שאלה סז צוואת שכיב מרע בחתימת שני עדים שכתב ידם יוצא ממקום אחר ומסורה לאחד מן היורשים והעתקתה לנותרי' והעדים חזרו והגידו בפני בית דין שגבו מהם עדות מחמת צוואה הנ"ל באופן אחר ממה שנזכר בצוואה העד הראשון אמר שלא שמע בפירוש מפי המצוה אות' שני עניינים הנזכרים בצוואה חוץ מן הנאמנות מפורש לראובן ועד השני הגיד שלא שמע מפי המצוה שום דבר כלל ורק מה שהשיב על שאלת חבירו ממנו מחמת נאמנות ראובן הן ואפילו שאלת חבירו לא הבין וזה שחתם הצוואה היה מפני שסמך  על חבירו כי הוא אדם כשר ובלתי ספק דבריו כנים ואמיתים יורה לנו אם צוואה זו בטלה בכלל או בפרט או אם כשרה היא ולא יפול ממנה דבר ארצה ומהת"מש כי"ר:
תשובה ראה ראיתי את דברי השאלה ועיין עיינתי את עומק ותוכן הבעיא וכיון שאין בי דעת ולא חכמה להשיב קושיות ולתרץ שאלות ותשובות מדעתי ומסברתי כי דבר זה מסור לחכמים ולעמודי ההוראה ולא לצעירים ולתלמידים כמוני מוכרח אני לילך אל ים התלמוד ולחפש ולתור בדברי הפוסקים שמהם תצא תורה ולכן קודם כל דברי וראשית כל בכורי כל אבקש מאל עליון יפתח רוחי ושכלי להשיב לשואלי:
גרסינן בכתובות פרק האשה שנתארמלה דף י"א עמוד ב משנה ז"ל העדים שאמרו כתב ידינו הוא זה אבל אנוסים היינו קטנים היינו פסולי עדות היינו הרי אלו נאמנים ואם יש עדים שהוא כתב ידם או שהיה כתב ידם יוצא ממקום אחר אינן נאמנים עד כאן לשון המשנה ובגמרא אמר רמי בר חמא לא שנו אלא שאמרו אנוסים היינו מחמת ממון אבל אנוסים היינו מחמת נפשות הרי אלו נאמנים א"ל רבא כל כמיניה כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד וכי תימא הני מילי על פה אבל בשטר לא והא אמר ר"ל עדים החתומים על השטר נעשה כמי שנחקרה עדותן בבית דין חלא כי אתמר ארישא אתמר הרי אלו נאמנים אמר רמי בר חמא לא שנו אלא שאמרו אנוסים היינו מחמת נפשות אבל אמרו אנוסים היינו מחמת ממון אין נאמנים מאי טעמא אין אדם משים עצמו רשע עד כאן לשון הגמרא:
ופירש רשיי ז"ל העדים שאמרו וכו' שהיו מעידים על חתימתם לקיים את השטר: פסולי עדות היינו קרובים או משחקים בקוביא הרי אלו נאמנים כיון דאין כתב ידם ניכר על פיהם:. הפה שאסר הוא הפה שהתיר כי היכי דמהימנת להו אהא הימנינהו אהא: יוצא ממקום אחר חתומים שטר אחר שהוחזק בבית דין וכתב  בו הנפק ובא אותו שטר לפנינו עם זה וכתב חותמין דומין של זה לשל זה אין כאן הפה שאסר ואין נאמנים לומר פסולים היינו: לא שנו. דאם כתב ידם יוצא ממקום אחר אין נאמנים אלא שאמרו אנוסים היינו מחמת ממון דלאו כל כמינייהו לשוויי נפשייהו רשעים בעדות פיהם ולפסול את השטר דאדם קרוב אצל עצמו ואינו נאמן על עצמו לא לזכות ולא לחובה בדיני נפשות ובפסולי עדות להעשות רשע ופסול טל פיו ואלו פוסלים עצמן באומרם חתמנו שקר בשביל אונס ממון ורישא טעמא משום הפה שאסר הוא הפה שהתיר: מחמת נפשות. שאמר בעל השטר להורגנו ואדם חזק הוא: כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד דגבי עדות חדא הגדה כתיבה אם לא יגיד וכ' וה"נ כיון דחתימי בשטרא היינו הגדה דידהו והיכי מהימניתו למיעקר הואיל וכתב ידם יוצא ממקום אחר בשלמא רישא בשאין כתב ידן יוצא ממקום אחר ועלייהו סמכינן כולא חדא הגדה היא דהא באותו דיבור בתוך שאילת שלום קאמרי אבל אנוסים היינו אבל הכא לאו אפומייהו סמכינן הני מילי על פה כגון המעיד בבית דין ולאחר כדי דיבור בא לשנות בו: אבל בשטר לא. דהגדה כתיב לא שנו דאמרינן הפה שאסר וכו' אלא דאמרי מחמת נפשות נאנסו דלא משוו נפשייהו רשעים וכיון דעלייהו סמכינן הא בתוך כדי דיבור עקרוה לסהדותייהו והפה שאסרה התיר: אין אדם משים עצמו רשע. אינו א לפסול את עצמו מחזקתו דקרוב הוא אצל עצמו וקרוב פסול לעדות עד כאן לשון רש"י ז"ל:
שמעינן מהאי סוגיא כל מה שיגידו העדים שכתב ידם יוצא ממקו' אחר לסתור מה שנזכר בשטר שחתמוהו כבר אין נאמנים משום דעדים החתומים בשטר נעשה כמי שכבר נחקרה עדותן דבית דין וכיון שהגיד שוב אין חוזר ומגיד ואפילו באין כתב ידם יוצא ממקום אחר אין נאמנים רק בדבר דלא משוי' נפשייהו רשיעי ומשום מיגו מה שאין כן אי משוי נפשייהו רשיעי בהך סהדותא בתראה אמרינן אין אדם משים עצמו רשע ואינן נאמנים וכן פסקו כל עמודי עולם ובעלי ההוראה והראשון שבקדושה הרי"ף ז"ל עיין דבריו ותמצא נחת רוח לנפשך:
גם הרמב"ם נמשך אחריו שכן כתב בהלכות עדות פרק שלישי הלכה ג' זה לשונו עדים החתומים על השטר הרי זה כמי שנחקרה עדותן בבית דין ואין יכולין לחזור בהן במה דברים אמורים כשאיפשר לקיים השטר שלא מפיהן כגון שהיו שם עדים שזה כתב ידן או שהיה כתב ידן יוצא ממקום אחר אבל אם אי איפשר לקיים את השטר אלא מפיהן ואמרו כתב ידינו הוא זה אבל אנוסים היינו קטנים היינו קרובים היינו מוטעים היינו הרי אלו נאמנים ויבטל השטר עד כאן לשון הרמב"ם ז"ל:
וכתב עליו הכסף משנה ז"ל עדים החתומים על השטר וכו' פרק ב' דכתובות משנה העדים שאמרו כתב ידינו הוא זה אבל אנוסי' היינו קטנים היינו פסולי עדות היינו הרי אלו נאמנים אם יש עדים שהוא כתב ידם או שהיה כתב ידם יוצא ממקום אחר אינם נאמנים ואמרינן בגמרא דאם כתב ידן יוצא ממקום אחר אפילו אמרו אנוסים היינו מחמת נפשות אין נאמנין משום דעדים החתומים על השטר נעשה כמי שנחקרה עדותן בבית דין וכיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד ואמר רמי בר חמא לא שאנו היכא דאין כתב ידן יוצא נאמנים אלא שאמרו אנוסים היינו החמת נפשות אבל אנוסים היינו מחמת ממון אינן נאמנין מאי טעמא לפי שאין אדם משים עצמו רשע עד כאן לשון הכסף משנה ז"ל:
והרב רבינו יעקב בעל הטורים נמי הלך בדרך זו שכן כתב בטור חושן משפט סימן מ"ו ז"ל העדים שאין כתב ידם יוצא ממקום אחר ואומרים כתב ידינו הוא זה ואומרים מיד תוך כדי דיבור אנוסים היינו מחמת נפשות או קטנים היינו או פסולי עדות היינו מחמת קורבה ונתרחקנו או מסר מודעא בפנינו או תנאי היה בדבר ולא ראינו שנתקיים התנאי הרי אלו נאמנים ואפילו עד אחד אומר לא היה תנאי ועד אחד אומר היה תנאי ולא נתקיים נאמן והשטר בטל כל זמן שלא נתקיים התנאי אבל אם אמרו שהיו אנוסים מחמת ממון או שהיה שטר אמנה או שהיו פסולין בעבירה אין נאמנים לפי שאין אדם משים עצמו רשע ואפילו אם אומרים שעשו תשובה והם עכשיו כשרים דכיון שהעדות מתבטל על ידי שעושין עצמן רשעים אין להאמינם וכו' ובסוף דבריו כתב ואם כתב ידם יוצא קום אחר בכל דבר אין נאמנין עד כאן לשון הטור ז"ל לעניינינו:
וכתב עליו הרב בית יוסף ז"ל העדים שאין כתב ידם וכו' משנה שם העדים שאמרו כתב ידינו הוא זה אבל אנוסים היינו קטנים היינו פסולי עדות היינו הרי אלו נאמנים וכו' ובגמרא אמר רמי בר חמא לא שנו אלא שאמרו אנוסים היינו מחמת נפשות אבל אנוסים היינו מחמת ממון אינם נאמנים מאי טעמא לפי שאין אדם משים עצמו רשע עד כאן לשון הרב בית יוסף ז"ל:
גם מר"ן פסק כך שכן כתב בשולחנו הטהור בחושן משפט סימן מ"ז סעיף ל"ז ז"ל עדים שאין כתב ידם יוצא ממקום אחר ואמרו כתב ידינו הוא זה ואומרים בתוך כדי דיבור אנוסים היינו מחמת נפשות או קטנים היינו פסולי עדות היינו מחמת קורבה ונתרחקנו או מסר מודעא בפנינו או תנאי היה בדבר ולא ראינו שנתקיים התנאי הרי אלו נאמנים ואפילו עד אחד אומר לא היה תנאי ועד אחר אומר היה תנאי ולא נתקיים נאמן ואין כאן עד אחד אבל אם אמרו שהיו אנוסים מחמת ממון או שהיה שטר אמנה או שהיו פסולים בטבורה אינם נאמנים ואפילו אמרו שאחר כך עשו תשובה ואע"פי שאינם נאמנים לבטל השטר מכל מקום לגבי דידהו נאמני' וחייבים לשלם ההפסד שבא לו מכח חתימתם ואם אומרים שבשטה שחתמו לא ידעו שהיה אמנה ואחר כך נתברר להם שהיה אמנה נאמנים ואם כתב ידם יוצא ממקום אחר או שיש עדים שזה כתב ידם אינו נאמנין בשום דבר שיאמרו לבטל השטר חוץ מלומר בפנינו מסר מודעה עד כאן לשון הרב ז"ל:
מכל הני מילי דכתיבנא חזינן דכולהו הני אשלי רברבי ועמודי עולם כלם מתנבאים בסיגנון אחד וסוברים דאין העדים שכתב ידם יוצא ממקום אחר יש להם כח להכחיש ולסתור בפיהם מה שכתוב בשטר דקיימא לן כריש לקיש דאמר עדים החתומים על השטר כמי שנחקרה עדותן בבית דין וכיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד זה דבר מוסכם ואין מי שחולק עליו:
ועתה אבוא נמי להשיב לשואלינו בנדון דידן ואען ואומר דאין העדים יכולים לבטל השטר לא בכלל ולא בפרט והשטר כשרה ולא יפול ממנה דבר ארצה כיון שכתב ידם יוצא ממקום אחר וקיימא לן דעדים החתומים על השטר כמי שנחקרה עדותן בבית דין וכיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד ולכן אין לעדים כח לסתור מה שכתוב בשטר ואין נאמנים במה שאומרים שלא שמעו מפי המצוה דאנן אשטר סמכינן ולא אמה שאומרים בפומייהו ולא מבעיא בנדון דידן דאין נאמנים כיון שכתב ידם יוצא ממקום אחר כמו שכבר הוכחנו מהגמרא ומכל הני אשלי רברבי ובעלי הפוסקים אלא אפילו דאין כתב ידם יוצא ממקום אחר אין נאמנים בדבריהם האחרונים במה שאומרים שלא שמעו הדברים מפי המצוה דהא משוי נפשייהו רשעים בזה לומר ששקר העדנו בראשונה שהרי בעדותם הכתוב בצוואת הנ"ל שחתמו דהוי כאלו נחקרה בבית דין ענו ואמרו וגם שנו ושלשו שאמר להם המצוה אותן שני עניינים הנזכרים וכיון שכן אין דבריהם האחרונים יכולים לסתור דבריהם הראשונים ולומר דברינו הראשונים דברי שקר וכזב המה ומכל שכן השתא שכתב ידם יוצא ממקום אחר ואין אנו צריכין לעדותן כלל שאינן נאמנים לסתור או לבטל שום דבר מה שנזכר בצווא' הנ"ל אשר כבר הוציאו מתחת ידם ומסורה לראובן כן נראה לי לעניות דעתי ולקוצר שכלי:
כל זה לא כתבתי אלא להלכה וגם למעשה אם יסכים עמי המורה היושב על כסא המלוכה כי לא נאה להורות עד שיבוא ינון אמן:
תם ונשלם ביום ראש חדש אב שנת התקנ"ז ליצירה:
אלה דברי הצעיר יעקב די שלמה די מיזה
בבית ובדפוס אלמנה עם יתמי המנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ ז"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאדיק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס