שאלה אשה דוה שפסקה ביום חמישי לשימושה בטהרה ולבשה לבנים הבדוקים לה מכתמים כדין וכהלכה אך ביום המחרת כשבדקה עצמה מצאה עדין עליה אותו עד מלוכלך בדמים שהיתה מקנחת בו בימי נידותה אבל שאר בגדיה היו טהורים ובכל גופה לא נמצא שום כתם וכיון שלא ראתה דם ספרה לה כל שבעת הימים הראויות לה בבדיקה שחרית וערבית כנהוג ומצאה בכל עת בגדיה לבנים והשתא מבעיא לן מה דינה דהאי איתתא מי אמרינן כיון שלא הסירה כל בגדים הצואים מעליה טמאה היא דהא נמצא דם בבגדיה וחזקה לא טהרה ממקור דמיה או דילמא כיון דבדקה עצמה כל שבעת הימים ולא מצאה כלום רגלים לדבר דטהורה היא ואותן כתמים מימי טומאתה הן ותלינן להקל ואפילו למ"ד דבשלשה ימים ראשונים של ספירתה כל כתם הנמצא טמא הכא שאני דאפילו כתם בברי לא נמצא אלא מספק וכיון שכתמים דרבנן ספקא דרבנן לקולא וטהורה היא ועל אחד מהמיוחדים רבנן סבוראי מבית מדרשינו של עץ חיים להגיד לנו סברתו הנכונה ומה"ת מ"ש:
תשובה ראיתי דברי מורי ורבי החכם השואל ריש מתיבתא המאיר לארץ ולדרים ארי שבחבורת עץ חיים היא למחזיקים בה מר ניהו ובא סיני ועוקר הרים יושב על הדין ועל כסא ההוראות מירא דכיא זה אהובי וזה אחי הלא לאמונה ברוב חכמתו ובעוצם בינתו הוציא לאור משפט האשה הזאת מה יהיה דינה ואף כי איני כדאי להשיבה כי מי יבא אחרי המלך ומה יענה אחריו אך אמנם משום דאין מסרבין לגדול וכדי דלא אתינא ריקם אמרתי הנה באתי עם תופשי התורה גדולים וגבורים במלחמתה של תורה ועלימו תטוף מלתי ואלד"י אב"י יהי"ה בעז"רי:
ואען ואומר דתנינן בנדה פרק הרואה כתם ותולה בכל דבר שהיא יכולה לתלות שחטה בהמה חיה ועוף נתעסקה בכתמים או שישבה בצד העסוקים בהן הרגה מאכולת הרי זו תולה בה עד כמה רבי חנינא בן אנטיגנוס אומר עד כגריס של פול ואע"פי שלא הרגה ותולה בבנה או בבעלה אם יש בה מכה והיא יכולה להגלע ולהוציא דם הרי זו חולה מעשה באשה א' שבאה לפני ר"ע אמרה לו ראיתי כתם אמר לה שמא מכה היתה ביך אמרה לו הן וחייא אמר לה שמא יכולה להגלע ולהוציא דם אמרה לו הן וטהרה רבי עקיבא ראה תלמידיו מסתכלין זה בזה אמר להם מה הדבר קשה בעיניכם שלא אמרו חכמים הדבר להחמיר אלא להקל שנ' ואשה כי תהיה זבה דם יהיה זובה בבשרה דם ולא כתם וכו' ובגמ' תנינא להא דת"ר מעשה ותולה ר"מ בקילור ור' תלה בשרף שקמה ע"כ: ושקיל וטרי סתמא דתלמודא בכל הני בבי דמתניתין ורמי על האי מעשה דר' עקיבא והתניא לא אמרו חכמים את הדבר להקל אלא להחמיר ומתרץ אמר רבינא לא להקל על דברי תורה אלא להחמיר על דברי תורה וכתמים עצמן דרבנן ע"כ ופרש"י האי דגזור רבנן בכתמים להחמיר על דברי תורה שלא להקל בנדה גמורה ומיהו כתמים עצמן דרבנן ואזלינן בהן לקולא ותלינן בכל מידי ע"כ נמצא דמן התורה אין האשה טמאה ולא אסורה לבעלה עד שתרגיש שיצא דם מבשרה וחכמים גזרו על כתם שנמצא בגופה או בבגדיה שהיא טמאה ואסורה לבעלה ואפילו לא הרגישה ואפילו בדקה עצמה ומצאה טהורה וצריכה הפסק טהרה שתבדוק עצמה ותמצא טהורה ואחר כך תספור ו' נקיים חוץ מיום המציאה כאילו ראתה ודאי וכן פסקו כל הפוסקים ז"ל דבכל כתם שתמצא בגופה או בבגדיה ר"ל מאותם כתמים שהאשה נטמאת בהן יש להן כל דיני וחומרי נדה וצריכה הפסק טהרה ואחר כך תספור ז' נקיים ואחר תטהר אלא דיש חילוק ביניהם דאם ראתה דם לא הקילו בה רבנן שום דבר שיכולה לתלות בולא טמאה היא מיד דכיון דטומאה דאורייתא היא הוי ספיקא דאורייתא ואזלינן לחומרא אבל כתמים דגזרו בהן רבנן שלא להקל בנדה דאורייתא הם אמרו והם אמרו כיצד אם ראתה כתם כשבדקה עצמה ואין לה דבר מה לתלות כלומר שלא נתעסקה בשום דבר היא טמאה אבל אם נתעסקה בכתמים או כיוצא בזה טהורה היא ולקמן אבאר בע"ה:
וכן פסק מהרי"קא בשולחנו כיון שכתמים דרבנן מקילין בהן ותולה בכל דבר שיכולה לתלות לות כיצד שחטה בהמה חיה או עוף או נתעסקה בכתמים או ישבה בצד המתעסקים בהן או שעברה בשוק של טבחים ונמצא דם בבגדיה תולה בה וטהורה אפילו לובשת ג' חלוקים זה על זה ונמצא אפילו בתחתון טהורה אבל אם נמצא על בשרה אינה תולה אלא א"כ יש לה מכה בגופה אז תולה בה אפילו על בשרה אם הוא במקום שאיפשר לדם לנטף משם וכו' וכשם שתולה בה כך תולה בבנה ובבעלה אם נתעסקו בכתמים או אם יש בהם מכה לפי שדרכם ליגע בה וכו' ולפיכך תלינן לקולא:
ואעפ"י שבנדון שלפנינו לא נסתפק לן דין הכתמים כי דבר פשוט ומבואר הוא אפילו הכי אציע לפניך שמץ מנהו ז"ל כי מתוך דבריהם יתבאר ויתברר הדבר בע"ה:
כתב הטור אין האשה טמאה משום כתם שמוצאה בחלוקה אא"כ היה בדוק לה קודם שלבשתו אבל אם לבשה חלוק מן השוק ולבשתו בלא בדיקה ומצאה בו כתם טהורה וכ"כ הרשב"א בת"ה וז"ל חלוק זה שדברו חכמים בכל מקום חלוק הבדוק הוא אבל חלוק שאינו בדוק או שלקחתו מן השוק ואפילו יודעת ממי לקחתו אין חוששין לו משום כתמים שאני אומר כבר היה כתם זה שהכתמים מדבריהם והולכים שהם להקל וכן פסק הרב מהרי"קא בשולחנו והיינו טעמא דכל היכא שאין רגלים לדבר שהיא כתם וודאית אין לה דין כתם לפיכך הצריכוה שתבדוק בעד בדוק ולבן כדי שתדע בוודאי שהיא טמאה דאי לא תימא הכי אנו תולין שהכתם נכתם בעד קודם לכן ואינו ממנה כיון דכתמים ומדבריהם ולפיכך תולין להקל:
וכתב הרב ב"י עוד לבשה חלוקה הבדוק לה ופשטתו והשאילתו לישראלית נדה או לנכרית שהגיע זמנה לראות וראתה פעם א' אע"פי שאינה רואה בימי השאלת החלוק ואח"כ נמצא בו כתם תולה בהן וטהורה והוא הדין אם בדקתו: והשאילתו להן ואח"כ לבשתו הוא ומצאה בו כתם שתולה בהן ואפילו הוא בספירת ז' נקיים ודע דכשאמרו חכמים שתולה לא שנא בין אם היא טהורה לגמרי או שהיא בספירת ז' נקיים דבחזקת טהורה היא ע"כ וכן כתב הרשב"א בת"הו הא קמן דאין לנו לגזור גזרות מדעתנו אלא הבו דלא לוסיף עלה ודי לנו במה שגזרו רבנן:
ורבינו ירוחם כתב וז"ל בדקה עצמה בעד שאינו בדוק לה אפילו הניחתו שמור בתבותיה ומצאה עליו דם טמאה משום כתם ולפיכך צריך שיהיה בו כגריס ועוד עכ"ל וכתב על זה רמ"א ונראה מלשון רבינו ירוחם דבמקום משומר נמי דינא הכי ולהכי קאמר אפילו הניחתו וכו מיהו אם הניחתו אח"כ במקום ששכיח דמים שיש לתלות שבאו מעלמא נראה דתלינן כמו שאר כתם כן נ"ל וכן משמע מדברי הרשב"א שהביא ב"י דאם נטלה עד ממקום דשכיח דמים כגון אשפה וכיוצא ובדקה עצמה ומצאה בו דם תלינן שהיה בו מתחלה אפילו יותר מכגריס ולא מקרי עד שאינו בדוק לטומאתו כגריס ועוד אלא כשלקחה עד בינוני דהיינו שאינו בחזקת בדוק ולא בחזקתו שאינו בדוק וכן פסק הרמ"א בהגהה ודוקא בעד בינוני דהיינו שאין חזקתו בדוק ולא מלוכלך אבל אם בדקה עצמה בעד שחזקתו מלוכלך כגון שלקחה עד ממקום שדמים מנויים שם שחזקתו שכבר היו בו כתמים ובדקה עצמה בו ונמצא עליו כתם טהורה אפילו יותר מכגריס עכ"ל:
ועוד כתבו הר אש והרשב"א ז"ל ופעמים שהיא תולה בעצמה כגון שלבשה חלוק בימי נדתה ולא בדקתו ולבשתו בימי טהרתה ונמצא בו כתם תולה אותו שמימי נדותה היא עכ"ל: נפקא מינה דחלוק שלבשה בימי נדתה כיון שלא בדקתו ולבשתו אע"פי שבימי טהרתה נמצא בו כתם לא אמרינן שנכתם עכשיו אלא מימי נדתה היא וטהורה א"כ בנדון דידן נמי הוא הדין והוא הטעם שאע"פי שמצאה אותו עד מלוכלך בדמים ביום ראשון של ספירת ז' נקיים תלינן שמימי נדותה היא:
וכתב עוד מהרי"קא וז"ל בדקה עצמה בעד שאינו בדוק לה וטחתו בירכה ואח"כ נמצא עליו דם אפילו כגריס ועוד טהורה והטעם הוא משום דהוי ספק ספיקא ולקולא חדא דלמא מדם שהיה על ירכה ולאו מן העד הוא ואפילו אם תמצי לומר מן העד אתא דלמא כיון דאינו בדוק מקמי הכי הוה כן פרש"י ז"ל שמע מינה דבתרי ספיקו אזלינן לקולא והיינו משום דטחתו בירכה ואח"כ נמצא עליו דם אבל בנדון זה שמצאה עד מלוכלך בתוך בגדיה הלבנים שהיו טהורים דהא פסקה בטהרה ביום חמישי בחד ספיקא דיינינן להקל דהתם עדין לא מוכח שפסקה בטהרה והכא מוכח בבירור שפסקה: בטהרה שביום המחרת של הספירה מצאה אותו עד מלוכלך בדמים וא"כ תלינן להקל:
ומעתה נתבאר מכל הני רבוותא דכיון דכתמים דדבריהם אזלינן בהן לקולא כל כמה דאפשר ודווקא שיש רגלים לדבר לתלות בו כמו שביארנו והייתי יכול לבאר אלא משום דכל אפיא שוין לא אאריך יותר בזה דוק ותשכח:
אבל עדין פש גבן לבאר סברת המחמירים בג' ימים ראשונים של ספירת ז' נקיים משום דמעיינה פתוח ומשום הכי צריך שיהיו ג' ימים ראשונים טהורים לגמרי ואין תולים בהם כחו שתולין בשאר כתמים וכיון שהאשה הזאת מצאה למחרת יום הספירה העד המלוכלך הוה לן להחמיר לפי סברתם ומשום חומרא שהחמירו בנות ישראל על עצמן על כל כתם הנמצא להפסיק בטהרה ולספור ז' נקיים הכא נימא שתסתור אותו יום ותתחיל למנות ז' לגמרי מכאן ואילך על הסדר אמנם רגלים לדבר לתלות בו ואפילו תימא דיש לה במה  נ"ל דאפי' תימא הכי אין לפקפק בהאי איתתא אפילו לדברי המחמירים דהא לדבריהם אינו אלא כשנכתם הכתם בבגדיה הלבנים שלבשה לימי ספירתה ואין לתלות עם כל זה לא החמירו הני רבוותא אלא משום דמעיינה פתוח ובגדיה שלבשה נכתמין ואין בה חזקת טהרה ודכוותה לדברי הראשונים והיינו טעמא ממאי דקתני בבריתא ואחר תטהר אמר רחמנא אחר לכולם תטהר שלא תהא טומאה מפסקת בניהם ומשום הכי פסקו כל הפוסקים שהשבעה נקיים צריך שיהיו רצופים שלא תראה דם בהם שאם ראתה דם אפילו בסוף יום השביעי סתרה כל הימים וצריכה לפסוק בטהרה ולחזור ולמנות ז' נקיים לפי שראתה כתם וודאית בבגדיה הלבנים ואין לה במה לתלות לפיכך סתרה כל הימים וצריכה לחזור ולמנות ז' נקיים וא"כ לדברי הפוסקים הראשונים ולדברי מהרי"קא שפסק בשולחנו סי קצ"ו דאין חילוק בין ג' ימים ראשונים לשארא אינו אלא דוקא כשמצאה בגדיה הלבונים נכתמים ואין לה שום דבר לתלות בו ומשום הכי צריכה לחזור ולמנות מחדש אבל אם יש לה במה לתלות בו אינה סותרת דהא כבר ביארתיו שבכתמים אזלינן לקולא ולא שאני להו להני רבוואתא בין יום ליום הכא נמי דכוותה הוא הדין בנדון שלפנינו  שכל בגדיה שלבשה היו בדוקים לה מכתמים כדין וכהלכה אך ביום המחרת כשבדקה עצמה מצאה עדין עליה אותו עד מלוכלך בדמים שהיתה מקנחת בו ימי נידותה וכל בגדיה היו טהורים ובכל גופה לא נמצא שום כתם וכיון שלא ראתה ספרה לה כל ז' נקיים בבדיקת שחרית וערבית רגלים לדבר יש דטהורה היא ואותן כתמים מימי טומאתה הן תדע דהא לא הרגישה ולא נמצא לא בגופה ולא בבגדיה הלבני' שום כתם ולפיכך לא אמרי שתסתור ספירתה כיון שלא ראתה כתם בבגדיה הלבנים שלבשה אלא מצאה אותו עד מלוכלך בדמים תלינן הקלקלה במקולקל ומימי טומאת הוא ואוקמינן איתתא בחזקת טהרה ולא תסתור מנינא ואחר ספירתה תטהר:
ואם תאת' ס"ס איכא למיחש משום דמעיינה פתוח שהיתה טמאה ואתה בא לטהרה על כן צריך לך חזקה ברורה לטהרה להוציאה מן החזקה מטומאה הקודמת דמשום הכי בעינן שלשה ימים נקיים לגמרי דבתלתא הויא חזקה דהא אמרינן בעלמא העמד דבר על חזקתו וי"ל דכיון דהאי איתתא ידעה שפסקה דם המקור לגמרי דהא לבשה בגדים בדוקים כדין וכהלכה אין לך חזקה גדולה מזו דאין לך אשה שלובשת לבנים אלא אם כן ידעה בעצמה שפסקה דם מקורה לגמרי משום חומרות שהחמירו בנות ישראל על עצמן דכל אשה שרואה אפילו כתם בריכה להמתין ה' ימי לבונה וז' ימי ספירה וזו חזקה שאין עמה טענה שכיון שאין כתם נמצא בבגדיה כולי האי לא מחמירינן דהוי חומרא בתר חומרא ודי לנו מה שהחמירו כל הפוסקים ז"ל:
אמנם צריך ליישב נדון שלפנינו אפילו למאן דאמר דב"ג ימים ראשונים של ימי הספירה אין תולין אותו להקל כמו שתולין שאר כתמים דג' ימים ראשונים צריכין שיהיו טהורים לגמרי ולעד"נ נראה דאפילו לדבריהם אין לחוש דהא כתב המרדכי ז"ל ואם סופרת תוך ז' ימים נקיים מסתברא מג' ימים ואילך הכתמים טהורים אם יש לתלות במכה או בחבורה או בצפור ואינה סותרת אבל צריכה לידע בודאי שפסק דם המקור לגמרי לכך צריך שיהיה ג' ימים ראשונים של ספירת נקיים טהורים לגמרי עכ"ל וכן כתב הגהות מיימוניות בפ"ט מהלכות א"ב וכן אם יש לה מכה באותו מקום תולה בה כתמה אפילו אינה יודעת אם המכה מוציאה דם או לא דבכתמים הלכו חכמים להקל וסתם מכה לפעמים מוציאה דם ואם סופרת ז' נקיים מג' ימים ואילך נראה דכתמים טהורים ותולה במכה ואינה סותרת אבל צריכה שתראה ודאי שפסק דם המקור לכך צריך שיהיו שלשה ימים הראשונים של ספירה טהורים לגמרי עכ"ל וכן כתב ספר התרומה ויש לדקדק במה שכתבו ההגהות וספר התרומה ז"ל אבל צריכה וכו' לכך צריך שיהיו ג' ימים טהורים לגמרי דנראה דמלתא דפשיטא היא שצריכה לידע שפסק דם מקורה ומאי קמ"ל אי לאו לאשמועינן דטעמא דמלתא הוא שצריכה לידע וודאי שהיא טהורה לגמרי ואם ידעה ודאי שפסק דם מקורה טהורה דאי לא תימא הכי אפילו בסוף יום שביעי סותרת ספירתה וכל היכא דיש הוכחה ברורה שפסק דם המקור דרך משל נדון שלפנינו נר דסובר הוא ז"ל דתלינן בדב' מצוי אצלה שכיון שהעד מלוכלך בדמים מוכח בבירור שמימי נדותה הוא כיון שהיתה מקנחת בו בימי נדותה ולפיכך כתב לכך צריך כו' כלומר לא החמירו בג' ימים שלא לתלות בהם בשום דבר אלא אם אינה יודעת בריא שפסק דם המקור אבל אם יודעת ברי שפסק דם המקור כנדון זה טהורה היא אפילו לדברי המחמירים:
וכן תלינן במכה ג' ימים הראשונים דוקא במכה שאינו ידוע שמוציא דם דתלינן בה שאר כתם ועל זה קאמר המרדכי והגהות דלא תלינן בספירות ג' ימים ראשונים אבל במכה שידוע שמוציא דם נ"ל דתלינן בה אף ג' ימים ראשונים דהא אפילו רואות ממש תלינן במכה שידוע שמוציא דם כ"ש כתמים דרבנן ואין לומר שאני ברואה ממש דהוה תחלת ראייה ולכך תלינן במכתה ואמרינן דמעיינה סתום עדיין ולא ראתה מעולם אבל תוך ספירה שמעיינה פתוח כבר דלמא לא תלינן במכה כלל דזה אינו דהרי כתבתי לעיל סי' קפ"ז דיש סוברים בשעת ווסתה תלינן במכתה הואיל ווסתות דרבנן אם כן בכתמים שהם דרבנן תלינן במכה ואפילו למאן דמחמיר בשעת ווסתה היינו הואיל ואיכא למ"ד ווסתות דאורייתא אבל בכתמים שהם דרבנן לכ"ע תלינן במכה שידוע שמוציא דם כן נ"ל לצדד להקל משום דלא חילקו שאר פוסקים בין כתם שרואה בימי ספירה לשאר כתם א"כ משמע דס"ל דאפילו תוך ג' ימים תלינן להקל וכן כתבתי לעיל בשם הרשב"א דאין לחלק לענין כתם בין בימי טהרתה ובין בימי הספירה עכ"ל דון מינה דתלינן אף בג' ימים ראשונים ולא אמרינן משום דמעיינה פתוח טמאה היא אלא אין חילוק בין רואה משמע מדברי הרמ"א שכתב דהא דלא ממש בין בימי ספירתה ואע"פי שהרב שפתי כהן החמיר בדבר והקשה על דברי הרב מרדכי ז"ל אין דבריו מוכרחים דוק ותשכח ואפילו תימא שלענין תליה במכה חיישינן לא ראי זה כראי זה משום דהתם נמצא הדם בבגדיה ממש ולפיכך איכא למיחש אבל הכא שלא מצאה שום לכלוך כתם בבגדיה הלבנים כ"ע מודו דליכא למיחש למידי ועוד דבמוכת שחין כתב הב"י בשם הר"ף דב"ג ימים ראשונים אין תולה בשחין וכתב הרב שפתי בהן ז"ל דהכל לפי השחין א"כ לאו כל אפיא שוין ודי לנו שנחמיר במה שהחמירו הפוסקים אבל נדון דידן שיש הוכחה ברורה שמימי נדותה היא כיון שהיתה מקנחת בו ועוד שלא נמצא דבר מה על בגדיה אע"פי שלא הסירה הבגדים הצואים מעליה לא איפכת לן שאי אפש' שתרא' עכשיו ולא תלכלך באיזה מקום מהבגדים הלבנים שלבשה לימי הספיר וכיון שכן אע"פי שמצאה עד מלוכלך לא אמרינן דחזקה לא טהרה ממקור דמיה דהא נמצא דם בבגדיה דזה לא מקרי נמצא דם בבגדיה לפי שבגדיה מצאה טהורים ובכל גופה לא נמצ' שום כתם:
מכל האי דכתיבנא נקיטנן דהאי אייתתא בחזקת טהורה היא לא מבעיא אליבא דמאן דאמר דלעולם תולין בכתמים להקל בין בג' ימים הראשונים בין אשארא והיינו אם מצאה כתם בבגדיה לבנים כמו שביארתי לעיל דמלתא דפשיטא הוא דהאי עד מלוכלך שמצאה עדין עליה ביום המחרת כיון שקנחה בו בימי נדותה תלינן שמימי נדתה היא דכל שכן הוא ולית דין צריך בשש ואין כאן בית מיחוש אלא אפילו למאן דאמר דב"ג ימים הראשונים אם מצאה כתם אין תולין אותו להקל משום דמעיינה פתוח היינו דוקא שנכתם הכתם בבגדיה לבנים ומשום הכי החמירו בה וכבר ביארתי לעיל דלא ראי זה כראי זה ואין בהם צד השוה בשים צד לדברי המחמירים דהא לא החמירו אלא בנמצא כתם בברי ולא מספק ובנדון דידן לא מצאה כתם ברי אלא עד מלוכלך בדמים דהיינו כתמים ואינו אלא ספק כולי האי לא החמירו ואין צורך להאריך עוד בדבר וטהורה היא כיון שבדקה שחרית וערבית כדין וכהלכה כל ז' נקיים ומצאה בכל עת בגדיה לבנים ואחר תטהר ונזרעה זרע עכ"ל:
בשנת ובסדר ויאמר שלום לכם אל תיראו לפ"ק:
הצעיר אברהם דא קושטא אבדנא יצו"א: