שאלה תרנגולת שנפלה חציה כלפי ראשה לתוך קדירה מלאה חלב רותח ומחציה כלפי רגליה לא נגעה בחלב ושהתה לתוך החלב כמו שלש שעות וכשהרגישו בדבר הסירוה משם לידע מה יהיה משפטה והמשרתת שלא ידעה מזה שום דבר הלכה ובשלה התרנגולת הנז' עם עופות אחרים וירקות עתה שאלתי היא מה יהיה דין התבשיל זה אם נאמר הא דקי"ל חתיכה נעשית נבלה בבשר בחלב היינו דווקא שלא ידענו באיזה מקום מן החתיכה נפל החלב אבל בנושא שאלתינו שידענו מקומו איו נאמר שחציה כלפי רגליה יעלה לא לחשבון ששים עם שאר התבשיל נגד חציה כלפי ראשה שהוא החתיכה הנעשית נבלה או אם נאמר שכולה נעשית נבלה וצריך ששים כנגד כל התרנגולת ואם נפשך לומר שכולה נ"נ עדיין אשאלך אם דין חנ"נ נוהג דוקא בבשר בהמה בחלב אבל לא בבשר עוף או דילמא לא שנא ואם דעתך נוטה לומר שדין חנ"נ נוהג אף בבשר עוף עדיין נסתפקתי לענין כלים שנתבשל בהם איסור זה אם החמירו בהם ואסרום לעולם כדין שאר כלים שנתבשל בהם איסור או אם נאמר שכיון שאיסור זה קל משאר איסורים מותר להשתמש בכלים אחר שעברו עליהם כ"ד שעות על הכל יבוא דברך וכבדנוך ומהת"מש:
תשובה איתא בפרק כל הבשר (דף ק"ח) במתני' טיפת חלב שנפלה על החתיכה אם יש בה בנותן טעם באותה חתיכה אסור ניער את הקדירה אם יש בנותן טעם באותה קדירה אסור ובגמ' אמר רב כיון שנתן טעם בחתיכה חתיכה עצמה נ"נ ואוסרת כל החתיכות כולם מפני שהן מינה ואוקמוה כר"י דאמר מין במינו לא בטיל וקסבר איפשר לסוחטו אסור דאיתמר רב ור' יוחנן ור' חנינא דאמרי אפשר לסוחטו אסור וכ"ו והקשו וסבר רב אפשר לסוחטו אסור והא איתמר כזית בשר שנפל לתוך יורה של חלב אמר רב בשר אסור וחלב מותר ואי סלקא דעתך אפשר לסוחטו אסור חלב אמאי מותר חלב נבלה הוא ותרצו במסקנא הב"ע כגון שנפל לתוך יורה רותחת דמבלע בלע מפלט לא פליט סוף סוף כי נייח הדר פליט כשקדם וסלקו עוד שם ואפשר לסוחטו עצמו תנאי היא דתניא טיפת חלב שנפל על החתיכה כיון שנתנה טעם בחתיכה חתיכת עצמה נעשית נבלה ואוסרת כל החתיכות כולם מפני שהם מינה דברי ר' יהודה וחכ"א עד שתתן טעם ברוטב ובקיפה ובחתיכות א ר נראין דברי ר' יהודה בשלא ניער ולא כיסה ודברי חכמים בשניער וכיסה מאי לא ניער ולא כיסה אילימא לא ניער כלל ולא כיסה כלל מבלע בלע מפלט לא לפלט ואלא לא ניער בתחילה אלא לבסוף ולא כיסה בתחילה אלא בסוף אמאי הא בלע והא פלט קסבר אפשר לסוחטו אסור מכלל דר' יהודה סבר כי ניער מתחילה ועד סוף וכיסה מתחילה ועד סוף אסור אמאי הא לא בלע כלל אימא לא ניער יפה יפה ולח כיסה יפה יפה ודברי חכמים בשניער וכיסה מאי ניער ומאי כיסה אילימא ניער בסוף ולא ניער בתחילה וכיסה בסוף ולא כיסה בתחילה האמרת נראין דברי ר"י בהא אלא ניער מתחילה ועד סוף וכיסה מתחילה ועד סוף מכלל דרבנן סברי ניער בסוף ולא ניער בתחילה כסה בסיף ולא כיסה בתחילה מותר אלמא קסברי (רבנן) אפשר לסוחטו מותר ע"כ:
ודע דדין זה ובפי' האי סוגיא דבפ' כ"ה רבו המחלוקות בין הראשונים רש"י ורבינו אפרים הצרפתים ור"י הזקן ושאר רבותינו בעל התוס' זה אומר בכה וזה אומר בכה ולכולם יש פנים בהלכה ואלו ואלו דברי אלהים חיים ואם באתי לכתוב כל דבריהם או אפי' מקצת יעלו לספר גדול ויכלה הזמן והמה לא יכלו אכן לאהבת הקיצור בחרתי להציג דברי הרמב"ם שהלכה כמותו בכל מקום שכתב בהלכות מאכלות אסורות פ"ט ולפרשם כפי מה שהבינותי בספרי המפרשים ראשונים והאחרונים ובפרט הרב המגיד בדרך נאות על פי הסוגיא הנ"ל:
וז"ל הרמב"ם ז"ל בה' מ"א בשר שנפל לחוך החלב או חלב שנפל לתוך הבשר ונתבשל עמו שיעורו בנ"ט כיצד חתיכה של בשר שנפלה לקדירה רותחת של תלב טועם הגוי את הקדרה אם אמר שיש בה טעם בשר אסורה ואם לאו מותרת ואותה חתיכה אסורה בד"א שקדם והוציא את החתיכה קודם שתפלוט חלב שבלעה אבל אם לא סלק משערים אותה בששים מפני שהחלב שנבלע בה ונאסר יצא ונתערב עם שאר החלב: נפל חלב לתוך קדירה של בשר טועמין את החתיכה שנפל עליה חלב אם אין בה טעם חלב הכל מותר ואם יש בחתיכה טעם חלב אע"פי שאם תסחט החתיכה לא ישאר בה טעם הואיל ויש בה עתה טעם חלב נאסרה אותה חתיכה ומשערין בכולה אם היה בכל מה שיש בקדירה מן החתיכות והירק והמרק והתבלין כדי שתהיה חתיכה זו א' מששים מן הכל החתיכ' אסורה והשאר מותרות בד"א בשלא ניער את הקדירה בתחילה כשנפל החלב אצא לבסוף ולא כשה אבל אם נוער מתחילה ועד סוף או שכסה משעת נפילה ועד סוף הרי זה בנותן טעם וכ"ו עכ"ל:
וקודם אבוא לביאור דבריו על פי הסוגיא צריך להודיע שדעת הרמב"ם והרבה מן הפוסקים ז"ל שאין הלכה כרב במאי דס"ל כר יהודה דאמר מין במינו לא בטיל אלא כרבנן דאמר מין במינו בששים וכל מה שנזכר בסוגיא שהוא אוסר לדעת רב אפי' בכמה חוסר לדירן בששים וקי"ל אפשר לסוחטו אסור וכו' וכמו שכתב הרב המגיד שם:
גם דבההיא דטפת חלב שנפל על החתיכה דאיירי דוקא כשהחתיכה חוץ לרוטב כמו שכתבו התוס' שם בשם ר"י וכגון שהחתיכה שתחתיה קצתה חוץ לרוטב וזו מונחת על אותו מקצת דאז אין מתפשט אא"כ ניער וכיסה אבל חם מקצתה ברוטב כיון שהטיפה מתפשטת בכל החתיכה והרי מקצתה ברוטב מתערב הטעם בכל הקדירה והכל מצטרך לבטל החלב ודלא כרש"י שפירש שאפי' מקצתה ברוטב אין הטיפה מתפשטת חוץ מן החתיכה כלל ואין הכל מצטרך לבטל החלב כדמוכח מלשונו שכתב מפלט לא פלט באחרות את טעם החלב שהחלב בגגה של חתיכ' היה גם ממה שפירש דכי ניער הקדירה מוליך הוא הטיפה בכל הקדירה ומסייע כל מה שבתוכה לבטל הטיפה וכן כי כסה הקדירה עולות הרתיחות משולים לפיה ומוליכות הטפה בכל הקדירה משמע שר"ל שאפי' החתיכה שנפלה הטיפה עליה הית' מקצתה בתוך הרוטב אי לא ניער וכיסה אין מסייע הרוטב והחתיכות אחרות לבטלה ולא כן דעת רוב הפוסקים אלא כדעת ר"י דלדינא נראין עיקר וכ"כ הרב בעל פרי חדש ודבר דמסתבר הוא דכיון שהחלב מתפשט בכל החתיכה כשהיא מקצתה בתוך הרוטב למה לא יסייע הרוטב שיוליך הבליעה חוצה לה ויתערב הטעם בכל הקדירה והכל יצטרף לבטל החלב:
איברא דקשיא לי טובא לפי דעת ר"י שכתב דאיירי כשהחתיכה חוץ לרוטב וכשהחתיכה שנפל האיסור עליה הוא מקצתה ברוטב כא בעינן ניער וכיסה דא"כ עדיפ' מינה הו"ל לאשמועינן דכשהחתיכ' מקצתה בתוך הרוטב כיון שהטיפה מתפשטת בכל החתיכה תתערב הטעם בכל הקדירה והכל יצטרך לבטל האיסור וכ"ש כשניער או כיסה מיד כשנפל הטיפה בחתיכה ועוד קשה דכי לא ניער וכיסה אמאי נחסר כל החתיכה מפני טיפת החלב כיון שהיא חוץ לרוטב שהרי דבר יבש אפי' נפל חם על חם ואפי' נצלה ההיתר עם שור שאינו אוסר אלא כדי נטילת מקום אם ההיתר והאיסור כחושים ולדעת קצת אינו אוסר אלא כדי קליפה שכן כתב הרשב"א בתורת הבית הארוך (דף צ"ה) שכן נראה לו כפי עיקר הדין שבצלי כל שהאיסור כחוש די לו בקליפה אלא שיש מצריכים נטילת מקום ושכן ראוי להחמיר וכן פסקו הטור ומוהר"יק בסי' ק"ה ס"ד וז"ל בד"א כשנפל לתוך התבשיל מפני שהרוטב מוליך פליטת האיסור ומערבו בכל התבשיל אבל איסור בין חם בין קר שנפל על הצלי שאבל האש אינו אוסר אלא כדי נטילה וכ"ו ע"כ ואין לומר כמו שתירץ הר"ן בס"פ כ"הה דאע"ג דצלי דעלמא אינו אוסר אלא כדי קליפה חתיכה זו כיון שעומדת בקדירה מתוך שיש בה הבל ולחות האיסור מתפשט בכל החתיכה ולא דמיא לבלי שאין בו הבל כלל שהרי מוהרי"ק בפי' פסק לקמן בסי' ק"ה שגם בחתיכה שחוץ לרוטב שאינו אוסר אלא כדי נטילה שהרי כתב וז"ל וכן אם נפל איסור על החתיכה שבקדירה שהיא חוץ לרוטב ולא ניער הקדירה ולא כיסה אותה אינו אוסר אלא כדי נטילה ע"כ וגם הרשב"א כתב בת"ה וז"ל שכל איסור שאינו מפעפע אפי נפל חם על גבי חם קולף המקום שנפל שם ומותר וכן אפי' נפל על חתיכת היתר שבקדירה שהיא חוץ לרוטב ולא ניער ולא כיחה עכ"ל הנה כי השוה דין חתיכה שבקדירה שהיא חוץ לרוטב לדין צלי רותח ובשניהם כתב שאם נפל האיסור על ההיתר אינו צריך אלא קליפה ואפי' ב חם וא"כ קשה מטפת חלם שנפלה על החתיכה שחוץ רוטב למה נאסרת כולה:
גם מה שתירץ הרב בעל ש"ך דמ"ש בסי' ק"ה מיירי באיסור גוש ועב דאינו צלול דודאי אינו מתפשט בכל החתיכה אלא ע"י רוטב והכא מיירי באיסור צלול צלול וכ"ו וגם מה שכתב בעל מ"ך שהסכים גם הוא לחלק בין איסור גוש לאיסור צלול וכ"ה כבר דחאם הרב בעל פרי חדש בפי' צ"ב יעויין שם:
גם למה שתירץ רמ"א בר"מ שהטעם שכל החתיכה שנפל החלב עליה אסורה הוא משום שהחלב הוא איסור מפעפע לכאורה קשה שאם החלב הוא איסור מפעפע היה ראוי שיאסור שאר החתיכות שבקדירה אם אין בהם ס' אפילו לא ניער ולא כסה ואפילו כולה חוץ לרוטב שהרי לדעת הרשב"א חתיכה א' שבלעה א סור שמן ומפעפע אע"פי שאין איסורה מחמת עצמה אוסרת חברתה בנגיעתה ואם נצלו עמה חתיכות הרבה כולן אסורות אם אין בהן ס' שהאיסור מפעפע בכולן וכן אם נפל שומן על חתיכה שבקדירה אפי' כולה חוץ לרוטב אוסר חתיכה שתחתיה וגם כל החתיכות שבקדירה כמו שהשומן מפעפע ויוצא מחתיכה לחתיכה ועוד שמצינו דדברי הרשב"א סותרים זה את זה שהרי כתב המ"מ בפ"ט מה מ"א בשם הרשב"א שחתיכה שבלעה חלב או שומן איסור המפעפע שאף היא פולטתו חם בחם בלא רוטב אבל בשר בחלב אינו מפעפע וכן מבואר בדבריו (דף צ"ט) וזה הפך ממ"ש הרב בת"ה הארוך (דף קי"א) שהחלב הוא מפעפע וז"ל יש איסור שאינו צריך אלא קליפה והם כל האיסורים שאינם מפעפע ושנתערבו עם ההיתר בבלי או במליחה או אפי בקדירה והוא שלא כסה אותן הרוטב אלא עומדים מן הרוטב ושלא ניער ולא כיסה וכמ"ש למעלה ע"כ והר"אה השיגו שם בב"ה וכתב וז"ל ואינו נכון דחתיכה כיוצא בו אע"פי שאין משערין האיסור במה שבקדירה משום דלא ניער ולא כיסה מ"מ בדידה משערין בכל החתיכה ואם אין בה ס' כולה אסורה ואין דנים בה בכדי קליפה או נטילת מקום והרב השיב על זה במשמרת הבית וז"ל זה טעות גמורה דכל שלא ניער ולא כיסה ואין רוטב מכסה אותם הרי זה כצלי וכל שאין איסור מפעפע אינו אוסר אלא כדי קליפה ואין הבל הקדירה כרוטב לערב וכ"ו אלא שהביאתו לכלל טעות זה משנת טיפת חלב שנפל ע"ג חתיכה דקתני אם יש בה בנ"ט באותה חתיכה אסורה והוא סבור שהחלב אינו מפעפע וא"ה קתני אם ישבה בנ"ט באותה חתיכה כולה אסורה וזה טעות בידו שהחלב מפעפע והכי מוכח פשטא דכחלא עילויה בשרא דאמרו אסור מ"ט חלבא מסרך סריך וכ"ו ומשום דחלב מפעפע אמרו אם ישבה בנ"ט בכל אותה חתיכה אסורה ולכן אמרו ג"כ בניער וכיסה לבסוף שאם אין בכל הקדירה כדי לבטל כל אותה חתיכה חסור ואי לא (דחלב מפעפע) לא היה צריך לבטל אלא כדי קליפה וכן כתב מפורש הרב בעל התרומה וז"ל הכי פירושה דמשנת טיפת חלב שנפלה על חתיכה של בשר ואין ס' באותה חתיכה לבטל הטיפה נאסרה כולה ואם אח"כ ניער את הקדירה ונכנסה החתיכה בתוך הרוטב צריך ס' לבטל את כולה ומהכא משמע דחלב מפעפע בכל החתיכה דאי במקצתה גרידא כי נמי ניער וכיסה אמאי צריך לבטל כל החתיכה והלא לא נאסרה כלה עכ"ל הרי לך בהדיא דדברי הרשב"א סתרי אהדדי ודוק:
אבל אחר העיון והשקידה נראה לי דהאמת כך היא כמו שתירץ בד"מ ובעל ספר התרומה שהחלב הוא מפעפע ושלכן טיפת חלב שנפלה על חתיכה שבקדירה אפי' כולה חוץ לרוטב נאסרת כולה ואע"פי שהחלב מפעפע אינו פעפוע לגמרי כמו שומן נבלה וכיוצא דההוא אפי' מחתיכה לחתיכה מפעפע אלא ר"ל פעפוע קצת להתפשט בכל החתיכה אבל אין לו פעפוע גדול להתפשט פשט גם בשאר חתיכות ובזה יתורצו דבר הרשב"א דלא סתרי אהדדי שודאי דברי הרשב"א כשכתב שהחלב אינו מפעפע ר"ל שאין מפעפע לגמרי כחו איסור שמן שזה ודאי אף מחתיכה לחתיכה מפעפע ואוסר הכל אבל שנאמר ששוה לשאר איסורין כמו דם וכיוצא שאינו מפעפע כלל הלכך בנטילת מקום סגי זה ודאי אינו כן שהחלב ודאי מפעפע קצת להתפשט בכל החתיכה שבו נפל האיסור במ"ש במשמרת הבית שהחלב מפעפע ולפיכך כולה אסורה אבל אין מפעפע פעפוע גדול להתפשט גם בשאר חתיכות וזו היא הטעם של איסור טפת חלב שנפלה על החתיכה שאסורה כולה מפני שהחלב מפעפע על כל החתיכה ולא מחתיכה לחתיכה וכן כתבו התוס' (דף ק"ח) בד"ה טיפת חלב וז"ל טיפת חלב שנפלה על חתיכת בשר אם יש בנ"ט באותה חתיכה נאסרת כשהחתיכה וכ"ו חוץ לרוטב איירי כדאמרינן בפ' גיד הנשה ולכן משערינן באותה חתיכה לבטל הטיפה ולא בשאר חתיכות משום דחלב מפעפע על כל החתיכה ואין מפעפע מחתיכה לחברתה אלא ע"י ניעור וכיסוי כדאמרינן בגמרא אילימא לא ניער כלל אמאי כל החתיכות אסורות מיבלע בלע מפלט לא פליט עכ"ל:
גם על מה שהקשיתי דלדעת ר"י שכתב דאיירי כשהחתיכה חוץ לרוטב וכשהחתיכה כשנפל האיסור עליה הית' מקצתה ברוטב לא בעינן ניער או כיסה וא"כ עדיפא מינה הו"ל לאשמועינן דכשהחתיכ' מקצתה בתוך הרוטב כיון שהטיפה מתפשטת בכל החתיכה מתערב הטעם בכל הקדירה והכל מצטרף לבטל האיסור וכ"ו לזה אשיב דאה"נ דאם מקבת החתיכה היא בתוך הרוטב לא בעינן ניער או כסה דודאי יתפשט הטעם בכל הקדירה והכל יצטרף לבטל האיסור אלא דמילתא דפסיקא ליה נקט כשניער וכיסה דאז בכל ענין הרוטב מכסה כל החתיכות ואפי' היתה כולה חתיכה חוץ לרוטב וכן כתב והתוס' בפ' ג"ה (דף צ"ו) בסוף דיבור המתחיל אם יש בה בנ"ט יעויין שם ובזה יסתלקו כל הקושיות שהרגשנו ובזה נבוא לבאר דברי הרמב"ם ויצדקו כפי דינא דהש"ס שדבריהם אמת ואי לך פירושם וז"ל בשר שנפל לתוך החלב או חלב שנפל לתוך הבשר וכ"ו כיצד חתיכה של בשר וכ"ו טועם הגוי וכ"ו זהו מימרא דרב דאמר כזית בשר שנפל לתוך יורה של חלב בשר אסור וחלב מותר פי כשאין בו נ"ט וה"ל מין בשאינו מינו ואיכא למיקם אטעמא ע"י גוי וזהו שכתב בד"א שקדם והוציא את החתיכה קודם שתפלוט חלב שבלעה דאז ליכא איסורא אלא משום טעם הבשר שנפלט ונבלע בחלב ולפיכך בטעימת גוי סגי ומ"ש אבל אם לא סלק משערין אותה בששים מפני שהחלב שנבלע בה ונאסר יצא ונתערב עם שאר החלב יצא לו מן הסוגיא שהזכרתי ואי אמרת אפשר לסוחטו אסור חלב אמאי שרי פי' לרב לעולם אפילו בכמה ולדידן בששים ותרצו בשקדם וסלקו הא לא סלקו הרי הוא פולט מה שבלע וחוזר ואוסר לרב בכמה ולדידן בששים וא"ח למיקם אטעמי' דהא מין במינו הוא שהחלב שנפלט הוא שחוזר ואוסר שנעשה כנבלה מה שבלע בבשר והלכך מצריכו ס' כנגד כל החתיכה ומ"ש נפל חלב לתוך קדירה של בשר טועמין את החתיכה שנפל עליה חלב אם אין בה טעם חלב הכל מותר זהו דין המשנה דקתני אם יש בה בה טעם באותה החתיכה הא אין נ"ט בחתיכה הכל מותר וחלב בבשר איפשר למיקם אטעמא ומ"ש ואם יש בתתיכ' טעם חלב אע"פ שאם תסחט החתיכה לא ישאר בה טעם וכ"ו זוהי מימרא דרב דאמר כיון שנתן טעם בחתיכה חתיכה עצמה נעשית נבלה ואוסרת כל החתיכות מפני שהם מינה ולדידן צריך ששים כנ"ל דחתיכה עצמה נ"נ וחם יש ששים כנגד כולה היא אסורה והשאר מותר ואם לאו הכל אסור ומ"ש בד"א בשלא ניער את הקדירה בתחילה כשנפל החלב אלא לבסוף או כיסה הוא כר' דאמר נראין דר' יהודה בשלא ניער ולא כיסה ופרשוה שלא ניער בתחילה אלא בסוף והטעם דכשנפל על חתיכה א' אין השאר שבקדירה מצטרף לבטל החלב דכיון שאותה חתיכה היתה חוץ לרוטב נידונת כאלו היתה חוץ לקדירה דאע"פי דחלב מפעפע על כל החתיכה אין מפעפע מחתיכה מחבירתה ולפיכך צריך שיהא בחתיכה ששים לבטל הטעם ואם אין בחתיכה ששים הרי נעשית נבלה ואם ניער אח"כ הרי נתערבה פליטת החתיכה האסורה בכל הקדירה וצריך ס' כנגד החתיכה ומ"ש אבל אם ניער בתחילה ועד סוף או שכיסה משעת נפילה ועד סוף ה"ז בנ"ט וכו' הוא כדברי רבי שאמר נראין דברי חכמים בשניער וכסה ולא חיישינן לרבי יהודה דאמר אימא לא ניער יפה ולא דווקא ניער בתחלה ועד סוף דבתחילה לחוד סגי וכדמשמע מפרש"י שכתב וז"ל ניער מתחילה ועד סוף ראה את דברי המתירין בזו דכיון דפשט מתחילה הטעם בכולה הקדירה ואין בה כדי לאסור את כולו מותר ולא ראה דברי ר' יהודה החושש שמא לא ניער יפה יפה ע"כ והטעם הוא משום דכשניער או כיסה מיד בשעת נפילת הטיפה הרי נכנסה ונכללה הטפה בכל הקדירה ואם יש בכל מה שבקדירה ס נגד הטיפה הכל מותר ובכדי הקשה הטור על הרמב"ם שכתב על זה וז"ל ונראה שא"צ רק שינער או יכסה מיד בשעת נפילת ואפי פסק מלנער מיד מתערב הטעם בכל מה שבקדירה ומצטרף כולו לבטל עכ"ל שהרי לשון הרב מועתק מלשון הגמ' ששם הוזכר לשין זה של ניער מתחילה ועד סוף ומה שיש לפרש בלשון הש"ס יש לפרש בלשון הרב וכן השיב על זה הרב מהר"י ן' חביב הביאו הרב ב"י בכ"מ שכתב וז"ל כאשר נעמוד על כוונת הרמב"ם אין מקום לקושית רבי' יעקב וכאשר נביט אל התחלת לשונו כוונתו מבוארת וז"ל נפל חלב לתוך חתיכה של בשר טועמין אח החתיכה וכ"ו עד ה"ז בנ"ט וכל מעיין בלשון זה ישפוט בבדק שאם מיד בעת הנפילה ניער או כיסה הקדירה שמצטרף בכולה והרי היא בנ"ט ר"ל אם הטיפה הזאת נותנת טעם בכל הקדירה אוסרת ואם אין בה כדי ליתן טעם בכולה מותרת אף ע"פ שיש בה כדי ליתן טעם בחתיכה לבדה שכיון שניער מיד בעת נפילה באותה שעה נעשה כל מה שבקדרה דבר אחד מחובר ומה שהזכיר הרמב"ם ניער מתחילה ועד סוף היה מוכרח להמשיך הלשון שאמר בתחילת דבריו בד"א בשלא ניער בתחילה אלא לבסוף כי בזאת החלוקה (מן ההכרח) להזכיר ניעור לבסוף כפי סוגית הגמרא וכפי פי' המפרשים אשר הרמב"ם הלך לדרכם והוא זה טפת חלב שנפלה על חתיכה שבקדירה ולא ניער ולא כיסה מיד בשעת נפילה הרי זאת החתיכה כדבר נפרד בפני עצמה ובה לבדה משערים ואם אין בחתיכה ס' כנגד הטפה נעשית כל החתיכה כנבלה והיא חוזרת ואוסרת כל הקדירה אם אין בכולה ס' כנגד כל החתיכה וזה יבדק בתנאי שאחר שכבר נאסרה זאת החתיכה ניער או כיסה כדי לחבר את כל הקדירה להיות אחת שאם לא ניער למה יאסר כל מה שבקדירה הלא כמו שחשבנוה לזאת החתיכה כדבר נפרד לאסרה ולא סייעוה שאר החתיכות לבטל את הטיפה כן ראוי לחשבה כדבר נפרד משאר החתיכות ולא יהא בה כח לאסור את כולן ודי אם נאסור כדי קליפה או נטילה בחתיכה הנוגעת בה מש כ אם ניער הקדירה או כיסה אחר שנאסרה החתיכה כי אז וה הניעור או הכיסוי הוא סבת הנטרפות כל הקדרה וכל החתיכות ומרק שבה קבלו טעמה וצריך שיהא בכל הקדרה ס' לבטל את החתיכה ולזה הוצרך הרמב"ם לו' בתחלת דבריו בד"א בשלא ניער את הקדרה בתחלה אלא לבסוף ועל יסוד זה סיים לשונו וכשבא לחדש חלוקת היתר הוצרך להניח ניעור בתחילה ולזה אמר אבל אם ניער מתחילה ועד סוף וכוונתו מבוארת שאינו מחייב ניעור בתחלה ובסוף אלא ניעור בתחילה בלבד ואם הזכיר ועד סוף היה (מהמשך) לשון החלוקה הראשונה שבה הוכרח להזכיר ניעור לבסוף מהטעם שפירשתי כנ"ל להשיב בעד הרמב"ם תשובה אמיתית ובסמ"ג תמצא סיוע לדברי עד כאן לשונו:
גם מה שנקט הרמב"ם חלוקה בד"א בשלא ניער בקדרה בתחלה וכ"ו ואם הוא הולך לשיטת ר"י בעל התוס' עדיפא מינה הו"ל לאשמועינן כשנפלה הטיפה בחתיכה שחציה לחוך הרוטב שאוסרת כל החתיכות אפי' לא ניער וכסה וכ"ו לזה אשיב כדתרצתי לעיל בשם התוס' דמילתא פסיקא נקט ודוק:
הרי לך דברי הרמב"ם מבוארים היטב כפי הסוגיא ואין בדבריו שום נפתל ועקש ונמצינו למדין מכל האמור למעלה דחלב אפי אינו מפעפע לגמרי כמו חלב ושמן א"ה מפעפע קצת להתפשט בכל החתיכה ולפיכך אפי' לא נפל אלא טיפת חלב בחתיכה נאסרה כולה אליבא דכ"ע דעד כאן לא פליגי ורש"י כשנפלה החתיכה מקצתה ברוטב ומקצתה חוץ לרוטב דמר סבר (ר"י) דכיון שהטיפה מתפשטת בכל החתיכ' מתערב הטעם בכל הקדרה והכל מצטרף לבטל האיסור ומר סבר [רש"י] שאפי' מקצתה ברוטב אין הטיפה מתפשטת חוץ מן החתיכה כלל ואין הכל וכ"ו אבל בחתיכה עצמה כ"ע מודו שמפעפע ומתפשטת בכל החתיכ' וכדמשמ' בהדיא מן הש"ס הנ"ל:
ומעתה זכינו לדין לענין ל ד במה שנסתפק הח"ה בתרנגולת שנפלה מחציה כלפי ראשה לתוך קדרה מלאה חלב רותח וכ"ו אם נאמר שחציה כלפי רגליה יעלה לחשבון ס' עם שאר התבשיל נגד וכ"ו או אם נאמר שכולה נ"נ וצריך ס' כנגד כל התרנגולת וכ"ו והשתא נעביד ק"ו דלא פריכא דהשתא ומה אם נפלה טיפת חלב אפי בחתיכ' שהיא כולה חוץ לרוטב נאסרה כל החתיכה ונ"נ מפני שהחלב מפעפע בכל החתיכה כ"ש וק"ו בתרנגולת דנ"ד שנפלה חציה לתוך קדרה מלאה חלב רותח ושהתה בתוך החלב כמו שלש שעות שהוא שהוי כ"כ דודאי נתחמם כל התרנגולת מחמת מקצתה שהיא בתוך החלב רותח ונתפעפע ונתפשט בכל התרנגולת וכולה נ"נ ואסורה וא כ כשאח"כ הלכה המשרתת ובשלה התרנגולת עם עופות אחרים וירקות אין חציה כלפי רגליה יעלה לחשבון פ' עם שאר התבשיל נגד חציה כלפי ראש שהיא החתיכה הנ"נ אלא דכל התרנגולת נ"נ וצריך ס' בתבשיל כנגד כל התרנגולת ואם אין ס' בכל הקדרה כנגד כל התרנגולת הכל אסור ודין לית צריך בשש:
גם במה שנסתפק הח"ה שכתב ואם נפשך לומר שכולה נ"נ עדיין אשאלך אם דין חנ"נ נוהג דוקא בבשר בהמה בחלב אבל לא בבשר עוף א"ד לא שכא גם לזה אשיב ואומר שאע"פי שהרב הביא בלי חולק מה שכתוב בהגהות אשירי בפ' כ"ה דהא דאמרינן דטיפת חלב שנפלה בחתיכה שאם נתנה טעם בחתיכה צריך ס' כנגד החתיכה היינו דוקא בבשר בהמה אבל אם נפלה על חיה ועוף כיון ד אסיר אלא מדרבנן לא בעינן שיהא ס בחתיכה אלא ברוב בעלמא בטילה וכן סובר בה"ג מא"ז ע"כ עם כל זה אין לסמוך עליו שהרי הרמב"ם בפ' טו' מה' מ"א אחר שכתב דבאיסורין של דבריהם מבטלין איסור לכתחילה כתב וז"ל כיצד חלב שנפל לקדירה שיש בה בשר עוף ונתן טעם בקדרה מרבה עליו בשר עוף אחר עד שיבטל הטעם ע"כ הרי לך בהדיא דאע"פי שמבטלין איסור זה לכתחילה עכ"ז בשר עיף בנ"ט וכן דעת התוס' בפ' כ"ש [דף ל'] דאיתא התם דכל איסורין דרבנן צרי' ס' וכ"ש דלדעתם ס"ל דבשר עוף בחלב חשיב שיש לו שורש מן התורה כיון דאיכא בשר דאיסור בחלב מדאורייתא וגם הרשב"א בת"ה (דף ב"ה) כתב וז"ל לא שנא איסורי תורה ולא שנא איסור של דבריהם דכל דתקון כעין דאורייתא תקון וכן הודה בעל הריב שלו הר"אה בב"ה וז"ל ומ"ש המחבר דמחמרינן באיסורין דרבנן כשל תורה לענין שיעוריהן הא ודאי קושטא הוא לבד מהיכא דמסתפק לן אי איכא ס' או לא וכ"ו דבדרבנן הוי ספקא דרבנן ולקולא וכ וע"כ הרי לך בהדיא דאפילו באיסור דרבנן כנ"ד דהיינו בשר עוף בחלב אמרינן חנ"נ וצריך ס לבטל האיסור ולכן תרנגולת זה שנתבשלה עם עופות אחרים וירקות צריך שיהא בקדרה ששים כנגד כל התרנגולת ואי ליכא ס' כל מה שבקדרה אסורה דחנ"נ ואוסר הכל:
ואם יאמר האומר ויוסיף עופות אחרים או ירקות עד ס' ולבטיל דהא שמעינן להרמב"ם דמבטלין איסור לכתחילה כנ"ל ושכן פסק הרמב"ם והרשב"א ומוהר"י קארו ז"ל בסי' [צ"ט] לזה אשיב דאה"נ שאם היה חתיכת בשר עוף בחלב אע"פי שאסורה ונ"נ יכול הוא להרבות עליו בשר עוף אחר עד שיבטל הטעה אבל מאחר דנ"ד היא בתרנגולת שלמה אע"פי שהוא חיה כיון שהיא מתוקנת לבישול חתיכה הראויה להתכבד היא כיון שתרנגולת אחת ראויה היא ליתנה כולה לפני אורח אחד ואפילו באלף לא בטיל אם הוא בענין שאינו מכיר התרנגולת שנאסרה ונ"נ והסירה מן ההיתר והרבה בקדרה עד ק בדי שיבטל הטעם אזי ודאי יהא הכל מבוטל ומותר דמבטלין איסור דרבנן לכתחלה וכדכתיבנא:
ומה שנסתפק הח"ה לענין הכלים שנתבשל בהם איסור זה שהיא דרבנן אם החמירו בהם ואסרום לעולם כדין שאר כלים שנתבשל בהם איסור או אם נאמר שכיון שאיסור זה קל משאר איסורי' מותר להשתמש בכלים אחר שעברו עליהם כ"ד שעות וכ"ו לזה אומר שכבר ראינו בפסק שקדם לזה אשר העלה הח"ה בקיצור לאסור ענין כנ"ד באומרו דלפי דעת מוהרי"ק ובעל ההגה שהצריכו ס' לביטולו נדמה בעיניהם כאיסור גמור ולפי דעתם נראה שהכלי שנתבשל בו אסור עכ"ל וגם אני מסכים עמו דבנ"ד נמי שהצריכו ס ודאי דהכלי אסור אפילו עבור כ"ד שעות ועכ"ז להפיס רצון הח"ה אומר דלכאורה היה נ"ל לומר דמותר להשתמש בו אחר שעברו עליו כ"ד שעות דדוקא באיסור כשהכלי בן יומו דהוא אסור מן התורה אית לן למגזר כשאינו בן יומו אטו ב"י אמנם באיסור שאפילו כשהכלי הוא ב"י אינו אסור כי אם מדרבנן אין לגזור כשאינו בן יומו אטו ב"י:
גם ממ"ש הרמב"ם בריש פ' י"ז מה' מ"א נראה דפי' לשונו נוטה להיתר יותר מלאיסור האמת שאם היה לנו גלוי דעת סברתו מדבריו ממקום אחר שהיא לאסור כבר היינו מפרשים לשונו הנזכר בריש פ' י"ז לאיסור כפי המושג אלי בדבריו אותו הלשון יותר מורה להיתר מלאיסור וז"ל קדרה של חרס שנתבשל בה בשר נבלה או בשר שקצים ורמשים לא יבשל בשר שחוטה באותו היום וכ"ו ולא אסרה תורה אלא קדרה בת יומה וכ"ו ומד"ס לא יבשל בה לעולם עכ"ל דנראה דדוקא באיסור דאורייתא כעין נבלה וכ"ו הוא דגזרו כשאינו ב"י אטו בן יומו דאם איתא דאף באיסור דרבנן גזרינן כשאינו ב"י אטו ב"י עדיפא מינה הו"ל לאשמועונן והו"ל לו' קדרה של חרס שנתבשל בה בשר בחלב לא יבשל בה שום דבר באותו היום וכ"ו וכ"ש בשר נבלה בבשר שחוטה שהוא איסור תורה אלא ודאי דבאיסור תורה דוקא נראה דגזרינן כשאינו ב"י אטו ב"י אבל באיסור דרבנן לא ועוד דכיון דבאיסור תורה לא מבטלינן איסור לכתחילה ובאיסו' דרבנן נחתינן דרגא ומבטלינן כמ"ש הרמב"ם ואחרים כמוהו כנ"ל א"כ לענין כלים נמי מצינן למימר שכיון שאיסור תורה הוא דוקא בקדרה ב"י ומד"ס הוא דגזרינן כשאינה ב"י אטו ב"י באיסור דרבנן נמי נחתינן דרגא ולא אסרינן אלא דוקא ב"י ולא כשאינה ב"י אטו ב"י דהו"ל כגזרה לגזרה ולא גזרינן זהו מה שהיה נ"ל לכאורה:
אבל אחרי חפשי באמתחות הפוסקים מצאתי להרב מוהר"י ן' ל"ב שאלה ק"ג שבפירוש העלה לאסור הכלים מאיסור דרבנן אפי אינן בי והביא לזה ראיות הרבה ובפרט ממ"ש הרשב"א בתורת הבית (דף צ"א) שכתב וז"ל דלענין כלים שבשל בהם הגוי לפנינו דבר שיש בו משום בישולי גוים מסתברא שצריכים הכשר דכל שאסרו חכמי' פליטתו כמוהו וטעמא דכל שאסרו חכמים כעין דאורייתא אסרו דכל שהמאכל אסור הכלים שבלעו ממנו אסורים והאריך יעויין שם וכ"ו גם ממ"ש הר"ן בתשובה אבל בכלי' שנתבשלו בהם דברים אסורין מדרבנן כ"ע מודו דהכלים הם אסורים וכ"ו ואפי' לדעת הר"אש דהתיר הכלים בבשולי גוים היינו טעמא משום דלא שייך חתנות בבליעת הכלים אבל כיון דכולהו מודו דבשאר איסורים מדרבנן הכלים הם אסורים וכ"ו וכתב עוד ואחר שכתבתי אלו הראיות מצאתי דבר מפורש בתשובת הרשב"א סי' קמ"ג דאפי' בכלים שאינן ב"י מאיסורין דרבנן כגון חלב שחלבו גוי דאסור להשתמש בהם לכתחילה וכ"ו ומסיק ואני מודיע לכ"ת שזה יותר משלשים שנה היה מעשה בברוסא כיוצא בזה וקצת מהחכמים שהיו באותו הזמן כתבו להתיר והחכם השלם הרב המובהק קרובי ושארי כמהו"רר יצחק ן' לב כתב להחמיר וחכמי סאלוניקי אשר היו בימים ההם הסכימו לדעתו ולסברתו וכתבו להחמיר ולאסור הכלים וכ"ו עכ"ל הא קמן מתוך דברי התשובה ההיא דאפילו באיסורין דרבנן אפילו כשאינן ב"י אסורין להשתמש בהן לכתחילה וא"כ בנ"ד נמי זכינו לדין שאע"פי שכלים אלו אינן אסורין מאיסור תורה אלא מדין איסור קל דרבנן דא ה אסורין אפילו כשאינם ב"י להשתמש בהן לכתחילה וגזרינן כשאינן ב"י אטו ב"י דלא פלוג רבנן וכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון וכדכתיבנא:
העולה מכל האמור דהאי תרנגולת שנפלה חציה בקדרה של חלב רותח וחציה האחרת נשארה חוץ לקדרה א"ה כל התרנגולת נ"נ ואפילו הוא איסור דרבנן ולכן כשנתבשלה עם עופות אחרים וירקות צריך שיהא ס' בתבשיל כנגד כל התרנגולת לבטלה ואז הכל יהיה מותר וא"ה האי התרנגולת אסורה אם היא ניכרת ואם אינה ניכרת הירקות והרוטב יהיה מותר וכל העופות אסורות דחתיכה הראויה להתכבד היא ואם אין ששים בתבשיל כנגד כל התרנגולת אפילו הוא ניכרת הכל אסור אלא דיוכל להרבות עליו היתר עד ס' לבטלה דמבטלין איסור דרבנן לכתחילה והכלים אסורים אפילו אחר שעברו עליהם כמה פעמים כ"ד שעות זהו מה שהעלה מצודתי היום ואף אמנם שגיתי אתי תלין משוגתי עד אשר יבוא דבר המלך ויורינו את הדרך אשר נעלה בה ואת המעשה אשר יעשון נחתם ונגמר היום יום ששי י"ט לחדש כסלו בשנת ובסדר ויבינו אל אביהם ויאמרו זאת מצאנו לפ"ק:
משה גומיש די מישקיטה ס"ט:
בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: