננות נוכל לסקל המסילה מכל אבן נגף ולבער כל הקושיות והסתירות הנז"ל. וליישב דבריהם ז"ל כדי שיבואו כולם על נכון ושכל א' על מקומו יבא בשלום וכדנוכיח בס"ד:
וטרם כל ארוצה עד איש האלדים. קדוש יאמר לו ה"ה הרמב"ם ז"ל. שאם תדקדק בדבריו ז"ל היטב תראה שבדין מתנת בריא שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה כתב סתם ולא פי' אם יש בשטר זמן אם לאו. ובדין השטר מחנה שכתוב בה שיקנה פלו' שדה פלונית וכו' כתב. כיון שכתוב בו זמן ובזמן הזה חי היה וכו'. אע"פי שלא כתב בו מהיום מהני וכו' ע"כ: דבדבריו הנ"ל בא להורות לנו. דכשכתוב בו זמן. אינו צריך שיכתוב בו מהיום. אבל הך דלעיל דמתנת בריא. דליכא זמן. צריך שיכתוב בו מהיום. ואי לא. לא מהני. וילמד סתום חן המפורש. שאע"פי שלא פי' לעיל אם יש בשטר זמן. למטה ביאר דבריו ודוק:
והשתא דאתית להכי. גם בדברי רש"י ז"ל. יש לתרץ ולחלק ולומר. דמ"ש בברייתא שצריך לכתוב מהיום ולאחר מיחה שהוא כסברת ר' יהודה דמתניתין דמיירי היכא שלא כתוב בה זמן לכך נראה מדברין ז"ל. דבכל גוונא צריך לכתוב מהיום ואם לא כתב בה מהיום לא קנה. ובמתניתין דפסק כר' יוסי. שאין צריך לכתוב מהיום מיירי שכתב בה זמן. וכדמסיק שם בש"ס. שזמנו של שטר מוכיח עליו. ובהכי דבריו ז"ל ג"כ מכוונים ועולים כהוגן ולא סתרי אהדדי ודוק:
ואחרי כתבי החילוק הנז"ל. מצאתי בב"ח בח"מ סי' רנ"ו בסברת ר' יוסי דמתניתין שכן כתב וז"ל צריך לפרש אליבא דר' יוסי דקי"ל כמותו דזמנו של שטר מוכיח עליו וכו'. דלצדדין תנן דאם יש בשטר זמן. אע"פי שלא כתב בו מהיום. מהני. ואם אין בו זמן צריך שיכתוב בו מהיום ואם לא כתב בו מהיום אינו כלום דאין מתנה לאחר מיתה. אבל כשכתב בו מהיום ולאחר מיתה. משמע הגוף מהיום ולאחר מיתה תהא נגמרת המחנה. שתאכל גם הפירות לאחר מיתתו כדלקמן בפי' רנ"ח. וזה שכתב רבינו כאן (ה"ה הרב בעל הטורים) דהכותב נכסיו לבנו הגוף מהיום והפירות לאחר מיתה לא שצריך לכתוב זה הלשון בשטר אלא ר"ל שכתב לשון השטר דמשמע הכי כגון שכתב א מב' דרכים או שכתב בשטר זמן. וכתב בו שנותן לו לאחר מיתה או דלא כתב זמן וכתב בפי' מהיום ולאחר מיתה וכו' עכ"ל:
ובאמת דשמחתי כמוצא שלל רב דכיוונתי אל האמת. ולדעתו הרחבה. ושבזה נתיישבו דברי הרמ"בם ורש"י ז"ל וכדכתיבנא:
ועל מ"ש ה"ה ז"ל שדעת רבינו כפי' רש"י ז"ל והקשינו עליו שהרמ"בם ז"ל נקט לשונו בקצרה כפי לשון הברייתא. ולא פי' דברי וכו':
דע כי מוכרחים אנו לפרש דברי הרמ"בם. כפי מה שפירש רש"י ז"ל הברייתא. כדכתב ה"ה ז"ל דאין בכלל לשון מהיום ולאחר מיתה שיוכל לחזור בו ולכך כשהביא הרב בעל הטורים ז"ל דברי הרמב"ם ז"ל כתב עליהם וז"ל ולפיכך הגוף קונה מיד ואינו יכול לחזור בו ופירות לאחר מיתה עכ"ל: כלומר שדעת הרמ"בם ז"ל. ודחי בפי' הברייתא כפי' רש"י ור"ש ז"ל ושאין יכול לחזור בו וכן פי' הרב בעל כנה"ג בח"מ סי' רנ"ז ובהגהת הטור אות כ' וז"ל. כתב הרמב"ם ז"ל מתנת בריא שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה וכו' נ"ב אין הכוונה שתחשב כמתנת שכ"ח אלא לענין הפירות בלבד שאינן שלו אלא עד לאחר המיתה אבל הגוף מתנת בריא הוא וזה תשובת רבינו ב"י ז"ל בתשובותיו השייכות לאה"ע מדיני גביית כתובה סי' ה' ובספר בדק הבית חלק אה"ט סי' קי"א ומוה"רא גאלי' בתשובה עכ"ל:
ומרן ז"ל. בב"י תמה טל רבינו בעל הטורים ז"ל. למה כתב דין זה על שם הרמב"ם. שהרי דבריו מבוארים בברייתא לפי פי' רש"י ז"ל ע"ש וכבר תירץ תמיהתו הרב בעל ב"ח ז"ל. בח"מ ס"ס רנ"ז. וכתב וז"ל ואין כאן קושיא כלל: דהרי לפניך דהרמ"בם ז"ל לא כתב אלא לשן הברייתא וכפי פי' רשב"ם. ולא כתב דין חזרה כלל. על כך הביא רבינו דבריו. וביארם וכו' עכ"ל ע"ש: באופן שהרב המגיד ז"ל צדק בדבריו לומר שדברי רבינו כפי' רש"י ז"ל ודו"ק:
ועל הקושיא השנית שהקשינו בדבריו. דאם איתא שהרמ"בם ז"ל מפרש הברייתא כפי' רש"י. דאיך כתב אח"כ דמ"מ לענין הדין אין בין הפירושים הללו כלום וכו'. כיון שהפרש גדול יש ביניהם שלדעת רש"י ורש"בם ז"ל. כשכתב מהיום ולאחר מיתה. אינו יכול לחזור בו' ולדעת התוס' ור"ת יכול לחזור בו עד שעת מיתה. וכדכתיבנא:
יש לומר. שהן אמת שלכאורה מדברי התוספות ור"ת נראה דמפרשי. דסתם הכותב מהיום ולאחר מיתה. דכונתו הוי אם לא אחזור בי עד שעת מותה כדכתיבנא לעיל אמנם כשתדקדק בסוף דבריהם ז"ל תראה דסיומא דמלתא מיירי. כגון שפירש בפירוש מהיום אם לא אחזור בי עד לאחר מיתה. דמסתמא אם אמר מהיום ולאחר מיתה ולא פירש אם לא אחזור בי הוי שמהיום קני גופא. ופירי לאחר מיתה וכדמשמע במתניתין דבסמוך ע"כ:
הרי דאף לדעתם ז"ל כשכתב סתם מהיום ולאחר מיתה. הוי גופא מהיום. ופירי לאחר מיתה. ואינו יכול לחזור בו אלא אם כן פי' בפי' אם לא אחזור בי עד לאחר מיתה דנמצא דלא פליגי אלא בפירושא דשמעתתא אמנם לענין דינא כולם שוים לטובה דאם אמר מהיום ולאחר מיתה סתם ולא פי' אם לא אחזור בי שאינו יכול לחזור בו. והיכא דפי' ואמר אם לא אחזור בי שיכול לחזור בו אף מהגוף. ובזה יהיה מודה ג"כ הרמ"בם ז"ל. דהוי לגמרי כמתנת שכ"מ. והוא כפי הפירוש שפירשו התוספ' ז"ל להך ברייתא כדכתיבנא. וכדכתבו מרן ז"ל בב"י והב"ח ז"ל בסי' הנ"ל דלענין דינא לא פליגי. וזהו מ"ש הרב המגיד ז"ל דלענין הדין אין בין הפירושים הללו כלום. וכן פי' דבריו הרב בעל כנה"ג בח"מ סי' רנ"ז. בהגהת הטור אות כ"ג וז"ל לפיכך הגוף קונה מיד ואינו יכול לחזור בו וכו' נ"ב. ויש מי שחולק שיכול לחזור בו וכבר כתב ה"ה ז"ל בסוף ה' זכיה. דלא פליגי אלא בפירושה דברייתא. אמנם לענין דינא הכל שוים. דאם אמר מהיום ואחר מיתה ולא פי' אם לא אחזור בי אינו יכול לחזור בו מהגוף. ואם פי' ואמר אם לא אחזור בי יכול לחזור בו אף מהגוף עכ"ל ע"ש:
נמצא דצדק בדבריו הרב המגיד ז"ל כפי מאי דכתיבנא ואזלי להו כל הסתירות והקושיות אשר בהשקפה ראשונה עלו בסברה כפי אשר היה נראה לכאורה. באופן שלעת עתה נמצאו כל דבריהם ז"ל עולים כהוגן ומכוונים אל האמת. אין בהם נפתל ועקש ודוק שק"ל:
אלא שמה שיש לדייק בדברי ה"ה ז"ל. הוא על ח"ש שם בהלכה ט"ו על דברי הרמ"בם ז"ל וז"ל. פסק כר' יוסי כדאיתא בגמ' וכן בהלכות וכו' ע"כ: דאיך כתב וכן בהלכות. שהרי הרי"ף ז"ל הביא שתי הסברות ולא הכריע ענן כתב וז"ל בדוכרן פתגמא דהוה באנפנא פליגי. ר' יוסי סבר. אע"ג דלא כתיב בה מהיום. זמנו של שטר מוכיח עליו' וכמאן דכתיב מהיום דמי ור' יהודה סבר לא אמרינן זמנו של שטר מוכיח עליו ופסק רב הלכה כר' יוסי. דאמר זמנו של שטר מוכיח עליו ואשכחן בגיטין בפ' המגרש. דאתקין רב בגיטין מן יומא דנן. לאפוקי מדר' יוסי דאמר זמנו של שטר מוכיח עליו. וקשיא. דרב אדרב דהכא קא פסק הלכתא כר' יוסי. והתם אתקין מן יומא דנן. לאפוקי מדר' יוסי. וחזינן למקצת רבואתא. דשנו לא דאמי מתנה לגט. דהכא ממונא. והכא איסורא. וטעמא דמסתבר הוא. כי היכי דלא תיקשי דרב אדרב. ורב נחשון גאון פליג ואמר. הכי נהיגי במתיבתא כר' יהודה ואפי' בממון כתקנת רב בגיטין עכ"ל:
הרי לך בהדיא שהביא דברי הגאונים ולא הכריע. ואדרבא נראה. שהואיל שהביא דברי רב נחשון גאון לבסוף. דכוותיה ס"ל. ואיך כתב הרב המגיד ז"ל. וכן בהלכות וכו' וצ"ע:
המורם מכל דלענין דינא אסיקנא. שמתנת בריא שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה שקנה המקבל הגוף מיד ואינו יכול הנותן לחזור בו והפירות אינו זוכה בהם אלא לאחר מיתה. וכדהוכחתי מהברייתא דלעיל. דאיתא בב"ב בפ' יש נוחלין דף קל"ה ע"ב ובפ"ק דמציעא דף י"ט ע"א וכדמפרש לה אביי שם. וכדפירשוה הרמב"ם ורש"י ור"ש והרמב"ן ז"ל כפי מ"ש הרב המגיד ז"ל. בדברי הרמב"ם ז"ל שמה שכתב הרמב"ם ז"ל שהרי זו כמתנת שכ"מ שר"ל שדומה למתנת שכ"מ לענין שאינו זוכה בה לאכולו פירותיו אלא לאחר מיתה. אע"ג שהגוף קונה מיד והרי היא כמתנת בריא לענין שאינו יכול לחזור בו:
ואם פי' ואמר מהיום ולאחר מיתה אם לא אחזור בי דאז הוי כמתנת שכ"מ לגמרי והוא כפי הפירוש שפירשו התוס' ז"ל להאי ברייתא ובזה יהיה מודה ג"כ הרמב"ם ודעמייהו ז"ל כדכתיבנא דיכול לחזור בו בין לו בין לאחר ואם כתב בשטר זמן כגון שכתב שיקנה פלו' שדה פלונית לאחר מיתה. כיון שכתוב בו זמן. אעפ"י שלא כתב מהיום כיון שבאותו זמן חי היה הזמן מוכיח שמחיים הקנה לו וזוכה המקבל המתנה לאחר מיתה וכדהוכחתי ממתניתין דפ' יש נוחלין בב"ב דף קל"ז. שהפסיקא הלכתא כר' יוסי. כדאיתא שם בגמ' וכדפסק הרמב"ם ז"ל בפ' י"ב מהלכות זכיה ומתנה הלכה ט"ו וכדכתיבנא ודוק:
ואחרי הודיע אלדים לנו אח כל זאת. נבואה למשכנותיו של החכם השואל נר"ו. להשיבו על מה שנסתפק אם המתנה הזאת שנתן ראובן לשמעון קיימת גם ליורשיו כיון שלא התנה בשעת המתנה שיהיה דוקא אם ימות הוא קודם שמעון או דלמא כיון שנתן כל נכסיו בשעת מיתתו ליששכר וזבולון. גילה דעתו שכשנתן המתנה לשמעון. היה דוקא אם ימות הוא קודם שמעון:
ואען ואומר שמכל הני טעמי דכתיבנא נלע"ד דדבר פשוט הוא כביעתא בכותחא. שנפתלי דנ"ד זכה במתנה הנז"ל לו ולבניו אחריו עד עולם. וכדהוכחתי שכל מתנת בריא שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה. דהגוף קנה מיד. ואינו יכול לחזור בו. והפירות לאחר מיתה וכדפי' ה"ה ומרן והרב בעל כנה"ג ודעמייהו ז"ל בדברי הרמב"ם ז"ל שהרי היא כמתנת שכ"מ. דוקא לענין דאינו זוכה בה לאכול הפירות מיד אלא לאחר מיתה ושהרי היא כמתנת בריא לענין שאינו יכול לחזור בו. ואפילו לדעת התוס' ור"ח ז"ל דמפרשים שיכול לחזור בו. היינו דוקא היכא דפי'. אם לא אחזור בי. אבל כשכתב סתמא כהאי דנ"ד. שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה. אינו יכול לחזור בו וכדכתיבנא: ועוד שאע"ג דלא הוה צריך קנין כפי מה שפירש אביי שם בגמ'. דבין קנו מידו. בין לא קנו מידו. שאינו יכול לחזור בו וכדפסקו הרמב"ם ומרן ודעמייהו ז"ל שם. כאן בנ"ד לרווחא דמלתא קנו מידו כמוכח בשאלה ע"ש:
זאת ועוד דמסתמא בשטר מתנת דנ"ד אע"ג שכתוב מהיום שג"כ כתוב בה זמן וכדנהיגי האידנא לכתוב זמן בכל השטרות וכבר הפסיקא הלכתא בב"מ כר' יוסי דזמנו של שטר מוכיח עליו וכדכתיבנא. וכבר ידעת מה שפירש הרב ב"ח ז"ל שאם כתב זמן או מהיום דדי בא' מהם כדי שלא יוכל לחזור ב ומכ"ש בנ"ד דאית ביה תרתי ועוד שכתבו השטר והעידו העדים ונתנוהו לשמעון כדאיתא כל זה בשאלה. והרמב"ם ז"ל בפ"ג מה' זכיה ומתנה הלכה א' כתב וז"ל. הנותן מתנה לחבירו אין המקבל זוכה בה. אלא בא' מן הדרכים שהקונה זוכה בהן במקחו וכו' או עד שיגיע שטר מתנה לידו. אבל בדברים לא זכה המקבל. אלא כל א' מהם עדיין יכולין לחזור בו עכ"ל. והרב המגיד ז"ל כתב שם דדבר פשוט הוא בהרבה מקומות ע"ש: וכבר ידוע שבדרך שנקנה המיקח כד נקנית המחנה. וכדכתב מרן ז"ל בב"י בח"מ סי' רמ"א ע"ש. וכדהוכחתי בפסק דיני הנדפס בח"ב מספר פרי עץ חיים בסי' כ"א מדברי הרמב"ם ז"ל ע"ש:
הרי לך בהדיא דהיכא דהגיע השטר לידו. שג"כ אינו יכול לחזור בו. ובנ"ד מלבד שקנו מידו וכו' ג"כ הגיע השטר לידו והכל נעשה כפי מה שהדין נותן כמונח בשאלה וכו' ע"ש:
וגדולה מזו מצינו שכתב הרמב"ם ז"ל בפ"ה מה' זכיה ומתנה הלכה ו' וז"ל. ב' שטרות שזמנן ביום א' והן כתובים על שדה א' בין במכר בין במתנה. אם דרך אנשי המקום לכתוב שעות. כל הקודם זכה ואם אין דרך המקום לכתוב שעות. הרי הדבר מסור לדיינים. כל שדעתם נוטה להעמיד שדה זו בידו יעמידו. בד"א בשטר שאין בו קניין אלא קנה שדה זו בשטר זה. שחין אנו יודעין יהוא משניהם שהגיע שטרו לידו תחלה אבל אם היה בכל שטר מהם קנין. כל שקדם לו הקנין זכה וישאלו העדים. וכן אם היו שם עדים. שלזה הגיע לידו שטר מתנתו תחלה קנה הראשון עכ"ל: והתם איירי דהנותן היה בחיים. ואם תימא דהיה יכול לחזור בו. היה די לנו נשאו לנותן למי משניהם. חפץ הוא עתה שיזכה במתנה הנז' שא ודאי שמשעה שנתן המתנה לראשון אינו יכול לחזור בו עוד. וכ"ש בנ"ד שקדם שטר מחנה של שמעון זמן רב וליכא למימר שהתם בנדון הרמב"ם ז"ל שאני. דאיירי במי שנתן חתנה גמורה לאלתר. וכתב לו שטר עליה ולפיכך אינו יכול לחזור בו. אבל בנ"ד שכתב לאחר מיתה שיכול לחזור בו. שהרי כבר ביארנו דלדעת רש"י והרמב"ם ומרן ודעמייהו ז"ל שכל הכותב מהיום ולאחר מיתה דאינו יכול לחזור בו ואפי' לדעת התוס' ור"ת ודעמייהו ז"ל אם לא פי' בפירוש אם לא אחזור בי וכו' וכדכתיבנא:
ומה שטוענים יששכר וזבולון שראיה לדבר שכשנטה ראובן למות נתן להם כל נכסיו וכו'. אינה טענה כלל. דלאו כל כמיניה דהנותן מתנה ובפרט כהאי דנ"ד למיהדר בה. דאי לא תימא הכי אין לך שום מתנה בעולם שתהיה שרירה וקיימת. ולא מבעיא בנ"ד ששמעון מקבל המתנה מת בחיי ראובן. והניח הדבר כמו שהוא בחזקת יורשו. שנפתלי בנו הבא מכחו יהיה זוכה במתנה הנ"ל. אחר מיתת ראובן. אלא אפי' אם שמעון היה מוכר בחייו גוף המתנה הנז"ל לאיש זר שאינו יורשו ואח"כ מת שמעון. שהיה קונה הלוקח שהוא כל הנכסים הללו. אחרי מות ראובן. שכן מצינו שם בפ' יש נוחלין דף קל"ו ע"ב. שאפי' כשכתב האב כל נכסיו לבנו לאחר מיתה. והלך אותו הבן. ומכר הנכסים הללו בחיי אביו. ואחר זמן מת הבן ההוא בחיי האב. כשימות האב יקח הלוקח הכל. כדאתמר התם. מכר הבן בחיי האב. ומת הבן בחיי האב. א"ר יוחנן לא קנה לוקח. קנין פירות. כקנין הגוף דמי. ור"ל אמר קנה הלוקח. קנין פירות לאו כקנין הגוף דמי ע"כ: וכן פסקו הרמב"ם שם בפ' י"ב מה' זכיה ומתנה הלכה י"ג ע"ש. וכתב עליו ה"ה ז"ל דפסקה כר"ל שהרי הפסיקא הלכה כמותו ביבמות בפ' החולץ דף ל"ו וכו' ע"כ ע"ש: וכן כתב מרן ז"ל בח"מ בב"י בסי' רנ"ז. וכתב עלה דבפרק החולץ אמרינן.
ואי היא חד מתלת שמעתתא דהלכה כר"ל. ע"כ: וכן פסקו לענין דינא בשולחנו הטהור בסי' הנ"ל ס"ק ח' ע"ש:
הרי לך דאפי' כשמכר המקבל בחיי הנותן אפי' שיהיה לאיש זר שאינו יורשו דקנה הלוקח אחרי מיתת הנותן והנותן אינו יכול לחזור בו. מכ"ש בנ"ד ששמעון המקבל לא מכר כלום בחייו לשום איש זר. אלא הניח הכל כמו שהוא בחזקת בנו נפתלי. שהוא יורשו שאין ספק שיזכה בכל הנכסים הללו. אחרי מיתת ראובן אליבא דכ"ע. ובזה אין לי להאריך יותר כי הדבר פשוט בעיני לפי הנלע"ד וכדכתיבנא ודוק:
אמת הוא שכיון שדברי השאלה הם סתומים. כי לא כתב אלא סתם שראובן נתן כל נכסיו שמעין מהיום ולאחר מיתה וכו'. ולא פי' מביאות הענין אם כל נכסיו היו לו אז בעין או לאו. ושאם הנכסים הללו שהקנה לו. אם היו קרקעות או מטלטלין או שניהם יחד כגון בית ומטלטלים קנה. או אם נמצאו בתוך נכסיו איזה שטרי חובות או לא אלא מצינו שבסוף דבריו כתב. שכשנטה למות נתן כל נכסיו ליששכר וזבולון במתנת שכ"מ. בין קרקעות בין מטלטלין וכו'. ולא פי' אם אלו הקרקעות והמטלטלין היו לו מאז ומקדם כשהקנה כל נכסיו לראובן או אם הקנה אותם מחדש אח"כ. שעל כל פרט ופרט מחילוקים הללו הייתי יכול לשאת ולתת בהם ולהאריך בכל זו ודבר ועל כל פרט ופרט שכיון שהם שונים זה מזה. ג"כ דיניהם משתנה מזה לזה. דהאי בדיני'. והאי כדיניה וכו'. וליכ' שטר מתנ' קמן כדי לראות מתוך לשונה מציאות הענין ואם כל דבר ודב' הקנה אותה כפי מה שהדין נותן בכל מהם וכו' לכן סמכתי בדברי החכ' השואל נר"ו במה שכתב בשאלתו הנז"ל שהמתנה הנז"ל שנתן ראובן לשמעון מכל נכסיו. שהיתה מתנה גמורה. גלויה ומפורסמת מהיום ולאחר מיתה. ושקנו חידו עם כל שאר דיני מתנה. ושכתבו השטר. והעידו העדים. ונתנוהו לשמעון וכו'. דודאי הכל נעשה כתיקון רז"ל בכל דיני המתנות ומה גם שלא נסתפק אלא שכיון שמת שמעון בחיי ראובן וראובן בשעת מיתתו חזר ונתן המתנה הנ"ל ליששכר וזבולון במתנת שכ"מ ונפשו לשאול הגיע לידע מי מהתובעים. זכה במתנה הנ"ל. אם נפתלי מכח אביו שמעון או אם יששכר וזבולון הנז' מכח האי מתנת שכ"מ. שציוה שנית ראובן הנז"ל לפני מותו דנראה מתוך דברי שאלתו הנז"ל. דעל השאר לא נמצא בו שום פקפוק וספק ושהכל נעשה כהוגן ונכתב ומפורש כדין וכהלכה. בשטר המתנה הנ"ל. לכן לא באתי להשיב כי אם דוקא טל מה שנשאלתי עליו דאין לדיין אלא מה שעיניו רואות ואין לו לבקש ולבדוק חילוקים ופרטים חדשים אשר לא נשאל עליהם כדי למלאות הנייר בכדי. ובפרט כי לע"ע אין הזמן מסכים עמדי להאריך יותר כי במה שכתבתי יש די והותר להשיב לשואלי דבר וזה פשוט:
כלל העולה מכל הנז"ל דבהא סלקינא ובהא נחתינא. שנפתלי דנ"ד הבא מכח אביו שמעון זכה בכל נכסי ראובן הנז"ל אם הוא כפי הצעת החכם השואל נר"ו בשאלה דנ"ד. שהמתנה הנז"ל נעשית כהוגן וכשורה. כפי כל דרכי ודיני המתנה שהמקבל זוכה בה שהם כדיני ודרכי המקח ומימכר. שהקונה זוכה בהן במקחו מכל הני טעמי דכתיבנא ומה שחזר ראובן ונתן כל נכסיו בשעת מיתתו ליששכר וזבולון במתנת שכ"מ. מהכל ימעט כיון דלא מצי למיהדר ממה שכבר נתן וכבר הקנה לראובן בחייו וכדהוכחתי בכמה ראיות מוכיחות ומספיקות כדכתיבנא ויששכר וזבולון מן השמים ירחמו עליהם כי הרבה פתחים למקום:
זהו מה שנלע"ד להלכ' ולמעשה אם יסכים עמדי מעלת הרב המור' היושב טל כסא ההוראה נר"ו וה' יצילני משגיאו' ויראני מתורתו נפלאו' נס"ו אכי"ר: כ"ד זעיר' דמן חברייא היושב באהל של תורה פה ק"ק ת"ת ה"י ה"י אשר בעיר המהוללה אמשטרדם יע"א הכותב וחותם בסדר ובשנת ונתתי אותה לכם מורשה אני ה' לפ"ק:
דוד בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל: