שאלה כ ראובן קנה משמעון בית בפני אשתו והחזיק בה כדין כל מחזיקים במה שקונה טל פי דין התורה והבית הנזכר היתה מאשת שמעון שהביאה בנדוניא ועתה ראובן רוצה להכנס בבית שקנה ואשת שמעון שהיא יושבת בתוכה אינה רוצה לצאת ומוחה עתה במכירת בעלה אע"פי שבשעת המכירה היא היתה שם ושתקה ועתה השאלה היא אם יכולה היא לבטל המקח כיון שלא הגיע זמן גביית כתובה או דילמא כיון שהבית שלה שהביאה בנדוניא יש לה כח לבטל המקח בכל עת שתרצה על הכל יבא דברך הטוב ומהתמ"ש:
תשובה תחלה יש לדעת כי בדין זה נתחבטו בו ראשונים ואחרונים. זה אומר בכה וזה אומר בכה וארבע מחלוקות יש בדבר:
האחת דעת ר"ת שהשוה נכסי צאן ברזל לנכסי מלוג שכמו שנכסי מלוג כשמכר הבטל אותם לבדו יכול הוא בעצמו לבטל המקח מיד וכל שכן היא כן בנכסי צאן ברזל והם הנכסים שמכנסת האשה בנדוניא לבעלה או נכסים אחרים שקבל עליהם אחריות אם מכרם הבעל לבדו יכול לבטל המקח בין הוא בין אשתו מיד:
השנית סברת רש"י דכשמכר הבטל הוא אינו יכול לבטל המקח כל זמן שאשתו שותקת ואינה מוחה אבל היא יכולה לבטל המקח כל זמן שתרצה ואפי' הבעל אחר מות אשתו יורש זכותה וכחה ויכול לבטל אף על פי שהיא לא מחתה בחייה כלל כך פירשו התוספות דבריו בפ' אלמנה לכ"ג. וכן הרא"ש בפסקיו בפ' הנזכר ובנו א"ה סימן צ'. אבל אחרים פירשו הפך זה מתוך דבריו שהבטל יכול לבטל כל זמן שירצה והאשה אינה יכולה לבטל אלא בשעת טירפא כן נראה מתוך דברי הנמוקי בשם הרשב"א והריטב"א מכל מקום רש"י ור"ח פליגי עכ"פ:
השלישית הרי"ף ז"ל כי דעתו שהבעל שמכר נכסי צאן ברזל שהמכר קיים ולא הוא ולא אשתו יכולים לבטל המקח לאלתר אלא הוא בשתבוא לגבות הכתובה מחמת אלמנו' או גירושין ויש נמשכין אחר כל אחד מאלו הסברות אלא שלא חששתי להביא כי אם הראשים לבד המובהקים אצלנו אשר מימיהם אנו שותים וע"כ לא אמרינן אלא בנכסי צאן ברזל שהם הנכסים שהכניסה האשה לבעלה וקבל הוא אחריות כנזכר וטעם הסוברים בזה שהאשה יכולה לבטל אפילו שלא בשעת טירפא משום דאמרי דכיון שאפילו שימצאו נכסים אחרים לבעל בשעת טירפא יכולה היא לומר באלו חפצתי משום שבח בית אביה לבן חשו רז"ל לטירחת האשה ובטלו המקח לאלתר אבל אם עשה הבעל קרקע משלו אפותיקי לכתובת אשתו בזה יש אומרים שאפילו שבנכסים שלה יכולה לבטל המקח מיד בהא אינה יכולה לבטל דלא שייך בהו שבח בית אביה.
והד' שי"א שגם בזה שייך לומר הטעם בעצמו ויכולה לבטל המקח לאלתר וכן דעת הרשב"א והרמ"בן הביאו הנמוקי בפרק הנזכר.
ואחרי הודיע ה' לנו את כל זאת כאשר כתבנו בדרך קצרה נבוא לבאר הדין בנ"ד. אען ואומר דלכאור' היה אפשר לומר דאע"ג דקיימא לן דהיכא דאיכא פלוגתא דרבוות' הוי ספיקא דדינא ומספק לא מפקינן ממונא ובארעא כה"ג אמרינן אוקי ארעא בחזקת מריה קמא ודברים אלו אין צורך להאריך בהם ואוהב הקיצור אני מ"מ היינו יכולים לומר שהדין עם הלוקח וטעמא שהרי כתב מוהריק ז"ל שורש י"ח שנהגו העם לפסוק כרב אלפס היכא שאין התוספות חולקים עליו ובנידון דידן אע"ג דבפרק אלמנה לכ"ג על ההיא דתניא מכרו שניהם לפרנסה זה היה מעשה לפני רשב"ג ואמר הבעל מוציא מיד הלוקח דחו התוספות פירוש רש"י וקיימו פירוש ר"ח דקאמר אין המקח קיים אפילו שעה אחת דתקון רבנן שלא תהא אשה צריכה לטרוח וכו' נראה בעיני דלאו משום דתוספות ז"ל הכי סבירא להו לעניין דינא שהרי ר"י ז"ל שהוא עיקר התוספו' כתב הרא"ש בפסקיו משמו וז"ל ובהא פסק ר"י דהמקח קיים עד שעת טירפא כרבנן וכן הטור סימן הנזכר כתב וכן פירש ר"י בין בשדה שהכניסה לו שום משלה וכתבו אותו בכתובה ובין נכסי צאן ברזל הוי המכר שלו קיים עד שעת טירפא וכתב עוד ולזה הסכים א"א הרא"ש ובתוספי הרא"ש של יבמות כתב פירוש ר"ח ודחה פרש"י והוא בעניין הדין פסק כר"י:
אם כן נוכל לומר וכן נראה בלי ספק שמה שכתבו תוספו' שם בפרק אלמנה אינו אלא לענין פירוש דברי רשב"ג לא לענין דינא ואם כן היינו יכולין לומר שהדין עם הלוקח כיון שהריף ז"ל ס"ל הכי והתוספות אינם חולקים עליו אבל אדרבא מסכימים לדבריו כמו שהוכחתי מדברי ר"י וגם הרא"ש כס"ל גם בנו והראב"ד ורבנו ירוחם כתב כן בפשיטות אלא שלא ראיתי הלכה למעשה כן:
גם נראה בעיני דאע"ג דמוהר"יק כתב כן לא נתפשט המנהג בינינו עד שנוכל להוציא קרקע מחזקת בעלים היכא דאיכא מחלוקת בין גדולים. שהרי ר"ח ורבנו גרשום ורש"י לפי פי' ר"י והרא"ש בדבריו הרמב"ם כמו כן כתב פרק כ"ב מהלכות אשות וז"ל: וכן בעל שמכר בנכסי אשתו בין נכסי צאן ברזל ובין נכסי מלוג לא עשה כלום:
וכתב הרב א"מ פרק ל' מהלכות מכירה וז"ל ודע שדעת רוב מפרשים שבאלו מקחו בטל ואינו קיים עד שתבא לגבות כתובתה אלא בטל הוא לאלתר וזהו דעת המחבר והטעם לפי שאין דרבה לחזר אחר בתי דינין וכן כתב הריב"ש בתשובה סימן ק"ן והעיקר כדעת הרמב"ם והרשב"א שהמכר בטל מיד כדי שלא תהא צריכה לחזור אחר בתי דינין בשעת גביית כתובתה כרש"בג דס"ל הכי בירושלמי פרק כ"ג ואם כן ניתוספו על ר"ח ור"ג ורש"י והרמב"ן והרשב"א והרב המגיד משנה והריב"ש שהוא אחרון האחרונים:
וגם מדברי השואל משמע שכן היה הדבר פשוט והיה שואל טעם וסברא ואם כן פשיטא שאין לעשות מעשה אלא כדבריהם ולא מבעיא השתא שהאשה בתוך הבית שאין להוציאה אלא אפי' היה הלוקח בתוך הבית ועתה היתה האשה שואלת ביתה היינו מוציאים לקונה מן הבית ונותנים אותה לאשה מטעם דכיון דהוי פלוגתא דרבוות' אמרינן אוקי ארעא בחזקת מריה קמא ואם תאמר תינח אי חזקה דיינינן לה כדין קרקע אבל אי דיינינן לה כדין מטלטלי וכמו שנראה שכן ראוי לדון מן הדין וכמו שמוכיח מתוך תשובת בת"ה סימן של"ט בגדולה מזו דכיון שביד הגוי לפדות קרקע לא מקרי קרקע של ישראל ודין מטלטל יש לו והכא נמי תימא דחזקה כיון שהיא מטלטל הרי כתב הרמ"בם שאין האשה יכולה לבטל המקח אחר שמכר הבעל מ"מ הדין במקומו עומד שהדין עם האשה חדא דאפילו נימא דהוי מטלטל נראה דסברת הרמב"ם פליגי עליה רבים שהרי הרמב"ן והרשב"א ז"ל השוו טלטל לקרקע ובשניהם יכולה אשה לבטל המקח ואפילו רבנו יצחק דסבירא ליה דקרקע המקח קיים עד שעת טירפא במטלטל סבירא ליה דבטל ורש"י זכרו לברכה הכי סבירא ליה:
סוף דבר שלכל הפחות הדר דינא דהמוציא מחברו עליו הראייה ואין בית דין יכולים להוציא האשה מן הבית שהיא מוחזקת בה כ"ש דכפי מה מה שאנו רגילים חזקה דין קרקע לכל דבר יש לה ועם היות שכפי הדין לא היה נראה כן מכל מקום אמרו דהם אמרו והם אמרו ומתקני תקנות החזקות תקנו שהיה להם דין קרקע. סוף דבר דממה נפשך זכתה האשה בדינה אלא שעדיין נשאר לי פקפוק מה והוא זה שהרי הרמב"ן בחדושיו דיבמות פרק אלמנה לכ"ג על ההיא ברייתא דמכרו שניהם הביא פירוש רש"י ז"ל דפירש מכרו שניהם זה או זה והאריך בקושיותיו על פרש"י אחר כך כתב וז"ל:
ולשון אחר אמרו מפרשים מכרו שניהם ממש כגון שלקח מן האיש וחזר ולקח מן האשה אפילו מכרו לפרנסה שהיא מזונות צורך שניהם א"נ פרנסת ביתם יכולה היא שתאמר נחת רוח עשיתי לבעלי והיא מוציאה מן הלקוחות מעתה ואפילו הבעל עצמו מוציא בין מחיים בין לאחר מיתתה שהמכר בטל בהם מעכשיו וכן הנמקי הביא הי"מ אחר פירוש רש"י משמע דרשי ז"ל ברח מזה הפירוש משום דאי מכרו שניהם המקח קיים עד שעת טירפא לכל הפחות ואין הבעל יכול לבטל לעולם דאי לאו הכי מי דחקו לפרש"י לפרש שניהם זה או זה ואם כן כל הנמשכים אחר פירוש רש"י יסברו דבמכר שניהם זה וזה לפרנס שאין הבעל יכול לבטל ולא האשה משום דאמרינן דתרוויהו גמרי ומקני כיון דצריכי למזונות ופרנסה וא"כ בנדון דידן נמי היה אפשר לומר דהוי במכרו שניהם יחד כיון שהיה האשה שם בשעת הקניה ובפניה החזיק הקונה ואם יתברר שמכרו לפרנסה יתקיים המקח כיון שעתה מסכימים ר"ג ופרש"י ואפשר שאר החולקים גם כן לדעת רב אלפס ור"י ז"ל והוי סברת הי"מ בטלה נגד כל הני רבוותא כן נראה לכאורה אלא שנראה לי דכי מעיינת ביה שפיר א"א למימר הכי דהא פרש"י ז"ל התם וזה לשונו מכרו שניהם או זה או זה לפרנסה אורחא דמלתא נקט שאין אדם מוכר כלי תשמישו אלא למזונות משמע דלפי הדין לא שני ליה לרש"י בין מכר לפרנסה בין לדבר אחר ואם כן איך אפשר לומר דסבירא ליה לרש"י דהיכא דמכרו שניהם ממש אפילו מכר הוא תחלה ואח"כ היא דהוי המקח קיים וכי מאן פליג אמתניתין דהנזיקין לקח מן האיש ואח"כ לקח מן האשה מקחו בטל אלא ודאי שפרש"י לא אמר זה או זה משום דלא הוי דינא הכי כשמכרו שניהם ומכר הבעל תחלה אלא לאפוקי משמעות הלשון דמכרו שניהם משמע יחד ואפילו שמכרה היא ואח"כ מכר הוא דבהא אין הבעל ולא האשה יכולין לבטל לעולם ולכן פירש זה או זה שהכונה לומר שלא תטעה שמכרו שניהם ממש בכל אופן אלא באופן שאין שם כי אם מכירה מאחד מהם ואפילו כשמכר הבעל ואח"כ מכרה האישה אין שם אלא מכירת הבעל לבד לפי שאין דבריה אלא לעשות נחת רוח לבעלה כנ"ל:
ועוד שהרי דברי הרמב"ם ז"ל פרק ל' מהלכות מכירה כך הם אבל הבעל שמכר או נתן בין קרקע שהכניסה לו אשתו בכתובתה או קרקע שהכניס לה שום משלו בין קרקע שייחד לה בכתובתה אעפ"י שקנו מיד האשה אחר שקיימה מעשיו הרי כל מה שעשה בטל ולא חלק שום חלוק אם מכרו למזונות או לדבר אחר משמע דבכל אופן סבירא ליה שהמכר בטל מיד ועל זה כתב הרב המגיד משנה שהסכימו רוב המפרשים ולא הזכיר שום חלוק לא בהלכות מכירה ולא בהלכות אשות ואם כן נוסף הוא על שונאי הקונה הי"מ דסבירא ליה בפירוש שאפילו מכרו שניהם ממש כל שלא לקח מן האשה תחלה ואחר כך מן הבטל או שלא קבלם עליה אחריות המקח בטל מיד:
סוף דבר בהא סלקינן ובהא נחתינן שאם במקח דנ"ד לא קנו מיד האשה תחלה על המקח אלא שקנו ממנו תחלה אפילו קנו ממנה אחר כך אינו כלום כי המקח בטל מיד ויש דרך אחרת אפשר שתקיים בו המקח אפילו קנו ממנה תחלה אם קנו ממנה אח"כ וקבלה אחריות בפירוש לפי דעת רוב הפוסקים ולפי דעת רב האיי ז"ל נראה שאפילו על על הבתים נמי משום דאחריות טעות סופר הוא אבל לא הסכימו בזה האחרונים ואין לעשות מעשה אלא כדבריהם זהו הנראה לעניות דעתי להלכה ולא למעשה עד יסכים עמי מורנו ורבנו היושב על כסא ההוראה כסאו יהיה נכון לעד אכי"ר:
בשנת ובסדר והוריתי אתכם את אשר תעשון לפ"ק
נאם הצעיר יוסף פיזא
בבית ובדפוס יתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויו פון דיא נייאי גאס