שאלה ירקות שנת בשלו במים במחבת של בשר ונתנום במימיהם תוך קערה חולבת נסתפקתי אי הוי כמו דגים שעלו בקערה שפסק ההלכה שמותר לאכלן בכותח הכא נמי הני ירקות מותר לאכלן או דילמא שאני דגים שעלו ולא נתבשלו ומפני זה מותר לאכלן בכותח אבל הכא שנתבשלו לא כיון שטעם שבירקות קבלוהו מן המחבת על ידי בישולם על הכל יבא דברך הטוב ומ"ת מ"ש:
תשובה מי יתנני כירחי קדם וכימים הראשונים טובים מאלה היו דשנים ורעננים בהשתעשע נפשי בדברים מועילים חסונים כאלונים לרעות בגנים וללקוט שושנים מספרי הפוסקים ז"ל פיות מפיקים מרגליות ורב פנינים. להשיב לשואלי דבר ולא חצי דבר וציונים. אך מחמת חמת צוק העתים וחילוף הזמנים ובהצטרף לזה רוע חולי הכבד הארוך הכרוך לאשתי מב"ת זה כמה ימים וחדשים בלי כח ואין אונים. אשר לא יתנוה השב רוחה בהתעטף עליה נפשה מרוב האנחות והיגונים. כמעט נטיו רגלי וימעדו אשורי בראותי מצטערת האם על הבנים. לולי כי כלנו לרחמי האל קוים ומיחלים לחסדיו הנאמנים ישלח דברו וירפאה רפוא' שלימה ויוסיף לה חיים ואורך ימים ושני' אשר העיכוב והמניעה היתה די בזה למשוך ידי אף מלכתוב דברים אלה קצרים וקטנים אבל כמוכרח במעשי אמרתי גמרתי יחזיק המועט את המרובה ויהיו דברי אלה כוללים ועל האמת חונים:
תחלת כל דבר נניח השרשים אשר עליהם אדני זאת השאלה נשענים איתא בפרק כל הבשר דף קי"א אתמר דגים שעלו בקערה רב אמר אסור לאכלן בכותח ושמואל אמר מותר רב אמר אסור נותן טעם הוא ושמואל אמר מותר נותן טעם בר נותן טעם הוא ושם אמר חזקיה הלכתא דגים שעלו בקערה מותר לאכלן בכותח:
ופירש רש"י ז"ל דגים שעלו בקערה מן הצלי כשהיו רותחים נותנה לתוך הקערה שאכלו בה בשר: אסור לאכלו בכותח לפי שהבשר נותן בהם טעם: נותן טעם בר נותן טעם היא אם היו מבושלים עם בשר חמש היה אסור לאכלן בכותח אי נמי מודה שמואל שאסור לאכול חלב רותח בקערה דנותן טעם ראשון הוי כבשר גמור אבל קערה זו היא עצמה אינה בשר אלא על ידי נותן טעם ואינה כבשר:
ואף על גב דאמרינן בגמרא עלו ולא אמר נתבשלו מכל מקום מצינו דאין חילוק בפוסקים בין עלו לנתבשלו:
כתב הטור יורה דעה בסימן צ"ה וז"ל דגים רותחין מיד לאחר שסלקו מן האש שנתנן בקערה צוננת של בשר או שהדגים צוננין והקערה רותח חותר לאוכלם בחלב אם נתבשלו בקדרה של בשר יש אוסרין לאכלם בחלב ורש"י ז"ל מתיר אפילו שנתבשלו בקדירה של בשר אלא אם כן נתבשלו עם הבשר בעצמו ובעל התרומות מתי' כשנתבשלו ואוסר בנצלו שכיון שנצלו בלא מים קבלו טעם בשר מעיק' הכלי ואסו' לאכלם בחלב ולזה הסכים אדוני אבי הרא"ש ז"ל וכת' ירקות או דגים שנתבשלו בקדירה של בשר מותר לאוכלם בחלב רק שהיתה הקדירה רחוצה יפה שלא היתה שום שומן דבוק בה אבל אם נצלו בכלי של בשר אסור לאכלם בחלב וכן התיר הרמב"ם ז"ל כשנתבשלה שכתב קערה שאכלו בה בשר ובשלו בה דגים מותר לאכלן בכותח ע"כ:
והרב בית יוסף קארו ז"ל כתב על זה וז"ל דגים רותחין מיד לאחר שסלקן מן האש שנתנן בקערה וכו' מסקנא דגמרא בפרק כל הבשר דגים שעלו בקערה של בשר מותר לאכלן בכותח משום דהוי נותן טעם בר נותן טעם הבשר בקערה והקערה בדגים ואיכ' תרי נתינת טעם קודם שיבא לכלל איסור וכתבו התוספות והרא"ש ז"ל דגים שעלו פירוש שעלו מן הצלי או צוננים בקערה רותחת ומתוך לשון רש"י ז"ל משמע דאין חילוק בין עלו לנתבשלו ורי"בן חתנו כתב משמו עלו אין נתבשלו לא ואף על גב דבעלו נמי קבלו כדי קליפה טעם מן הבשר בבליעה מועטת התירו נותן טעם בר נותן טעם אבל נתבשלו ונבלע כל טעם הבשר שהיה בלוע בקדרה אסור לאכלו בכותח וכתב הרא"ש עוד ובספר התרומות התיר ירקות וקטניות שנתבשלו בקדירה בת יומא חולבת רק שתהא נקיה מחלב לאוכלן בתבשיל של בשר ואפילו אם נאמר עלו אין נצלו לא כשנתבשלו שרי משו דאיכ' שלשה נותן טעם החלב בקדרה והקדרה במים והמים בירק ועודנו היתר וגמגם בדבר שיש לחוש לפי שהירק והקטנית נוגעים בקדירה ובולעים מן הקדירה עצמה ואף על פי כן הכריע להתיר דכיון דאיכא מם בכלי רוב הטעם מתפשט במים וגם הירק אינו בולע מדופני הקדירה אלא על ידי רתיחת המים וכן מסתבר דנתבשלו איכא טעם ג' ושרי אבל נצלו אסור עכ"ל וכן דעת סמ"ק וסמ"ג דדגים שעלו פירוש דגים רותחים שעלו מן הצלי לתוך הקערה שאכלו בה בשר רותח מותר לאוכלם בכותח לפי שנותן טעם בר נותן טעם הוא וכל שכן נתבשלו במחבת אבל דגים שצלאן בשפוד שצלו בו בשר שמא יש להחמיר בהם יותר מדגים שעלו בקערה וגם הרשב"א והר"ן ז"ל הסכימו דבנתבשלו שרי אלא שנראה מדבריהם שאינם מחלקים בין נצלו לנתבשלו וכן נראה מדברי אבי"ה וזקנו שכתב המרדכי וכן נראה ממה שכתב בהגה' אשירי לר"י נראה הלכה למעשה דאין חילוק בין עלו לנתבשלו והכל שרי וכן קבל מר"ת שהורה כן הלכה למעשה עד כאן לשונו ואם היו מחלקים בין צליה לבישול לא ה"ל למישתק מיניה נראה שהוא דעת הרמב"ם שכתב בפרק ט"ו מהלכות מאכלות אסורות קערה שאכלו בהבשר ובשלו בה דגים אותם דגים מותר לאכלן בכותח ולא חילק בין צליה לבישול כלל שמה שכתב דגים שצלאן עם הבשר אסור לאכלן בחלב לא בצלאן מחוברים ממש לבשר מיירי כדקס"ד דרבינו עד שמפני כך כתב עליו שאינו מבין דבריו אלא בצלאן בתנור אחד נפרדים חן הבשר מיירי דסבירא ליה דריחא מילתא היא לענין בשר בחלב כמו שכתב בסימן צ"ו ונקט לישנא דגמרא דאיירי בדג שצלאו עם הבשר דגרסינן בפרק צולין ההי' ביניתא דאיטווא בהדי בישרא אסרא רבא מפרזקייא למיכל בכותחא ופירש"י בהדי בישר' בתנור אחד אסרא רבא למיכלא בכותחא שיש בו חלב משום דקסבר ריחא מילתא היא ומתוך לשונו של הרמב"ם עצמו משמע כן שכת' כלשון הזה פת שאפאה עם הצלי ודגים שצלאן עם הבשר אסור לאכלן בחלב ומהפת שאפאה עם הצלי בתנור אחד משמע ואף על פי שאינם מחוברים יחד כיון שהם בתנור אחד אפאה עם הצלי קרי ליה אף דגים שצלאן עם הבשר דקאמר בצלאן בתנור אחד מיירי ואף על פי שהם נפרדים מן הבשר ובלאו הכי כיון דבגמרא אשכחן ההיא דדגים שצלאן עם הבשר לענין ריחא מילתא היא ולא אשכחן לה בענין צלאן מחוברים ממש לבשר ועוד דמילתא דפשיטא דאסורים ולא ניתן ליכתב על כרחין לומר דהא דדגים שצלאן עם הבשר נמי לענין ריחא מילתא היא איירי ואינו ענין לנדון שלפנינו כלל וכן פירש בעל ההגהות מיימוניות: עוד כתב ולענין הלכה כיון דהרמב"ם והרש"בא והר"ן ואבי"ה וזקנו ור"י אין מחלקי' בין נצלו לנתבשלו דבכל גונא שרי וגם מדברי רש"י משמע כן הכי נקיטינן עכ"ד:
וכן פסק נמי בשלחנו הטהור סימן צ"ה וז"ל דגים שנתבשלו או שנצלו בקדרה של בשר רחוצה יפה שאין שום שומן דבוק בה מותר לאכלם בכותח משום דהוי נותן טעם בר נותן טעם דהיתירא ואם לא היתה רחוצה יפה אם יש בממש שעל פי הקדרה יותר מאחד בששים בדגים אסור לאכלם בכותח עכ"ד:
וכן כתב נמי בעל הלבוש יורה דעה סימן צ"ה וז"ל דגים בין שנצלו בין שנתבשלו בקדרה של בשר מותר לאוכלם בחלב לא מבעיא נתבשלו שהרי יש כאן ג' נותן טעם להיתר הבשר בקדרה והקדרה במים בדגים ועדיין היתר הוא אלא אפילו נצלו שאין בדגים אלא נותן טעם בר נותן טעם הבשר בקדרה והקדרה בדגים מותרים במה דברים אמורים שהקדירה היא רחוצה יפה שאין בה שום שמנונית בעין חן הבשר אבל אם אינה רחוצה יפה אם יש בשמנונית שעל דופני פני הקדירה יותר מאחד מששים בדגים אסור לאוכלם בכותח עכ"ד:
העולה לנו מכל מה שכתבנו לפי דעת רוב הפוסקים שסוברים דלאו דוקא עלו אלא אפילו נתבשלו או נצלו שרי אפילו לכתחילה אם כן נדון דידן פשוט הוא בעיני יותר מביעתא בכותחא לאכלן הירקות שנתבשלו במים במחבת של בשר בכותח משום דאיכא שלשה נותן טעם בר נותן טעם להיתירא הבשר בקדרה והקדרה במים והמים בירקות אבל מכל מקום בריך שתהיה המחבת רחוצה יפה שלא יהיה בה שום שמנונית מהבש' או שומן דבוק אבל אם יש שומן ע"פ הקדרה יותר מאחד בששים אסור לאכלן בכותח כמו שפסק החכ' קארו בשלחנו הטהור שזכרנו לעיל זהו הנרא' לעניות דעתי להלכה ולמעשה אם יסכים עמי מורינו ורבינו היושב על כסא ההוראה וכסאו כסא משפט יהיה נכון לעולמי עד ויהי רצון מלפני האל שירפאהו רפואה שלימה ויחלימהו ויחייהו ונזכה מהרה ליהנות מאור תורתו ונטעם מדבש צוף תבונתו ויאריך ימים על ממלכתו אכי"ר: נשלם ונגמר בסדר ובשנת:
ואתחנן אל ה' בעת ההיא לאמר לפ"ק:
נאם הצעיר יצחק בלא"א יעקב אינריקיץ פארו יצו"א