שאלה לז רחל אשת יעקב נתעברה מר"ח ניסן ואחר ג' ימים הלך יעקב בעלה למדינת הים ובר"ח כסליו באה שמועה כי מת בעלה יעקב הנז' וכאשר שמעה שמועה כזאת נמס בכה ורפו ידיה ונהפכו עליה ציריה וילדה בת ושהתה הבת ג' ימים נסתפק לנו עתה אם רחל הנז' זקוקה ליבמה יצחק אחר שאין  אנו יכולים לפטור אותה הואיל ולא כלו לו חדשיו בבירור דאפשר שנתעברה אחר ג' בחדש בליל שהלך בעלה למדינת הים או נאמר שאנו מעמדים אותה על חזקתה שהולד בן תשעה חדשים וחיה ג' ימים ואין לנו להתיר אשת אח שלא במקום מצוה שכל בעילה ובעילה חייב כרת ואם נפשך לומר דודאי פוטרים אותה מן היבום מספק עדיין אנו שואלים אם צריכה חליצה מדרבנן אם עברה רחל ונשאת לכהן דאז אינה יכולה לקבל חליצה ותשב תחת בעלה דדוקא אשת ישראל כל חליצה דרבנן מקבלת תחת בעלה אבל אשת כהן נאסרת עליו בחליצתה והיא תחת בעלה והנה זאת השאלה נשאלתי מן ת"ח אחד והבאתי אותה לפני מכ"ת יורנו המורה ומה"תמש:
תשובה קודם כל יש לי תמיאה גדולה בדברי השואל במה שכתב או נאמר שאנו מעמדים אותה שהולד בן ט' חדשים דהא מהיכא תיתי שיוכל כך להיות דהא מניסן עד כסליו אינו אלא ח' חדשים ואף אם נניח שנתעברה בליל ר"ח ניסן הנה עדיין לא נכנסה בחדש הט' אפילו יום א' דחדשי העיבור הם משולשים יום כמו שכתוב בתשובות הרשב"ץ הביא דבריו הרב בית יוסף בסימן קנ"ו ועוד שמדברי הרמב"ם בפרק א' מהלכות יבום נראה שפירוש כלו לו חדשיו ר"ל שנשלם כל חודש התשיעי שכן כתב אבל מד"ס עד שידע בודאי שכלו לו חדשיו ונולד לט' חדשים גמורים וכן כתב ג"כ בפרק א' מהלכות אבל וז"ל ואם נודע בודאי שנולד לט' חדשים גמורים אפילו מת ביום שנולד מתאבלים עליו ע"כ: וכן נראה דעת רש"י ז"ל בפ' רבי אליעזר דמילה דף קל"ו וז"ל הנ"מ דקי' ליה בגויה שכלו לו חדשיו שעברו ט' חדשים מששמשה עד שילדתו ולא שמשה כל ימי עבורה ע"כ ופשט לשון זה יורה שר"ל שעברו כל הט' חדשים שאם דעתו לומר שכל שנכנסה לחדש התשעה קרוי כלו לו חדשיו היה לו לומר שעברו ח"ח מששמשה ועוד הרי אמרו בפרק כ"ב נדה דף ל"ח אמר שמואל אין אשה מתעברת ויולדת אלא למאתים ושבעים ואחד יום או לר' וע"ב או לר' וע"ג ופירש רש"י ז"ל לרע"א יום דהוו להו תשעה חדשים שלמים של ל' יום או לרע"ב יום כלומר אם לא קלט הזרע יום ראשון קולט בשני ומיום קליטתו הוי התחלת העיבור או לרע"ג יום שאם לא קולע בשני קולט בשלישי אבל אם לא קלט בשלישי שוב אינו קולט דעד שלשה הוי ראוי להזריע מכאן ואילך מסריח וכו' עכ"ל: ונראה מזה שהשלמת החדשים אינו פחות ממאתים ושבעים ואחד ימים שהם ט' פעמים ל' יום חוץ מיום שנתעברה בו וזה נראה ברור אלא שבא' להרמב"ן ז"ל בס' תורת האדם בענין האבל וז"ל תינוק כל ל' יום אינו מתאבל עליו בין גמרו סימניו שערו וציפורניו שלמים בין שלא גערו דתניא רשב"ג אומר כל ששהה ל' יום באדם אינו נפל הא לא שהה ספקא הוי ואי קים ליה בגויה שכלו לו חדשיו ונולד לתשעה חדשים בין שלמים בין מקוטעים מתאבל עליו עכ"ל: נראה מזה שהוא מפרש כלו לו חדש' שנזכר בכל מקום שרוצה לומר שנכנסה לחודש התשיעי אומנם מדברי הרב בשולחנו נראה שהסכים לדעת רש"י והרמב"ם ז"ל שהרי בהלכות יבום ובהלכות אבלות העתיק נולד לתשעה חדשים גמורים א"כ מן כל הנ"ל אפילו נניח בנ"ד שנתעברה בליל טבילתה עדיין לא הגיעה לחדש התשיעי שהרי אייר ותמוז ואלול חסרים הם ואם השנה כסדרה או חסרה גם מרחשון חסר הוה נמצא לפי זה שעדיין חסרים שלשה ומים לתשלום חודש השמיני וזה פשוט ומבואר:
נלך עתה לחקור אם יש להעמיד הבת  של נ"ד בולד של קיימא אף שהפילה אמו לה' חדשים או קרוב להם או נחשוב אותה כנפל בעלמא ולבא אל פסק דין זה יש לנו תחילה להביא לפני הקורא האי דגרסינן בפ' הערל דף פ' ע"א אמר רבי אבהו סימני סריס ואילונית ובן שמונה אין עושין בהן מעשיה עד שיהו בן כ' ובן שמנה מי קחיי והא תניא בן ח' הרי הוא כאבן ואסור לטלטלו אבל אמו שוחה עליו ומניקתו מפני הסכנה הכא במאי עסיקנן כשגמרו סימניו דתניא אי זהו בן ח' כל שלא כלו לו חדשיו ר"י אומר סימנים מוכיחים עליו שערו וציפורניו שלא גמרו טעמא דלא גמרו הא גמרו אמרינן האי בר ז' הוא דאישתהויי הוא דאישתהי אלא הא דעבד רבא תוספאה עובדא באשה שהלך בעלה במדינת הים ואיתהו עד תריסר ירחי שתא ואכשריה כמאן כרבי דאמר אישתהי כיון דאיכא רבן שמעון בן גמליאל דאמר משתהי כרבים עבד דתניא רשב"ג אומר כל ששהא ל' יום באדם אינו נפל עכ"ל:
ורש"י פירש ובן ח' שנולד לח' חדשים אין עושין בו מעשה להחזיקו כבן קיימא בשביל סימנים כלומר אף על פי שגמר סימנים שערו וציפורניו כשנולד אפילו הכי לא אמרינן בר קיימא הוא ודאי עד שיהיה בן עשרים שנה: טעמא דלא גמרו וכו' בניחותא וסיומא דמילתא היא. בר ז' הוא. ולשבעה נגמרה צורתו אלא שנשתהא וחזר ואשמעינן רבי אבהו דאפילו לרבי לא מחזיקנן לי כבר קיימא עד שיהא בן ך"ה אכשריה רבא. דקסבר משתהא הולד אחר גמר צורתו וזה נשתהא שלשה חדשים ולא אמרינן לאחר שהלך בעלה נתעברה מאחר: כל ששהא ל' יום באדם. שחי שלשים יום: אינו נפל. ואפילו לא כלו לו חדשיו של עיבור דאמרינן לשבעה נגמרה צורתו ואישתהי עד חדש השמיני להכי נקט באדם דאילו בבהמה קתני התם ח' ימים ששהה אינו נפל עד כאן לשונו:
נמצינו למדים דלדעת רבנן הוא דבן ח' ודאי לא חיי ומשכחת לה חיי כגון שבעל ופרש ודינו כנפל גמור כי לדעתם אין הולד משתהי ולדעת רבי סימניו מוכיחין עליו דאם גמרו וכו' ולד גמור הוא ובן ז' הוא אלא שנשתהה ורשב"ג סבירא ליה גם כן כר' אלא שלדעתו לא יצא מספק נפל אלא א"כ חי ל' יום ואם לא הוי ספק ובפ' רבי אליעזר דמילה דף קל"ו ע"א פסק שמואל הלכה כרשב"ג ועוד שם ובפרק החולץ דף ל"ו איתמר מת בתוך ל' יום ועמדה ונתקדשה אמר רב ינאי משמיה דרבא אם אשת ישראל היא חולצת ואם אשת כהן היא אינה חולצת ורב שרביא משמיה דרבא אמר אחת זו ואחת זו חולצת אמר ליה רבינא לרב שרביא באורתא אמר רבא הכי לצפרא הדר ביה אמר ליה שריתוה יהא רעוא דתשרו תרבא ע"כ: ופירש רש"י ז"ל דמת הולד בתוך ל' יום ללידתו ולא היה לאביו בן אלא הוא ונולד לאחר מיתת אביו ועל ידו היו פוטרין אמו מן החליצה אם היה בן קיימא: ועמדה ונתקדשה. לאחר זמן לפי שסבורה שאינה זקוקה ליבם: אם א"י הוא אם אינו כהן זה שנתקדשה לו ומותר בחלוצה חולצת. מן הספק וא"כ תנשא לו ואם כהן הוא שאם תחלוץ תהא אסורה לו סמכינן אדרבנן ואמרינן לאו נפל הוא ואינה חולצת: לאורתא אמר וכו'. כדקאמרת דאחת זו ואחת זו חולצת: ולצפרא הדר ביה. ושמעתי מפיו אשת כהן אינה חולצת: אמר ליה. רב שרביא לרבינא: שריתוה. בלא חליצה ועבריתו אדרשב"ג יהא רעוא דתשרון חלב באכילה עכ"ד:
הנה מלשון רש"י הנ"ל בסתמיות דבריו נראה דאינו עושה הפרש האי ולד אם אביו בעל ולא פרש או אם בעל ופרש ואי אפשר לדעתו לפרש דהאי ולד בן שמונה הוא וכגון דבעל ופרש דבנדון כזה לא אמרו רבנן הולד מעליא הוא אדרבא בביאור אמרו דאף על גב דשהה נפל גמור הוא כדאיתא בפרק הערל וכמו שנזכר לעיל גם אי אפשר לפרשה בנולד לתשעה חדשים גמורים דבההיא אפילו רשב"ג מודה דולד הוא אף על פי שלא שהה וכדאיתא בפרק יוצא דופן דף מ"ג תינוק בן יום א' וכו' זוקק ליבום ופוטר מן היבום ושאלו בגמרא כמאן דלא כרשב"ג דאמר כל ששהה ל' יום באדם אינו נפל הא לא שהה ספקא הוי ותירצו הכא במאי עסקינן דקים ליה שכלו לו חדשיו ולפי ביאור זה אם ילדה לח' חדשים אפילו נתקדש' לכהן חולצת דהא לרבנן נפל גמור הוא ולא חיי כמו שנ"ל אבל בספק בן ח' ספק בן ט' הוא דאמרינן שאם נתקדש' לכהן דאינ' חולצת אבל אם נתקדש' לישראל חולצת כיון שהיא יכולה לעמוד תחת בעל' וכן ראיתי קצת מן המפרשים שפרשו ההיא דמת הולד הנ"ל דווקא בסתם ולדות שהבעל לא פירש מאשתו כל ימי עיבור' והם ספק בן ח' ספק בן ט' דלרשב"ג כיון שלא שהה לי ספקא הוי ולרבנן כיון שרוב נשים יולדות ולד מעליא אמרינן בן ט' הוא וסמכינן על הרוב אך אם נשאת לכהן כיון שאינ' יכולה לעמוד תחת בעלה שהוא אסור בה מן התורה אין לאוסרה עליו מספק ולפיכך אינה חולצת: ואפשר שרש"י ת"ל סמך למה שפירש לעיל בדברי רשב"ג דהא עליו קאי האי מימרא דמת וכו':
והא לכם לשון הנמוקי יוסף בפ' החולץ ז"ל  ומיהו אם בן ח' הוא ודאי שלא גמרו סימניו אפילו לרבנן נפל הוא ותצא מבעלה כהן וחולצת ואם בט' ודאי אפילו לכתחילה תנשא בלא חליצה דודאי ולד מעליא הוא וכן הדין כשהוא ספק בט' ספק בח' אם נגמרו סימניו וכו' לא אתיא הא אלא כשהוא ודאי בן שמנה שנגמרו סימניו וכו' ואי נמי ספק בן ט' בן ח' אלא שלא נגמרו סימניו דבהא הוא דעבדינן כרשב"ג לחומרא ובאשת כהן סמכינן הדרבנן דרבים נינהו ושורת הדין דהלכתא כותייהו אלא דמחמירינן כרשב"ג עכ"ל:
והרמב"ם ז"ל בהלכות מילה פרק א' נראה מדבריו שפסק כרבי עיין שם: ובהלכות יבום פרק א' כתב וז"ל מי שמת והניח אשתו מעוברת אם הפילה אחר מותו הרי זו תתייבם ואם ילדה ויצא הולד אי לאור העולם אפילו מת בשעה שנולד הרי אמו פטורה מן החליצה וכו' אבל מד"ס עד שיודע בודאי שכלו לו חדשיו ונולד לט' חדשים גמורים אבל א"ל נודע לכמה נולד אם חי שלשים יום הרי ולד ש"ק ופוטר נשי אביו מן החליצה ומן היבום ואם מת בתוך שלשים יום אפילו ביום ל' בין שמת מחולי בין שמת שנפל מן הגג או אכלו ארי הרי זה ספק נפל ס"ב קיימא וצריכה חליצה מד"ס אבל לא תתיבם עכ"ל: והרב המגיד הירחיב פירושו על דין זה של הרב אבל מתמצית דבריו יצא לנו שרוצה לפרש שהרמב"ם פוסק כרבי בבן ח' שגמרו סימניו דהרי זה בן שבעה הוא אלא שנשתה' ופוסק גם כן כרבי שמעון בן גמליאל שכל ששה' שלשים יום באדם אינו נפל אף על פי שהוא בן ח"ת ודאי ולא נגמרו סימניו דהא מאחד משניהם יוצא מכלל נפל או בגמר סימנים או בשהוי שלשים יום ואם נודע שכלו לו חדשיו הכל מודים שהוא ולד ש"ק ואין בזה מחלוקת:
נמצא א"כ שיש כאן שלשה דינים ובכל אחד משלשתם יצא מכלל נפל דדין תורה הראשון גמר סימנים השני שהוי שלשים יום והשלישי אם נודע בברור שכלו לו חדשיו: ואם לא נודע בבירור כך וגם לא נגמרו סימניו נ"ל להרב הח' בדעת הרמב"ם שהוא ספק בשל תורה ונשארה אמו בספק אם נפטרת מן החליצה או מן היבום הילכך צריכה חליצה להתירה לשוק ואף אם נתקדשה לכהן וה"ה לשאר הדברים שדנין אותו לחומרא כלומר שאף בנדון כזה אם נתקדשה לכהן נצריכנה חליצה מדין תורה אך בולד שלא כלו לו חדשיו ולא נשתהה שלשים יום כיון שנגמרו סימניו אף על פי שמדין תורה אמו פטורה תיקנו לה שלכתחילה תחלוץ בישראל אבל אם נשאת לכהן מעמוד תחתיו בלא חליצה לפי שהוא ז"ל סובר דמה שאמרו בפרק החולץ כיון דאיכא רבנן דפליגי עליה דרבי שמעון בן גמליאל וכו' עבדינן באשת כהן כרבנן אינן רבנן דתנא קמא דרבי אלא מאן רבנן הוא רבי דאמר אשתהויי אשתהי ובזה החלק הוא שהחמירו חכמים אבל בשני החלקים אחרים דהיינו במי ששהה ל"י ולא נגמרו חדשיו או מי שנולד לתשעה חדשים גמורים הנחום על דין תורה ולא חדשו בהם שום דבר עוד כתב הה"מ בשם הרמב"ן בפ' הערל דלא כלו לו חדשיו ולא גמרו לו סימניו נפל גמור הוא ואם גמרו לו סימניו אך שלא כלו לו חדשיו ספק הוא וחולצת אפילו באשת כהן ולשאר דברים מטילין אותו לחומרא כלו לו חדשיו ולא גמרו סימניו ולד מעליא הוא ספק אם כלו או לא כלו בין גמרו או לא גמרו סימניו באשת כהן אינה חולצת לעולם אבל עם ישראל חולצת מספק ובשניהם אם שהה שלשים יום אינו נפל והרי הוא כאדם שלם לכל דבריו עכ"ל הרמב"ן ועוד כתב הרב המגיד שיש בזה שטות אחרות אך שהוא לא בא כ"א לבאר דעת הרמב"ם ז"ל:
והנה ראיתי דברי השואל נ"ד סתומים כי לא פרש אם הבת הנ"ל נגמרו סימניה אם לאו והנה כפי הנראה בת שמנה חדשים ודאי הוא דהא מראש חדש חשון עד ראש חדש כסליו שמונה חדשים הם וכפי הנראה טבילתה היתה בליל ראש חדש ניסן ואף ששהתה עם בעלה עדיין שלשה ימים קודם צאתו לדרך ונמצא שאלו הג' ימים בספק אצלינו ויוכל להיות שנתעברה בלילה שלמחרתו יצא לדרך והנה היא פחות ג' ימים מן הח"ח הנה לפי האמת בת שמנה ודאי היא דכל שנכנסה בחדש השמיני עד תשלומו נקראת בת שמונה ואם כן היה לנו לחקור אם גמרו סימניה אם לאו דאם גמרו סימניה כבר כתבנו למעלה שהרמב"ם פסק בבן שמונה ודאי שגמרו סימניו דולד מעליא הוא ואמו פטורה וכו' עיין לעיל הילכך בנ"ד אם גמרו סימניה הדין נותן שלכתחילה צריך האשה חליצה דווקא מדבריהם אך אם בדיעבד נתקדשה לכהן כיון שהוא אסור בחליצה תשב עם בעלה בלא חליצה דסמכינן אדרבי וכדכתבנו בשם הרמב"ם וגם כפי שספק הוא ז"ל עוד בפרק שני שם: וכן גם כן כתב הרשב"א בחידושיו על יבמות פ"ד ז"ל אם אשת ישראל היא חולצת ואם לאו אינה חולצת והכי קיימ' לן ודוקא בן ח' ודאי שנגמרו סימניו שערו וציפרנים ואם נמי בסתם שאין ידוע אם בן שמונה או בן תשעה הוא וכו' עכ"ד ולזה הסכים גם כן הרב נמוקי יוסף בפרק החולץ עיין שם:
ואם כן בנ"ד כך יש לפסוק כיון דהרמב"ם. הכי סבירא ליה. והרב הנ"ל וגם הרשב"א ז"ל מסכימים לדעתו:
אך אם נ"ד הוא שהבת הנ"ל לא גמרו  סימניה נראה בברור שדינה כדין נפל גמור ואמה חולצת או מתיבמת דלרבנן בן שמונה שלא גמרו סימניו נפל הוא דבן שמונה לא חיי ולרבי דאמר סימניו מוכיחין עליו דוקא אם נגמרו הא לאו הכי נפל הוא גם לרבי שמעון בן גמליאל כיון שלא שהתה שלשים יום לא יצאת מתורת נפל וזה נראה גם כן דעת הרמב"ן ז"ל כדכתבתי שהוא סובר דנפל גמור הוא גם כן נראה דעת הרשב"א בחידושיו ז"ל אבל בן שמונה ודאי ולא נגמרו וכו' נפל גמור הוא ואף על פי שנשאת לכהן תצא ע"כ ונראה שלזה הסכים הרב בעל נימוקי יוסף העתקתי לשונו למעלה שכתב ומיהו בן שמונה ודאי שלא גמרו וכו' אפילו לרבנן נפל הוא ותצא מבעלה כהן וחולצת עכ"ל:
עוד לו בתחילת הפ' על המשנה שאמרה הכונס את יבמתו ונמצאת מעוברת: וילדה בזמן שהולד של קיימא יוציא והולד וכו' כתב הוא ז"ל אם אין הולד של קיימא שהיה נפל אי נמי שילדתו חי ולא שהה שלשים יום והוא ספק בן ח' או ט' ולא נגמרו סימניו שאם נגמרו או דקים לן בגווי שכלו לו חדשיו אפילו לא נתקיים אלא יום אחד הנה ולד מעליא חשוב וכדאיתא במסכת נדה ולקמן במכילתין עכ"ל: והנה נ"ל פשוט שלדעתו כל שלא כלו לו חדשיו ולא גמרו סימניו נפל גמור הוא ואמו חולצת או מתיבמת שהרי אמרה המשנה וז"ל אין הולד של קיימא יקיים מכאן נראה בברור שהיא מן המתיבמות שאלו היתה מן החולצות ולא מתיבמות לא היו מניחין אותה תחת בעלה והיא בספק אסור אשת אח אלא ודאי שדעת הרמב"ן ז"ל שכל היולדת ולד שלא כלו לו חדשיו ולא גמרו לו סימניו אף על פי שיצא חי לאויר העולם הואיל ולא עבר עליו שלושים יום בחיות דינו כאלו יצא מת מבטן אמו שהדין נותן שחולצת או מתיבמת: גם כן נראה שהבין הרב המגיד לדעת הרמב"ם ז"ל שהרי בפרק ראשון מהלכות יבום בתוך פירשו זה לשונו ולזה כתב רבינו פרק א' מהלכות נחלות שקטן בן יומו שלא כלו לו חדשיו אם חיה אחר אמו שעה ומת הרי זה נוחל ומנחיל ור"ל בשנגמרו סימניו שזה קרוי ולד אבל אם לא נגמרו סימניו ולא כלו לו חדשיו נפל הוא קרוי כמו שכתב רבינו בהלכות מילה עוד הוסיף הרב הנ"ל באותו דיבור והוא שגמרו סימניו דאי לא גמרו כיון שלא כלו לו חדשיו ולא שהה לכולי עלמ' נפל גמור הוא:
ועוד לו על מה שכתב הרמב"ם הכונס יבמתו ונמצאת מעוברת וכו' אם הפילה יחזור ויקיים ואם ילדה וכו' כתב ה"ה ז"ל ומה שכתב אם הפילה יחזור וכו' הוא כשילדה ולד שלא נגמרו סימניו ולא כלו לו חדשיו שזה קרוי נפל כנזכר למעלה בדעתו ז"ל עכ"ל: גם הרב בית יוסף בשולחנו אבן העזר סימן קס"ד וזה לשונו הכונס את יבמתו ונמצאת מעוברת מפרישים אותם וממתינים לה אם הפילה יחזור ויקיים ולד שלא נגמרו סימניו ולא כלו לו חדשיו קרוי נפל ואם ילדה ולד שנגמרו סימניו ואין ידוע אם כלו חדשיו אפילו מת ביום שנולד הרי זה מוציאה בגט וחולץ לה וא"כ תהיה מותרת לאחרים ואם נתקיים הולד ל' יום אחר שנולד הרי זה ולד של קיימא ואינה צריכה ממנו גט מפני שהיא ערוה עליו עכ"ל:
הנה יוצא לנו מן כל הנ"ל שאם הילדה  הזאת נגמרו סימניה שהם הנ"ל נחשוב אותה כבת שבעה ושנשתהה עד חדש שמיני והנה אמה פטורה מן החליצה ויבום מדין תורה ודוקא מדבריהם תחלוץ אם נתקדשה לישראל שאז תעמוד תחתיו אך לא תחלוץ אם קיבלה קדושין מכהן לא יעמוד תחתיו בלא חליצה כיון שהחלוצה אסורה לו אבל אם הבת שנ"ד לא נגמרו סימניה דינה כנפל גמור ואמה תחלוץ או תתיבם ואפילו נשאת עם כהן תצא ממנו לחלוטין דהא אף שיש מחלוקת גם כן בין חכמי הכוכבים ובין חכמי המולדות בגזרת זמן המוגבלת להיות הולד ראוי ומזומן לצאת מרחם אמו דכפי חכמי הכוכבים הדבר תלוי במספר המזלות שהם השבעה כוכבי לכת דכפי סברתם הם המושלים בעובר בהיותו ברחם אמו חדש לכל אחד מהם וראשון לפי דעתם הוא מזל שבתי והמושל בחדש השביעי היא לבנה ואומרים דמשום שטבעה היא קרה לכן יתעורר לפעמים הלידה בחדש השביעי אם הולד יהיה אז בבריאותו ואז ראוי להתקיים בחיים כיון שינא במספר מקודש במספרות אך אם נולד בחדש שמיני שאז הוא תחת ממשלת שבתי המורה חולשה הנה ימות ולא יתקיים אך אם תעבור בעודו ברחם אמו עד חדש התשיעי תחת ממשלת צדק מזל מורה על הקיום או ודאי גם הוא יתקיים ויחיה: אבל רוב חכמי התולדות והם חכמי הרפואות ובעלי הנתוח סוברים כי הכל תלוי בטבע רוחניות וחמימות ורטיבות זרע המולידים ומשום הכי גזרו הם שאף שהזמנים היותר ידועים לילידת הולד הם חודש ח' וט' יש באפשר לעבור זמנים הללו או להקדימם ואומרים שהנולד בשביעי נולד מזרע חם ורטוב והנולד בתשיעי הוא מזרע קרה ויבשה והמקדימים לחדש שביעי זה תלוי בהחלט חמימות רוחניות ורטיבות זרע המולידים ורוע טבע זרע האבות הם סיבה למאחרים לצאת מרחם אמם אחר עבור חדש התשיעי: אפילו הכי אף לדעת חכמי הכוכבים צדקו דברינו בנ"ד אם הבת הנ"ל לא נגמרו סימניה שנדון נפל דהא יצאת לאויר העולם בחדש השמיני תחת ממשלת מז"ל שבתי הסותר קיום הולד הנולד בו דהא גם כפי סברת הסוברים שהנולד בחדש השמיני יכל להיות ראוי ונאמר בו שנשתהה והיה ראוי לצאת בשביעי היינו כשיצא גמור בסימניו הא לא יצא גמור לא אמרינן הכי:
וגם אפילו כחכמי התולדות בנ"ד אנחנו מחויבים לגזור בו כאשר כתבנו דהא אף שהה סוברים שאין זמן מוגבל ליציאת הולד וגם לחיות אלא הכל תלוי בבריאות המולידים הנה בנ"ד אם לא גמרו סימניה מוכיח רוע בריאיותם ועוד שלא ילדה אותה אלא היפילה אותה ונהפכו עליה ציריה מצער השמועה רעה שמת בעלה הילכך ודאי שזאת הילדה דין נפל יש לה מכל הצדדין וצדי הצדדין:
והנה הרב ד"מ בסימן קנ"ו כתב בשם תשובות בר ששת שיותר יש לחוש בבן שמונה ודאי מבספק בן ח' או בן ט' ולעת כזו אין לי הש"ת הנ"ל לעיין בהם ואין לי פנאי עכשיו להאריך בעיון ספרים וגם לרבות שאיני בקו הבריאות ולבי אומה עלי בסיבת חסרון כיס קשה מכולם לכן אגמור דברי שאם הילדה הזאת נגמרו סימניה דהיינו שערה וציפרניה אף ע"פ שהיא ודאי בת שמנה חדשים נפטרה אמה מן חליצה ויבום דין תורה אלא שמדבריהם צריכה חליצה להתירה לשוק ואם נשאת בדיעבד ולא נחלצה מקודם תחלוץ לאחר נשואיה ותעמוד תחת בעלה ישראל שקיבליי קדושים מניה אך אם קיבלה קידושיה מן כהן תעמוד תחתיו בלא חליצה כיון שהחליצה פוסלתה עליו ולא בא כי אם מספק אבל אם לא נגמרו סימניה של הילדה הזאת הנה דינה של האשה הזאת כדין מי שהפילה ולד מת וחולצת או מתיבמת שהדין בו אפילו כשהוא ספק בן תשעה שאמו מתיבמת ואף שלסברת הרב פרץ שבדאיכא לאיסתפוקי שמא כלו לו חדשיו אפילו ילדתו מת אסורה להתיבם אלא דוקא חולצת הובאו דבריו בטור הנ"ל הנה הטור ז"ל אינו מחלק ביניהם וכתב עליו הרב בית יוסף שכן כתב רבינו ירוחם דאם לא יצא חי לאויר העולם או חולצת או מתיבמת ושכך מבואר בדברי הרמב"ם ז"ל בפרק א' מהלכות יבום ועיין בהגהה של סוף הדין בשולחנו סימן הנ"ל ששם כתוב וז"ל וי"א דאפילו אם נולד מת ואפילו אם יש להסתפק שכלו לו חדשיו חולצת ולא מתיבמת [טור בשם הר"ף]: והבעל באר היטב כתב על זה שם באות ח' דין זה צ"ע ועיין תשובת מהריב"ל ח"ג דף מ"א עכ"ל: ולפי שהילדה של נ"ד לא באה לספק זה דהא בת שמונה היא אין לי לעמוד על החקירה הזאת עכשיו: אך עדיין יש לחקור אם ילדה כזאת של נדון דידן אף שלא גמרו סימניה והיא ב"ח אם לדעת הרמב"ם נתיר את אמה ליבם דהא לא כן משמע דקדוק דבריו ז"ל ואם ילדה ויצא הולד חי לאויר העולם אפילו מת בשעה שנולד הרי אמו פטורה מן החליצה ומן היבום משמע שכל שיצא חי לאויר העולם איך שיהיה כלומר אפילו לא כלו לו חדשיו אין כאן יבום שהרי לא חלק אלא בין נפל שהוא הולד שיצא מת ובין ולד שיצא חי ואם הוא ז"ל היה דעתו שכשנולד לא כלו חדשיו וגם לא נגמרו סימנין אף שינא חי אמה בת יבום היא היה לו לפרש דבריו ואף דמסוף דבריו שם באותה הלכה נראה שכך הוא סברתו שכתב אבל אם לא נודע לכמה נולד אם חי ל' יום הרי זה ולד קיימה ופוטר נשי אביו וכו' ואם מת בתוך ל' יום אפילו ביום ל' בין שמת מחולי בין שנפל מן הגג וכו' הרי זה ספק נפל ספק ב"ק וצריכה חליצה מדברי סופרים אבל לא תתיבם ע"כ נראה מדבריו דהכא דווקא שלא נודע לכמה נולד הוא דלא יתיבם דספק בן קיימא הוא הא אם נודע לנו שאינו בן קיימא וכגון שנולד לחדש שמיני וגם סימניו לא גמרו הנה בת יבום היא: הנה משום דקדוק לא נתיר אשת אח שלא במקום מצוה דהא מן העריות היא עומדת לו אם לא משום מצות יבום שהתירה לו התורה הילכך לפי הספק הזה הלכתי לבקש מי שיפרש דעת הרמב"ם ז"ל בדבריו הנ"ל ומצאתי להרב צמח בתשובותיו חלק שלישי בסוף שאלה רפ"ו שכתב על נדון שלו ז"ל ועיקר הדין בנדון זה כתבו הרב וז"ל פ"א מה"י וז"ל מי שמת והניח אשתו מעוברת והפילה אחרי מותו הרי זו תתיבם ואם ילדה ויצא חי לאויר העולם אפילו וכו' וכו' עד שידע בודאי שכלו לו חדשיו ונולד לט' חדשים גמורים עכ"ל: וכתב הרב צמח ז"ל והמובן מדבריו הוא שכל שלא נולד מת אפילו מת בשעת שנולד בין נולד לשמונה בין נולד לט"ח בין גמרו סימניו בין לא גמרו סימניו  הוא בחזקת בן קיימא מן התורה ומותרת לשוק לא שמד"ס צריכה חליצה ואם נשאת בלא חליצה אם נשאת לישראל חולצת ותשאר עמו ואם כהן הוא וכו' לפי שכיון שילדה ולד חי הרי הוא בחזקת ב"ק וכבר כתב ז"ל דין זה ספ"ב מהלכות יבום וכו' זה מפורש שאם ילדה ולד חי אפילו מת מיד בין שיהיה בן שבעה או בן שמונה או בן תשעה בין גמרו סימניו בין לא גמרו סימניו מן התורה היא מותרת לשוק שהוא בחזקת בן קיימא ואם היא מותרת לשוק לא תתייבם ואם תתייבמה תצא וצריכה גט וחליצה שכן כתב הרב ז"ל פ"א מה' יבום ז"ל הכונס ליבמתו ונמצאת מעוברת מפרישין אותה אם הפילה יחזור ויקים ואם ילדה אפילו מת ביום שנולד הרי זה מוציאה בגט וחולץ לה וא"כ תהיה מותרת לאחרים ואפילו נשאת קודם שילדה כ"ש אם נשאת אחר שילדה וכיון שנתברר שנשאת באיסור הנה הבנים אסורים לבא בקהל עכ"ל הרב צמח ז"ל:
ראו א"כ לכפי הבנת הרב הנ"ל בדברי הרמב"ם הנה יוצא לנו בנ"ד אף שלא נגמרה לה סימניה וגם לא כלו לה חדשיה וגם שבת שמנה היא דאפילו הכי יש לחוש לה שהיא בת קיימא כיון שיצאתה חי לאויר העולם וגם שחייתה ג' ימים וזה אע"פי שיצאת על ידי צער נהפכו ציריה ועם כל זה נשתהה כל כך בחיים שהרי אפילו הכי יראה לי לדון הדין הזה כולו לחומרא והוא דאמה תחלוץ לכתחילה להתירה לזר גם אם בדעבד נשאת לישראל תחלוץ וישאר תחת בעלה ואם בעלה כהן תצא ממנו ותחלוץ לה היבם ותשאר מותרת לשוק דהא בשביל שהחלוצה תהיה אסורה לכהן לא נתיר לה לו בספק קרוב לודאי באיסור כיון שלכמה רבנן הילדה הזאת של נ"ד שהיא בת ח"ח וסימניה לא גמרו הנה היא חשובה כנפל גמור הלכך אם הוא כהן יבקש לו מנוח ותוציא לזאת ויחלוץ לה היבם ואם ישראל הוא תחלוץ ובעמו תהיה: זה דעתי גומר בנ"ד להלכה והרב אשר לו נאה להורות למעשה יגזור כרצונו הטוב:
נגמר היום יום ב' מן סדר אתם נצבים כ"ב לחדש רחמים שנת הפח נשבר ואנחנו נמלטנו לפ"ג
יוסף בן לא"א כמוהר"ר משה אלואריש זצ"ל
בבית ובדפוס אלמנה ויתמי מהמנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עז זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס