שאלה כה ראובן קנה מתוגר חבילה של אסטיס ומנה לו כל המעות והאסטיס היה באמשטרדם בבית שמעון שהיה מתאכסן שם התוגר וכפות היה שלשתם בלונדריש ואמר ראובן לשמעון תקבל מהתוגר האסטיס והילך ג"כ מאה פלוריניש שהתקנה בעדי עורות לשולחם להמבורגו והיה מדרכו של ראובן לתת ב' לק' מכל מה שהיה קונה בעדו ובלכת התוגר ושמעון לאמשטרדם ראה עליית ערך האסטיס שלא נמצא וחילה פני התוגר שימכרהו לו כי היה אהובו וכן עשה והרויח חמשים פלוריניש ושלח לראובן מעותיו וגם התוגר בלונדריש חזר המעות לראובן ועתה טוען ראובן כי הוא הרויח ונשתכר במעתיו שהוא לא היה אמיד בנכסים. הדין עם מי ושכמ"ה:
תשובה גרסינן בהגוזל קמא חנו רבנן הנותן מעות לשלוחו ליקח בהן חטין ולקח בהן שעורין שעורין ולקח בהן חטין תנא חדא אם פחתו פחתו לו ואם הותירו הותירו לו ותניא אידך אם פחתו פחתו לו ואם הותירו הותירו לאמצע אמר רבי יוחנן לא קשיא הא רבי מאיר דאמר קננהו בשינוי והא רבי יהודה דאמר לא קני להו בשינוי ורבי אלעזר אמר הא והא רבי מאיר ולא קשיא כאן לאכילה כאן לסחורה וכתב הריאף ז"ל על זה וזה לשונו וכיון דק"ל כרבי יהודה חזינן אם לסחורה נתן לו בתורת שותפות אם פחתו פחתו לשליח מפני שהוא משנה ואם הותירו הותירו לאמצע דאפילו לרבי מאיר כיון דלסחורה יהבינהו ניהליה לא קני לה בשינוי ואם לא נתן לו בתורת שותפות אלא לקנות בהן חטין לסחורה ולא יטול ממנה כלום אם פחתו פחתו לשליח מפני שהוא משנה ואם הותירו הותירו לבטל המעות וכן אם נתן לו מעות לקנות לו בהן רטין לאכילה וקנה לו שעורין אם פחתו פחתו לשליח ואם הותירו הותירו לבעל המעות דלא אמרינן הותירו לאמצע אלא שנתן לו מעות בתורת שותפות ליקח בהן חטין ולקח בהן שעורים שעורים ולקח בהן חטין אבל שלא בתורת שותפות בין לסחורה בין לאכילה אליבא דרבי יהודה חד דינא הוא אם הותירו הותירו לבעל המעות ואם פחתו פחתו לשליח וכן הלכתא ובפרק ז' מהלכות מכירה כתב הרמב"ם ז"ל וזה לשונו הורו מקצת המורים שאם קנה לעצמו במעות חבירו אחר שזקפן עליו במלוה הרי זה קנה לעצמו ומקבלים ממנו כשאומר זקפתי עלי אותם המעות במלוה. ואני אומר שאין זה דין אמת אלא המקח הוא של המשלח עכ"ל וכתב עליו הפרישה אחר שזקפן עליו במלוה וכ"ש אם לא זקפן אלא שלח בהן יד ושינה ממה שציוה אותו דהוה עליהן גזלן וקנה בשינוי ואם הותירו לו: ואני אומר שאין זה דין אמת אלא המקח של המשלח פירוש הלוקח לעצמו במעות חבירו לעולם המקח של המשלח אפילו שלח בהן יד וחוזר משליחותו בפני עדים וכ"ש בזקיפה עליו במלוה ע"כ. וכן הבין ה"ה בדברי הרמב"ם שכתב ואני אומר שאין זה דין אמת שהוא אפילו זקפן עליו במלוה בפני עדים ואפילו בפני ב"ד וזה גילה באומר כמו שיתבאר בדין העסק וכן כתב בפ"ז מהלכות שלוחין דאפילו בפני ב"ד הגדול לא מהני והוא ממש כדברי הרי"ף שכתב כן בפ' המקבל וזה ברור:
אכן יש להסתפק על דברי הרמב"ם אי מה שכתב שהמקח הוא של המשלח היינו דוקא כשלא שינה השליח שליחותו אבל אם שינה השליח שליחותו אפשר דמודה דמהני ביה חזרה לפחות בפני עדים ומה שכתב בפרק א' מהלכות שלוחים הנותן מעות לשלוחו ליקח בהם חטין וקנה שעורים וכו' דהוי היינו דוקא כשקנה סתם ולא זקפן עליו במלוה. ולא מצאתי שום גלוי לדעת הרמב"ם על עניין זה. אך ראיתי שכתבו ההגהות סביב האלפסי שפירשו דברי הרמב"ם שבפרק ז' מהלכות מכירה בשלא שינה השליח מכל זה נראה שהדין עם ראובן:
ועל מה שנשאלתי עוד דראובן צווח כי כורכיא שהוא כבר קנה מן הנכרי אם זכה בדינו. תשובה כתב הרמב"ם בפרק א' מהלכות זכייה זה לשונו גוי שמכר מטלטלין לישראל או קנה מטלטלין מישראל קונה במשיכה ומקנה במשיכה או בדמים ופירש ה"ה דבריו וזה לשונו כוונת רבינו היא שהגוי קונה ומקנה בין במשיכה בין בדמים ובוודאי דין המשיכה פשוט הוא ומסקנא דגמרא פרק בתרא דע"ז משיכה דגוי קונה ובדמים דעת רבינו דכי אמרינן התם משיכה קונה אף משיכה קונה קאמר והוא הדין למעות וכן מוכחת הסוגיא דאמרינן התם לדעת זו דביין נסך בהקדמת מעות סגי כדאיתא התם ולא קיימא לן כי האי סוגיא דאמרינן בבכורות מהעמיתך בחדא אף גוי בחדא אלא לגוי בין במשיכה בין בכסף וזה דעת המחבר שפסק בהלכות בכורות פרק רביעי ישראל שנתן מעות לגוי וקנה לו בהם בהמה אף על פי שלא משך חייב בבכורה וכן אם קנה הגוי מישראל בדיניהם ונתן מעות אף על פי שלא משך קנה ופטורה מן הבכורה ומשם שכוונת המחבר שאף הגוי קונה בדמים כמו שכתבתי והיא מימרא בבכורו' ואמרינן שם בדיניהן שפסקה להם תורה אלו דבריו ז"ל ע"כ איברא הוא שכפי דברי בעל הטורים אינו נראה כן:
אבל צריך לעיין בדברי הרב בעל הטורים יען אשר הוא כתב גבי דן גוי שמכר קרקע לישראל וכל זה לא איירי וכו' אבל במטלטלין קונה בנתינת המעות ע"כ ולדבריו אלו קנה ראובן בנתינת המעות לגוי ובכל מקום דאיתיה ברשותיה דישראל איתיה וכפי דבריו במקום אחר נראה שחולק על דברי הרמב"ם ז"ל וס"ל דדוקא משיכה קונה בגוי ולא מעות שהרי כתב בטור י"ד סימן קל"ב לפיכך ישראל שמוכר יינו לגוי צריך ליזהר שלא יאסר בעודו ברשותו כצד יעשה יקח ממנו המעות קודם שימסור לו היין ויתנה עמו שיתנם לו במתנה אף אם לא יתן לו היין דאי לאו הכי לא נקנו לו שאין מעות קונות בגוי עד שימשוך וכן כתב לקמן בדין ואם פסק דמי היין ומדדו לתוך כליו של ישראל ומשכו הגוי וכו' מותר הרי לן ברור כפי הדברים האלה כי משיכה לבדה קונה בלא נתינת המעות ומותר היין לפי שעדין לא נגע בו הגוי ודעתו כדעת התוספות שפסקו שבגוי משיכה קונה ולא מעות דהלכה כרבי יוחנן שאמר דבר תורה מעות קונות ודריש לעמיתך בכסף ולגוי במשיכה ואם כן נמצאו דברי הרב בעל הטורים סותרות זו את זו:
גם קושיא זו עצמה יש להקשות בדברי הרב הנמוקי יוסף יען אשר כתב בפרק הזהב ז"ל אבל לדידן דקימא לן כרבי יוחנן דמעות קונות דבר תורה ומשיכה תקנתא דרבנן היא אדרבא אין קנין במטלטלין של נכרי אלא במשיכה וכן אמר רבי יוחנן פרק שני דבכורות להדיא דישראל בחדא ולנכרי בחדא לישראל במעות נכרי במשיכה ואלו בפרק חזקת הבתים גבי הא דאמר שמואל נכסי נכרי הרי הן כמדבר כתב וז"ל והני מילי דאמרינן דוקא במקרקעי אבל במטלטלי כיון דדבר תורה מעות קונות קונה בנכרי אף על פי שלא משך ופשיטא שאין לחלק בין קונה למקנה ואין שורש לדבר זה. ועל צד הדוחק היה אפשר לפרש דבריו באופן שגם דברי הטור יהיו מפורשים והוא שמה שכתב בפרק הזהב בלי ספק שכך הוא דעתו ז"ל אבל בפרק חזקת הבתים כיוון לדבר אחר השייך לאותו הנדון וזה דדין האמור גבי קרקע הוא דהישראל השני זכה מן ההפקר לפי שהנכרי כיון דמטא זוזי בידיה אסתלק ליה וישראל לא קני עד דמטא שטרא לידיה אבל במטלטלין כתב הרב בעל נימוקי יוסף דאין כן אלא שאם ישראל נתן מעות לנכרי ובא ישראל אחר לזכות בו לא קנה אותו הישראל לפי שהנכרי עדיין לא נסתלק כי היכי דנימא דזכה הישראל השני מן ההפקר דדוקא בקרקע מסתלק ממנו הנכרי כיון דקונה קרקע בכסף יען אשר מצינו קניית כסף גבי עפרון וכמו שכתבו התוספות בפרק חזקת הבתים אבל במטלטלין כיון שעיקר של נכרי במשיכה משום דדבר תורה מעות קונות בישראל הא לנכרי במשיכה וכמ"ש בפרק הזהב לפיכך קונה הישראל הראשון מן הנכרי טפי מן השני אף על פי שלא משך ופירש דכשימשוך יקנה ואם בתוך כך מכר לאחר מכירה גמורה ומשך אפשר שיקנה השני ובזה אפשר לפרש דברי הטור עם היות שאינו במשמע דבריו ועדיין דברי הרב בעל הטורים היו צריכין ביאור אם היה לי פנאי אבל מה העשה כי השעה נחוצה: ואמנם אחר העיון נראה כי שמעון זכה בדינו כיון האנחנו מחשבין נתינת המעות שנתן לנכרי הפקר מיד זכה בהן שמעון כיון שהחבילה היתה בביתו וה"ל כמציאתה הבאה אל תוך ביתו דזכתה לו חצירו אף על פי שאינו עומד בתוך שדהו ועיין עוד מזה במהרש"ך ח"א שאין לי כעת עתה פנאי להאריך: הנראה לעניות דעתי כתבתי אם יסכים עמדי מורינו הרב ה' יאריך ימיו ושנותיו אמן:
באמשטרדם חדש תשרי משנת התקנא
משה בן לאדוני אבי דוד רודריגיש לופיש מנוחתו כבוד: