שאלה מחבת שקנו אותה אן הגוים שאפו בה פאשטיל איך דינה להכשירה נימא דהגעלה מועיל בה כיון שאופין על ידי שומן או דילמא כיון שלפעמים השומן מתיבש צריכה ליבון ואם דעתך נוטה להחמי' ולהצריכה ליבון עדיין אשאלך אם רוצה להכשיר מחבת שלנו לפסח דהשתא היתירא בלע די בהגעלה או דילמא דלא שנא וליבון בעי:
תשובה חנן במסכת ע"ז דף ע"ה הלוקח כלי תשמיש מן הגוים את שדרכו להטביל יטביל להגעיל יגעיל ללבן באור ילבן באור השפוד והאסכלה מלבנן באור הסכין שפה והיא טהורה ע"כ במשנה. ובגמרא תנא וכולן צריכין טבילה בארבעים סאה מנהני מילי אמר רבא דאמר קרא כל דבר אשר יבא באש תעבירו באש וטהר הוסיף לך הכתוב טהרה אחרת: תכו רבנן הלוקח כלי תשמיש מן הגוים דברים שלא נשתמש בהן מטבילן והן טהורין דברים שנשתמש בהן ע"י צונן כגון כוסות וקיתוניות וצלוחיות מדיחן ומטבילן והן טהורין דברים שנשתמש בהן ע"י חמין כגון היורות הקומקמוסין ומחמי חמין מגעילן ומטבי"לן והן טהורין דברים שנשתמש בהן ע"י האור כגון השפודין והאסכלאות מלבנן ומטבילן והן טהורין ע"כ:
ופירש רש"י את שדרכו להטביל כלומר כלי הראוי ליטהר בטבילה אין צריך תיקון אחר כגון שתשמישו ע"י צונן יטביל ותו לא צריך: להגעיל במים רותחין כגון כלי שתשמישו בכך דהיינו יורות וקדירות של מתכת יגעיל: ללבן באור כדמפרש ואזיל:
שמענין מהאי משנה וברייתא דבכל כלי הולכין בו אחר תשמישו ובתשמישו כך הכשירו דאם תשמישו הוא ע"י חמין מגעילו ואם תשמישו הוא ע"י האור צריך ליבון ואם כן בנדון דידן מחבת זו שקנו אותה מן הגוים די לה בהגעלה ואינה צריכה ליבון כיון שאופין בה ע"י שומן דדווקא שפודין ואסכלאות הנז' בברייתא וכדומה שמשתמשין בהן ע"י האור בלי שום משקה צריכין ליבון משום דכבולעו כך פולטו מה בולעו ע"י האור כך פולטו ע"י האור אבל בנדון זה דמחבת זו בלעה ע"י שומן או ע"י שום משקה אחר הוה אמינא דמועיל בה הגעלה: זה אינו אלא לכאורה ולפום ריהטא דהאי סוגייא:
אבל אחר העיון שעיינתי בספרי הפוסקים מצאתי כתוב בטור א"ח סימן תנ"א וז"ל מחבת שמטגנין בה כתב אבי העזרי שאביו רבינו יואל הצריכו ליבון והוא התירו בהגעלה ולזה הסכים א"א הר"אש ז"ל וכן כתב בתשובה מחבת בפסח עושין לו הגעלה ע"כ:
והב"י כתב וז"ל מחבת שמטגנין בה וכו' וז"ל הר אש בפ' כל שעה מחבת שמטגנין בה כתב אבי העזרי הוגד לי בשם אבא מארי אחר פטירתו שהיה מצריכו ליבון דמדמי לה לתנור שאופין בה דבעי היסק ולא זכיתי לדון לפניו דנ"ל דסגי בהגעלה והכי נהוג עלמא חדא דחזינא דלענין חיוב חלה יהיב תלמודא חד דינא לטיגון ולבישול ותו דלא חילקו חכמים בין יורה ליורה אע"פ שיש יורה שמטגנין בה חלב ותו דתניא בתוספתא היורות ומחמי חמין וטיגון וקומקמו' מדיחן ברותחין עכ"ד וי"א דפעמים שמטגנין בה ומתיבש השמן ונאפה מה שבתוכה בלא שמן וה"ל כמאפה תנור ונבלע בתוכה ע"י האור בלא משקה ולכך צריכה ליבון כמו שפודין ואסכלאות ולא נהירא לי דאם באנו לחוש לזה א"כ כל הקדירות של מתכת פעמים מחסרין המרק ומקדיח והתבשיל נשרף ונדבק לדופני הקדירה וצריך ליבון ולא מצינו מי שחשש לוה חלא היינו טעמא אע"פ שנשרף ונדבק לדופני הקדירה לחלוחית משקה יש בתבשיל אלא שהוא יבש אבל דופני הקדירה ולא מיקרי תשמישו ע"י האור להצריכו ליבון עכ"ל הר"אש וגם המרדכי כתב דמחבת בהגעלה סגי לה וכן כתבו הגהות עכ"ל הב"י:
וגם הר"ן סבירא ליה כדעת הר"אש ז"ל דשני ליה בין חמץ לשאר איסורין וז"ל גרסינן בגמרא עלה דמתניתין דתנן השפוד והאסכלה מלבנן באור והא אנן תנן גבי קדשים השפוד והאסכלה מגעילן ופרקינן התם היתירא בלע הכא איסורא בלע ומהא שמעינן דכל היכא דהיתירא בלע אף הכלים הצריכין ליבון די להם בהגעלה ומכאן יש לדון לענין חמץ בפסח דאפילו כלים הצריכין ליבון בשאר איסורין שיהא די להם בהגעלה ע"כ הא קמן דלדעת הר"ן מחבת דצריכה ליבון בשאר איסורין דדי לה בהגעלה בפסח מטעם דהיתירא בלע:
אמנם הרשב"א דרך לו דרך אחרת וסבירא ליה בדין מחבת דגם לפסח צריכה ליבון וז"ל השפוד והאסכלה מלבנן באור דכבולעו כך פולטו ואלו תשמישן ע"י האור הן ואע"פ שהאסכלה כשכולין על גבה שטין אותה באליה או מושחין פניה בשמן אין רטיבות זה מצילה מהיות האש שולט בה לגמרי ואינו דומה לקומקמו' ומחמי חמין וליורות דמשקין מרובין ולפיכך מסתברא לי שאותה מחבת של מתכת שמטגנין בה בשר ודגים בשמן על גבי האש אין לה הכשר אלא בליבון כאסכלה ולא בהגעלה כיורה אלא שפעמים מטגנין בשמן מועט ורוב הפעמים שמן שבה כלה וחיורין ומוסיפין ופעמים שהשמן אינו מהלך על פני כולה והיא בולעת האיסור ממקום שאין השמן צף עליו והויא לה כתשמישה ע"י האש ולפיכך צריכה ליבון כאסכלה אבל בתוספתא מצאתי היורות ומחמי חמין והטיגונין והקומקמוסין מדיחין ברותחין אלמא מחבת שמטגנין בה כיורה ומחמי חמין ואפילו כן נראה לי שאין סומכין על התוספתא שאם היה הדבר כן מפני מה חסרו ממנה הטוגנין כשהביאוה בגמרא עכ"ל הרשב"א: והרב פ"ח נטה לדעת הרשב"א ז"ל ודחה פסק הב"י וכתב והמחבר בי"ד סי' קכ"א כתב וז"ל מחבת שמטגנין בה אע"פ שלענין חמץ בפסח די לה בהגעלה לענין שאר איסורין צריכה ליבון וצריך טעם למה דמ"ש ובס' ט"ו והש"ך כתבו דטעמא הוי משום דהיתירא בלע וכ"נ שם מלשון הב"י ולפי זה גם מחבת של בשר ושל חלב סגי ליה בהגעלה כיון דהיתירא בלע וזה תימא דא כ ק' דברי המחבר אהדדי שהרי בס"ד הצריך ליבון בשפודין משום דלית ליה שחמץ מקרי היתירא בלע וכמ"ש שם וכ"נ עוד בדין כסוי של ברזל שמשימין על החררה וכו והאריך שם בקושייתו וסיים דבריו ולכ"נ שפסק המחוזר הוא דיש לחוש לסברת הרשב"א שכתב כיון שרוב הפעמים תשמישו ע"י האור צריכה ליבון ואפילו נימא דלא הוי אלא מעוטא הרי העלינו בסי' ו' להחמיר כסברת האומרים דבכל כלי לא אזלינן בתר רוב תשמישו וא"כ עכ"פ מחבת צריכה ליבון אף בפסח עכ"ל הפ"ח:
ותמה אני על דבריו של הרב ז"ל ובמחילה מכבוד תורתו שלא הבנתי קושייתו במה שהקשה על דברי הב"י שכתב מחבת שמטגנין בה וכו' וצריך טעם למה והט"ז וש"ך כתבו דטעמא הוי משום דהיתירא בלע וכן נראה מלשון הב"י וזה תימא דא"כ ק דברי המחבר אהדדי וכו ומנין לו זה וכי בשביל טעם דהיתירא בלע נאמר דכלי שנשתמש בו ע"י האור כגון שפודין ואסכלאות דדי לו בהגעלה ואינו צריך ליבון זה אינו דהא בפירוש כתב הב"י דבכל כלי הולכין בו אחר רוב תשמישו וכיון שהשפוד נשתמש בו ע"י האור אין לו תיקון אחר אלא ליבון משום דכבולעו כך פולטו וסמי האי טעמא דהיתירא בלע מקמי האי טעמא דתשמישו ע"י האור אע"ג דכולהו איתנהו ביה בשפוד דאל כ מעתה אין דין ליבון כלל בפסח וזה לא מצינו בספרי הפוסקים דאפי"ל לדעת האומרים דחמץ מיקרי היתירא בלע אפ"ה מצריכים ליבון לכלי שנשתמש בו ע"י האור ואם הקילו במחבת הטעם הוא מפני שמשתמשין בה ע"י שומן או שום משקה אחר ואע"פ שלפעמים מתיבש השומן מה שאין כן בשפודין ואסכלאות והאי כדיניה והאי כדיניה ובודאי דבחנם דחק לפרש כן הרב פ"ח נגד פסק הרב ב"י ז"ל כנ"ל:
הרי בפירוש דלדעת הני רבוותא והם הר"אש והטור והב"י והר"ן דיש חילוק בדין מחבת בין חמץ לשאר איסורין דבשאר איסורין צריכה ליבון ובחמץ די לה בהגעלה ולדרך זו נטה המ"ע מפאנו ולא מהאי טעמא אלא מטעמא אחרינא וז"ל למה החמירו במחבת יותר מביורה כששתיהן נקחות מן הגוים שהמחבת צריכה ליבון והיורה בהגעלה סגי לה ובמחבת של ישראל להכשירה לפסח לא הצריכו בה אלא הגעלה והלא כלל גדול אמרו כבולעו כך פולטו וכשם שהיורה בולעת ע"י רותחין כך המחבת דאם לא כן לפסח נמי תבעי ליבון וכיון שלא הבדילו ביורה בין בליעת היתר לבליעת איסור למה יבדילו במחבת: תשובה ידוע שכל דיני הכשר כלים מפרשת מדין ילפינן להו וכתיב כל דבר אשר יבא באש תעבירו באש וטהר וכל אשר לא יבא באש העבירו במים הרי לא הקפידה תורה אלא על האמצעי המבליע שהוא יהא מפליט וביורה בין של גוים בין של ישראל רוב תשמישה ע"י מים והם והאש יחד אמצעים לאסור ולהתיר שבליעתה ופליטתה היא ע"י רותחין אבל מחבת רוב תשמישה בלי מים אלא ע"י שאר משקין כגון שמן והדומין לו ויש להם לגוים חלב מהותך וקרבי דגם טמאים ודם וחלב בהמה טמאה ושאר מינים כאלה שמטגנים בהם במחבת והיא בולעת איסור כל הטיגנים הללו מלבד בליעת הנבלה וכיוצא בה המתבשלת מהם ומבשלים בכל יום בשר וחלב ואין כאן אמצעי מבליע שאין א סור בגופו אלא האור בלבד מה שאין כן במחבת שבשלנו בה חמץ שכל הטיגונים שלנו מותרים בפסח וכשה מרותחין מבליעין החמץ בתוכה והחמץ הבלוע ע"י רותחין נפלט ע"י רותחין ומה שאנו צריכים להזהר בו כל ימות השנה הוא שאם אירע למחבת חולבת בת יומה שנתבשל בה בשר מטוגן בשומן שגם הוא מין בשר ואסור בחלב או מחבת של בשר בת יומה ונתבשל בה חלב אין לה הכשר אלא בליבון שהאור מפליט בליעה ראשונה ומשבחת בתבשיל והתערובות חוזרות ונבלעות בבלי ואין כאן אמצעי מבליע שאין איסור בגופו אלא האור בלב' ע"כ הרי בבירור דאף לדעתו ז"ל יש הפרש בין מחבת שלנו למחבת של גוים דבמחבת של גוים כיון שהיא בולעת מן איסורין שלהם צריכה ליבון מה שאין כן במחבת של חמץ דדילה בהגעלה וטעמו מפורש משום דהחמץ הבלוע שבה ע"י רותחין נפלט ע"י רותחין:
נמצינו למידין מכל הני רבוותא והם הר"אש והטור והב"י והר"ן והמ"ע מפאנו וגם הרבה מן האחרונים סוברים דבמחבת של גוים אע"פ שמשתמשין בה ע"י שומן או שום משקה אחר כיון שלפעמים מתיבש השומן לא מקרי תשמישה ע"י רותחין אלא תשמישה ע"י האור לפיכך השוו דינה לדין שפודין ואסכלאות וצריכה ליבון:
זכינו לדין ומעתה נבוא לנדון שלפנינו במה שנסתפק הח"ה במחבת שקנו אותה מן הגוים שאפו בה פאשטיל איך דינה להכשירה נימא דהגעלה מועיל בה כיון שאופין ע"י שומן או דילמא כיון שלפעמים השומן מתיבש צריכה ליבון נ"ל דדבר פשוט הוא וברור כשמש דמחבת זו צריכה ליבון לדעת כל הפוסקים ואין פוצה פה ומצפצף נגד דין זה וכולם שוים בו משום דכלי זה איסורא בלע ומפני זה אין מועיל לה הגעלה כיון שלפעמים מתיבש השומן ונמצאת מחבת זו בולעת ע"י האור בלי אמצעי ואפילו אם נאמר שאין השומן מתיבש כלל אלא נשאר במחבת כל זמן שאופין בה אע"פ כן זה לא מקרי תשמישו ע"י רותחין אלא תשמישו ע"י האור לדעת המ"ע מבאנו כדהוכחתי לעיל משום דהכשר כלים מבלי מדין ילפינן להו כדכתיב כל דבר אשר יבא באש וכו' ולא הקפידה תורה אלא על האמצע המבליע שיהא הוא המפליט וכו' וכיון שכן הוא לדעתו ז"ל ודאי ופשיטא דמחבת זו צריכה ליבון בכל ענין ואינו מועיל לה הגעלה:
אכתי פש גבן להשיב לחלוקה השנית ששאל הח"ה אם רוצה להכשיר מחבת שלנו לפסח דהשתא היתירא בלע די בהגעלה או דילמא דלא שנא וליבון בעי לזה אשיב דנראה מדברי הח"ה שזה מוסכם מכל הפוסקים והא ליתא דהא הרי"ף סבר דחמץ לא מקרי היתירא בלע וכן כתב הר"ן דכיון שהביא הרב אלפסי בהלכותיו דברים שנשתמש בהן ע"י האור כגון שפודין ואסכלאות ולא חילק כלל בדין זה לענין חמץ דינן כן וכן היא דעת הרמ"בן ז"ל דלא מקרי היתירא בלע אלא קדשים בלבד כדפריק התם בגמרא אבל חמץ לא מקרי אלא איסורא בלע והטעם מפורש התם ע"ש א"כ לפי דעת החכמים השלמים האלה דסבירא להו דחמץ מקרי איסורא בלע הוה אמינא שגם מחבת זו שבלעה חמץ כל השנה צריכה ליבון להכשירה לפסח אבל כיון דחזינא לרוב הפוסקים שהם הרא"ש והטור והב"י ודסמיכינן עלייהו דכולהו בחד שיטה אזלי וסבירא להו במחבת בפסח דמועיל לה הגעלה ואינה צריכה ליבון ואע"ג דבטעמא פליגי למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה מ"מ כיון דלענין הדין כולן שוין נ"ל דהכי נקיטינן:
זאת ועוד אחרת דאף מדברי הרמ"בם משמע כן וז"ל בהלכות חמץ ומצה וכן הסכינים מרתיח את הלהב ואת הנצב בכלי ראשון ואח"כ משתמש בהן במצה: וכתב ה' המגיד וז"ל ושפודין ואסכלאות לא נתבאר דינן בגמרא לענין חמץ ומצה ונחלקו בו המפרשים ז"ל יש מי שאומר שדינן כדין שאר האיסורין וצריכין ליבון ויש מי שאומר שכיון שמה שבלעו היה היתר די בהגעלה ואפשר שזהו דעת רבינו שהזכיר כאן בסכינין הגעלה ופ' י"ו מהלכות מאכלות אסורות בלוקח פכין מן הגוי הצריכן ליבון ולא הזכיר כאן ליבון כלל וע"כ והגהות מימוניות כתבו כל שתשמישו ע"י האור מלבנו באור וכו לכך כתב בעל הרוקח שכסוי קדירה שאפו עליו בצק צריכה לבון ומחבת שמטגנין בה כתב ראבי"ה דסגי בהגעלה והכי נהגו דלא חילקו חכמים לענין חיוב חלה בין טיגון לבשול וכן לא חילקו בין יורה ליורה אע"פי שיש יורה שמטגנין בה חלבים אמנם רא"ם כתב שאפילו דבר שתשמישו ע"י האור סגי בהגעלה ברותחין גבי מאני דפיסחא כיון שבשעת בליעתן היה היתר דק"ל כרב אשי כדמסיק בשילהי ע"ז דכל מילתא דהיתירא אע"ג דכי פליט איסורא קא פליט אע"ג דתשמישו באור סגי ליה ברותחין ולדידיה אפילו שפודין ואסכלאות שתשמישו ע"י האור סגי ברותחין ולא נהגו העם כדבריו עכ"ל הגהות: הא קמן דגם לדעת הרמ"בם ז"ל במחבת בפסח די לה בהגעלה וא"כ כיון שהר"אש והר"ם ז"ל מסכימים לדעת א' אע"ג דהרי"ף פליג עלייהו הכי נקיטינן כפי הכלל גדול שהוא בידינו מהרב ב"י ב"ש בנדון זה שהרבה מן הפוסקים מסכימים לדעתם ז"ל:
הכלל העולה הוא כיון דמחבת זו שקנו אותה מן הגוים משתמשים בה ע"י שומן וקרבי דגים טמאים ושאר דברים האסורים ודאי דצריכה ליבון לדעת כל הפוסקים ולית דין צריך בשש אבל מחבת שלנו שנשתמשנו כה חמץ כל השנה בזו די לה בהגעלה כיון דאיכא הני רבוותא דסבירא להו דחמץ מקרי היתירא בלע זהו הנראה לעניות דעתי להלכה ולא למעשה וה' יצילני משגיאה כי דעת מחני פליאה נשלם ונגמר ליום שלשה ועשרים לחדש חשון בסדר ובשנת ישלח מלאכו אתך ו הצליח דרכך לפ"ג:
כ"ד הצעיר שלמה סרוק יצ"ו:
בבית היתומים מהמנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: וגם נדפס אצלם מסכת סוכה עם פירש"י ותוספות ופסקי תוספות ורבינו אשר ופסקי הרא"ש ופי' המשניות להרמ"בם וגם נר מצוה ותורה אור ומסורת הש"ס וגם חידושי מהרש"א הכל כאשר נדפס בש"ס הגדולים באמשטרדם לא יחסר כל בו. בכרך קטן: