שאלה יג ראובן מחמת הכעס שביזהו בן אחיו ונגע בכבודו עשה שבועה חמורה על דעת המקום ועל דעת רבים בלי שום פתח והתרה לא התרה להתרה שלא יתפתה ושלא יתרצה להכנס בזמן חופתו לא בביתו ולא בבית חמיו ובכלל השבועה שאם יתחרט מהשבועה ויבקש התרה שלא יהיה לו התרה ואפילו שיתירו לו אלף פעמים ועתה הוא מתחרט בכל לבו מהשבועה הנ"ל ונסתפק לן אם יהיה לו התרה או לא יורינו המורה ושכרו כפול מן השמים:
תשובה גרסינן בפרק השולח אמר אמימר הלכתא אפילו למ"ד נדר שהודר ברבים יש לו הפרה על דעת רבים אין לו הפרה: בד"א לדבר הרשות אבל לדבר מצוה יש לו הפרה כי ההוא מקרי דרדקי דאדריה רב אחא דהוה פשע בינוקי ואהדריה רבינא דלא אשתכח דדייק כוותיה ופרש"י דאדריה שלא ילמד עוד תינוקות דהוה פשע בינוקי תובען יותר מדאי. וכתבו התוספות בשם ר"ת דטעמא דלדבר מצוה אית ליה הפרה. היינו משום דמסתמא ניחא להו לרבים משום מצוה:
אבל הרשב"א כתב שר"ת ור"ח גורסים כו הא דההוא מקרי דרדקי ודקדק ממנה ר"ת דדוקא לדבר מצוה שיהא כעין אביהם של תינוקות דשייכו בנדר ובמצוה דחרטתן שוה דאכן סהדי דכל האבות שלדעתן הודר כולם נתחרטו משום לימוד בניהם דשבשתא כיון דעאל עאל אבל בנדר שאין אותם הרבים שייכי ביה ולא בחרטתו אין לו הפרה ואפילו לדבר מצוה לפי שאין חרטת הרבים החורטים שוה להתחרט בע"א ופתחו של זה אינו כפתחו של זה וכו' וראיה לדבר דלאו כל דבר מצוה אמרו מעשה דגבעונים שהרי אין לך מצוה גדולה כזו לא תחיה כל נשמה ואפ"ה לא התירוהו לדעת רבי יהודה מפני שהודר ברבים כ"ש לדעת רבים כו' ע"כ ונ"ל דגם הרמב"ן והרשב"א ז"ל כוותיה ס"ל שהרי כתב הרמב"ן בדיני חרמי צבור שלו וז"ל וכן פירש ר"ת בתשובה והוסיף אמר כי מקרי דרדקי שעל דעתם הודר ועל דעתם הותר לפי שיצא הפסדם בשכרם באותו דבר עצמו אבל משום מצוה אחרת אין לו הפרה כיון דעל דעת רבים נשבע דמנלן שכך היה דעתן מתחילה משעה הראשונה להתחרט משום מצוה זו ואחה יהיו נשאלין איהו למיסר עילויה שוינהו שליח ולא למישרי ליה הלכך אין חרטתם חרטה להתיר ועוד הראה פנים לדבריו עכ"ל והרשב"א כתב בתשו' וז"ל ואף על פי שאין פותחים לעולם לא בפתחים ולא בחרטה בנדר שהודר על דעת רבים ואפילו לדבר מצוה אלא ממש בפניו כי ההוא דמקרי דרדקי דפרק השולח וכדעת ר"ת ז"ל מ"מ במקום הזה ראוי לעשותו ספק כדי שלא ילמדו לטעון כן עכ"ל עוד כתב הרש"בא בתשובה אחרת וז"ל ולא עוד אלא אפילו לדברי ר"ת דאומר שלא בכל דבר מצוה מתירין אלא בכי ההוא מעשה דלא אשכחן דדייק כוותיה בכאן מותר דטעמא דהתם היינו משום דאנן סהדי דדעת רבים מסכמת בפתח שלא נדרו האבות אלא על דעת שיועילו לתינוקות ושימצאו דדייק כוותיה דטעמא דהתם היינו משו' דאנן סהדי דלדעת רבים מסכמת ושלא יכה אותם כזה הא לאו הכי ניחא להו שילמדו בדיוק עם זה אף על פי שמכה אותם ביותר ממה שילמדו עם אחר בשיבוש וכאן נמי אנן סהדי כו' עכ"ל:
ואולם כי לפי הנלע"ד יש הרבה לתמוה על דעת ר"ת דהא משמע בהדיא בפרק בתרא דמכות דאונס שגירש והדיר גרושתו על דעת רבים דאין לוקה בשום עניין משום דיכול להחזירה משום דהוי לדבר מצוה ויש לו הפרה ומייתי ראייה מההוא מקרי דרדקי כו' ולפירוש ר"ת יקשה דהא לא דמי לההוא מקרי דרדקי ולפי דבריו היה לו ללקות דהא אין יכול להחזירה דלא עדיף משבועת הגבעונים דלא הייתה לה הפרה משום דבר מצוה כמו שכתב רבינו ניסים משמו של ר"ת שאכתוב דבריו בסמוך בע"ה ואמנם כי יש לומר דהא דקאמר ר"ת דאין לו הפרה אפילו לדבר מצוה אלא כעין עובדא דההוא מקרי דרדקי ממש היינו משום דדילמא לא היה דעתו להתחרט משום מצוה זו כמו שכתב הרמב"ן משמו אבל אם יבא אליהן ויאמר שכך היה דעתו משטה ראשונה להתחרט משום מצוה זו היה לו הפרה בכל דבר מצוה אפילו נשבע טל דעת רבים והשתא ההיא דמכות דודאי אונס שגירש לא לקי אפילו הדרא על דעת רבים דדילמא משעה ראשונה היה דעתו להתחרט משום מצוה זו ונמצא שיש הפר' לנדר זה כך נרא' ליישב דברי ר"ת:
אבל הר"ן כתב הדברי' שכתב הרש"בא בשם ר"ת בסגנון אחר ודחה ראיתו וז"ל ר"ת גורס כי ההוא מקרי דרדקי ואמר דלא אמרינן דלדבר מצוה יש לו הפרה אלא כעין ההוא עובדא דהו"ל כעין נדרי טעות שהיו סבורים שהתינוקות יצליחו יותר בלימודם במקרי דרדקי אחר ונמצא בהפך אבל בשביל מצוה אחרת שאין הנדר טעות מחמתה אין לו הפרה והביא ראיה מדמוכח רבי יהודה דכל נדר שידעו בו רבים לא יחזור מדכתיב גבי גבעונים ולא הכום בני ישראל כי נשבעו לתם וכו' אלמא לא הית' הפרה לשבועתייהו ואף על פי שהיה מצוה בהריגתן וברבים לרבי יהודה כעל דעת רבים לרבנן ולאו ראיה היא כתב עליו הר"ן דכיון שחזרו בתשובה לא הוה מצוה בהריגתן כדתניא בפרק אלו נאמרין ולפיכך נראה דכל לדבר מצות אפילו על דעת רבים יש לו הפרה עכ"ל וכן נראה מתשובת ר"י שכתבו הגה"מ בפרק ח' מהלכות תפילה וז"ל ר"י נשאל על אחד שהדיר את חבירו מליכנס לביתו על דעת רבים ובית הכנסת בביתו אם יכול להתיר את נדרו לילך לבית הכנסת להתפלל אע"פ שאין מניין בעיר אפילו עם המודר והשיב נ"ל כי דבר מצוה הוא ולא מבעיא היכא דאיתא מניין לפרקים לא אפי' לא היה מניין לפרקים מצוה הוא שישתפנו לתפלה ובית אלהים יהלכו ברגש כיון שכבר קבעו שם מקו' לתפלתן ומתוך כך קובעין עצמן יותר לתפלה ומכוונים את לבן לאביהם שבשמים וקובעין יותר מקום לתפלתם מתוך שמתפללים במקום המיוחד להם להתפלל ויכול להתיר את נדרו כדי לילך לבית הכנסת להתפלל עם חבירו ותפלתו של אדם נשמעת בבית הכנסת עכ"ל וכתב הר"ש בר צמח שכן נראה דעת הרא"ש ובנו שלא הביאו סברא זו שאמרו בשם ר"ת וגם הריב"ש כתב בתשובה שהאחרונים דחו דברי ר"ת בזה מההיא דאונס שגירש דאמרינן התם דכיון דדבר מצוה הוא יש לו הפרה אע"פ שנדר על דעת רבים והתם לא שייכי אותם הרבים בנדרו ואין להם עניין בו כלל אלא בכל נדר שיהיה מצוה בהתרתו מתירין אותו אע"פ שהוא על דעת רבים וכן נראה מדברי הרמב"ם בפ"ו מה"ש דלכל דבר מצוה יש התרה לנדר שהודר על דעת רבים וכן נראה מדברי הראב"ד שם כמו שכתב מרן בב"י סי' רכ"ח וכן נראה מתשובת הגה"מ שבסוף ספר הפלאה שכתבו בשם מהר"ם דבלא דעת הרבים שנשבע על דעתם היה אפשר להתיר לו לדבר מצוה לעשות שלום בין איש לאשתו וחמיו כי חקרתי שבעניין אחר א"א להיות שלום ביניהם ע"כ ונראה דהוא הדין בנ"ד דאחר שנפל קטטות בין דודו ובין בן אחיו ועל סיבה זו עשה דודו שבועה זו בלתי ידיעתו ועכשיו עשו שלום אם יקיים מה שנשבע ולא ילך בשמחתו אולי וקרוב לודאי שלא תהיה שלום ביניהם ושתחזור השנאה והקטטה למקומה שיאמר כי משנאתו יעשה זאת וכתב הרשב"א בתשובה הביאה מוהרי"ק בי'"ד סימן רכ"ח וז"ל שאלת ראובן נשא אשה וילדה לו בנים ומתה והבנים קטנים ואם ישא אשה אחרת נכריה לא תגדל הבנים יפה ולפיכך רצה לישא את לאה אחות שמעון ושמעון זה נשבע על דעת רבים שלא ידבר לעולם אל לאה אחותו אם תנשא לראובן ובזה נפלה מחלוקת בינו ובין קרובי הבנים הודיעני אם יכול להתיר נדרו לדבר מצוה גדולה כזו לתקנת הילדים ולבטל המחלוקת כו' תשובה נדר זה אין להתיר לפי שאין נדר זה חל עד שתנש' אחותו לראובן וכו' ואח"כ אפשר שיש לו היתר לדבר מצוה כזו לתקנת הקטני' ולבטל המחלוקת דגדול השלום ולסמוך בשעת הדחק כזה ע"ד הגדולים שהתירו לדבר מצוה ויש להם על מה שיסמוכו כו' והוא הדין נמי בנ"ד כי לבטל המחלוקת מביניהם מותר להתיר לו שבועתו דגדול השלום ששמו הגדול נמחק לשים שלום בין איש לאשתו:
ואל תשיבני מתשובת הר"ש בר צמח הביאה מוהרי"ק בסימן הנזכר וז"ל אשר כתבתם דחשיב דבר מצוה להשקיט הקטטה אין נלע"ד כלל להחשיב דבר מצוה אלא היכא שא"א למצוה לעשות אותה אם לא בהפרת שבועה אבל בנדון זה שאפשר להתפייס ולקיים השבועה בלא ביטול מצוה מי יימר דרבים יסכימו בחרטה זו עכ"ל דהכא בנ"ד אין לומר זה שהנה בנ"ד תתבטל מצותו שלא ישמח חתן וכלם אשר הוא כאב ועדיף מהאחרים ואם בכל בני אדם הוא מצוה גדולה לשמח חתן וכלה כ"ש בראובן הלזה ומה גם דודאי לא יתפייס בן אחיו בלתי לכתו ואם לא ילך יתרבה ביניהם הקטטה וחשיבא מצוה מפורסמת וגדולה וכמ"ש הר"ש בר צמח בתשובה אחרת כתבה שם מוהרי"ק אחר זו בזה הלשון וכתב עוד בנודר עד"ר שתלה נדרו בדעתן ואין אנו יכולין ולהתיר אם לא במצוה גדולה ומפורסמת שנדע בודאי שדעת הרבים מסכמת להתיר עכ"ל ועניין דנ"ד נמי מצוה גדולה ומפורסמת חשיבה כדאמרן:
ואף על גב דהכא בנ"ד על דעת המקום נמי נשבע. ואמרינן בסוף פרק שבועות שתים בתרא (דף כ"ט) על דעת המקום למה לי כי היכי דלא תהווי הפרה לשבועותיהן דאלמא טל דעת המקום אין לו הפרה. כבר כתבו הראשונים ז"ל דכי אמרינן הכי דווקא בתורה ובמצותיה. ועוד דכי היכי דאמרינן דעל דעת המקום אין לו הפרה. הכי נמי אמרינן בטל דעת רבים. ואפילו הכי אסקינן בפרק השולח (דף ל"ו) דלדבר מצוה יש לו הפרה ואין ספק שאין ראוי להחמיר יותר בזה בנדר שהודר על דעת המקום מבנדר שהודר טל דעת רבים דטעמא מאי אמרינן דעל דעת רבים לדבר מצוה יש לו הפרה משום דאנן סהדי שלא הסכימה דעת הרבים מעולם שלא תהא הפרה לנדרו לדבר מצוה אלא מסכימים הם דלדבר מצוה יהא הפרה לנדרו כ"ש דאנן סהדי בזה ובכיוצא בו בדעתו של מקום ומעתה הדבר ברור שכל נדר אף על פי שהודר על דעת המקום ועל דעת הרבים לדבר מצוה יש לו הפרה:
והנה ממה שאמר בשבועתו בלתי שום פתח והתרה שלא אתפתה כו' אין להחמיר מפאת זה שהרי כתב הריב"ש בסימן תמ"ד מי שנשבע או נדר על מנת שלא יהא לו התר יכול לישאל על שבועתו ומתירין אותה לו יחיד מומחה או ג' הדיוטות שהרי מתחרט הוא על השבועה ועל אותו תנאי אכן הזהרו בהתר השבועות והנדרים מאד שאין ראוי להתירם בזמן הזה כי אם לדבר מצוה:
הכלל העולה דכיון דהתרת שבועה זו מבטלת המחלוקת בין ראובן ובין בן אחיו והיא לשים שלום. וגם משום מצוה לשמח חתן וכלה בהצמדם השני טעמים יחד יתירו לו ויתירו לו השבועה השנית בתחלה שאמר ובכלל השבועה וכו' ויתנו לו התרות כמניין וכנגד הפעמים שאמר שלא תהיה לו התרה וכן כנגד מה שאמר אפילו  יתירו אלף יתירו התרה אחת ג"כ וכן התרות כנגד מה שנשבע תחילה וכן כמנין מה שאמר תחילה שלא תהיה לו התרה ולא התרה להתרה כ"כ פעמים כמנין זה יתירו לו הנראה לעניות דעתי כתבתי להלכה ולמעש' אם יסכים עמדי מורנו הרב היושב טל כסא ההוראה השם יאריך ימיו ושנותיו אמן:
משה בן לא"א דוד רודריגיש לופיש
אמשטרדם י"ב אייר משנת התקנ"ג
בדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס