שאלה ב' סוחרים ראובן ושמעון שנשתתפו בסך מה לשלוח סחורות ללוי למדינת הים וחוץ מזה היו שולחים ג"כ סחורות אחרות כל אחד לעצמו ואירע ששכרו עשרה לאסטריס בספינה אחת הליכה וחזרה ושלחום מלאים סחורות ללוי וכתבו לו שישתדל למוכרים או להחליפם בסחורות אחרות היוצאות במדינתם ולוי השתדל בכל מאמצי כחו ולא מצא למכור כל הסחורות ולא להחליפם ולא מילא כ"א חמשה מסחורות השותפות והחמשה האחרים מילא אותם מסחורות שמעון ובחזרת הספינה נפלה קטטה בניהם ובאו לדין ראובן טוען ששמעון לבדו ישלם שכר חזרה של החמשה לאסטריס שבאו מלאים מסחורתו שבלאו הכי היה צריך לוי לשכור בספינה אחרת לשלוח לו סחורתו ושמעון טוען שאין מגיע לו לבדו לשלם שזה דומה לזה נהנה וזה לא חסר שבלאו הכי היו חוזרים רקנים ומזלו גרם שמצא מקום זה וראובן חזר והשיב שאין זה דומה לזה נהנה וכו' שאם לא היו ללוי אלו הסחורות היה משכיר אלו הלאסטריס לסוחרים אחרי' והשיב שמעון שאין דרכו של לוי להשכיר ספינות אלא למכור סחורות יוצא דינם לאור ומ"ה תמ"ש:
תשובה מאמרם ז"ל בבא מציעא בפרק האומנין דף ע"ט ע"ב ת"ר השוכר את הספינה ופרקה לה בחצי הדרך נותן לו שכרו של חצי הדרך ואין לו עליו אלא תרעומת היכי דמי אילימא דקא משכח לאגורה אמאי אית ליה תרעומת ואי דלא קא משכחא לאגורה כוליה אגר' בעי שלומי לעולם דקא משכח לאגרה אלא אמאי אית ליה תרעומת משום רפסתא דספינתא אי הכי טענתא מעלייתא הוא וממונא אית ליה גביה אלא מאי פרקה דפרקה לטועני' בגויה אלא מאי תרעומת משום שנוי דעתא אי נמי לאשלא יתירא ע"כ בגמרא:
ופרש"י השוכר את הספינ' ופרק לה בחצי הדרך קא סלקא דעתין ששכרה עד מקו' פלוני בכך וכך וכשהגיע לחצי הדרך פרקה והוציא חבילותיו ממנה: ואין לו לבעל הספינה עליו אלא תרעומת: לאגורה להשכירה לאחרים: רפסתא דספינתא ריעוע הספינה שמתרועעת בהוצאת חבילות ובהכנסת חבילות דפרק' לטועניה בגוה בחצי הדרך הוסיף לתת בה חבילות שהיו לו לשם והוא התנה מתחלה לכך ליתן בתוכה כאשר ירצה והשכר לפי חשבון המשואו' והדרך הילכך נותן לו שכר תוספת המשוי של חצי הדרך: משום שינוי דעתא הייתי סבור ללכ' מהר ולחזור מהר: לאשלא יתירה צריך אני לקנות חבלים ביוקר כאן שכשהספינה מכבדת צריך להפליגה אל אמצעי' הנהר למקום מים עמוקים שלא תהיה גוששת וצריך חבלים ארוכים ואתה לא הודעתני שאכניס חבלים הצריכים לה ע"כ לענינינו:
והנה רש"י ז"ל פיר' דפרקה לטועניה בגוה בחצי הדרך הוסיף לתת בה חבילות שהיו לו לשם וכו' גם פירש הוא ז"ל שינוי דעתא הייתי סבור ללכת מהר ולחזור מהר ומחילה מכבוד תורתו לפי פירושו מה תרעומות יש עליו משנוי דעתא הלא בעל הספינה היה לו להחזיק טובה לשוכר שנותן לו שכר אחר שלא עלה על דעתו וגם משפט הלשון של שינוי דעתא לא יחול לפי פירושו והיה לו לבעל התלמוד לומר משום כובד הספינה אמנם רבינו הגדול פי' כל הסוגי' בענין אחר ת"ר השוכר את הספינה ופרקה בחצי הדרך נותן לו שכרו של חצי הדרך ואין לו עליו אלא תרעומ' אוקימנ' דפרקה וטעונה בגוה כגון דזבניה לטועניה לאניש אחרינא ונחת איהו וסליק אידך בדוכתיה דשקליה לההוא פלגא דאגרא דפש ליה מההוא אחרינ' כגון האי הוא דלית ליה עליה אלא תרעומת משום שינוי דעתא אי נמי משום דבעי אשלא יתירא אבל היכא דפריק ליה לטועניה די בגויה כוליה אגריה בעי למיתב ליה ואי משכח לאגוריה לאיניש אחרינא בדוכתיה מוגר ובעי למיתב אגר רפיסתא דספינתא ואפילו הכי אית ליה נמי תרעומת עליה משום שינוי דעתא ואשלא יתירא:
הוכרחתי להעתיק דברי הרי"ף ז"ל לפי שמצאתי להרמב"ם ז"ל בהלכות שכירות פרק ה' הפך רבנו הגדול והפך הגמרא וזה לשונו השוכר את הספינה ופרקה בחצי הדרך נותן לו שכר כל הדרך ואם מצא השוכר מי שישכיר אות' לו עד המקום שפסק שוכר ויש לבעל הספינה עליו תרעומת וכן אם מכר כל הסחורה שבספינה לאיש אחר בחצי הדרך וירד ועלה הלוקח מטל שכר חצי הדרך מן הראשון ושכר החצי מזה האחרון ויש לבעל הספינה עליו תרעומת שגרם לו לסבול דעת איש אחר שעדיין לא הורגל בו וכן כל כיוצא בזה ע"כ הנה בחלוקה הראשונה שכתב השוכר את הספינה ופרקה בחצי הדרך נותן לו שכר כל הדרך זה הוא מה שכתב רבנו הגדול אבל היכא דפריק ליה לטועניה די בגויה כוליה אגריה בעי למיתב ליה גם בחלוקה השלישית שכתב וכן אם מכר כל הסחורה שבספינה לאיש אחר בחצי הדרך וירד ועלה הלוקח נוטל שכר חצי הדרך מן הראשון ושכר חצי מזה האחרון נמשך בפירושו לדעת הרי"ף ושלא כדעת רש"י ז"ל שפירש שהוסיף לתת בה חבילות וכו' זאת החלוקה כתבה רבנו הגדול בתחלת הסוגיא השוכר את הספינה ופרקה בחצי הדרך נותן לו חצי הדרך ואין לו עליו אלא תרעומת אוקימנא דפרקה וטעונה בגוה כגון דזבניה לטועניה לאיניש אחרינא ונחת איהו וסליק אידך בדוכתיה דשקליה לההוא פלגא דאגרא דפש ליה מההוא אחרינא אבל בחלוקה השנייה שכתב ואם מצא השוכר מי שישכיר אותה לו עד המקום שפסק שוכר ויש לבעל הספינה עליו תרעומת זאת החלוקה הפך דברי רבינו הגדול שכתב בסוף דבריו ואי משכח לאגוריה לאיניש אחרינא בדוכתיה מוגיר ובעי למיתב רפיסתא דספינתא ואפי' הכי אית ליה נמי תרעומת עליה משום שינוי דעתא ואשלא יתירה ודברי הרב הם דברי הגמרא משום רפיסתא דספינת' אי הכי טענתא מעלייתא הוא וממונא אית ליה גביה אם כן מדברי התלמוד ומדברי הרי"ף שצריך לשלם השוכר לבעל הספינה רפיסתא דספינתא והנה הרמב"ם ז"ל לא כתב בזאת החלוקה כי אם תרעומת בלבד ולא פירעון רפיסתא דספינתא שהוא ממון וכבר השיגו בעל הריב הראב"ד ז"ל אמר אברהם בזה טענת ממון יש לו עליו ע"כ לשונו גם הרב המגיד הודה להראב"ד ז"ל א"א לפי הגמרא בזה טענת ממון יש לו עליו ע"כ וכן הוא האמת שחייב לו רפסתא דספנתא פירוש דריסת הרגל כי כשפורק זה ומוציא סחורתו ונכנס אחר ומכניס בה משאו מרעי ליה לספינת' ומפסדי לה והוא ממון גמור ומבואר זה בגמרא ובהלכות ונראה לע"ד להליץ בעד הרמב"ם שהוא ז"ל לא נעלם ממנו דברי המקשן ממונא אית לי גביה ודברי הרי"ף רבו אלא לא נחת אלא לעניין שכירות שהוא העיקר ולהורות הגם שהברייתא אמרה משלם לו חצי הדרך כתב הוא ז"ל משלם ככל הדרך וכמסקנא דגמרא דפרקיה לטעניה בחצי הדרך וכוליה אגרא בעי לשלומי והם הם דברי רבנו הגדול אמנם לעניין רפסתא דספינתא הוא דבר מועט לא חש לכתוב בחבורו ובודאי צריך לשלם לבעל הספינה שהיא טענה אחרת מלבד השכירות והיא טענה בפני עצמה אין שייכות לה מפאת השכירות זהו מה שנראה לי להליץ בעד הרב:
ודע שהטור ח"מ סימן שי"א רוח אחר' עמו בזאת החלוקה השוכר את הספינה להוליך בה סחורה למקום פלוני ופרקה בחצי הדרך אם אינו מוציא אחר שישכרנ' ממנו צריך ליתן לו שכר כל הדרך אלא שינכה לו שאינו דומה הבא טעון להבא ריקן וכו' וזה הפך דברי הרמב"ם והרי"ף רבו שלא כתבו שינכה לו אלא משלם לו כל הדרך ומה גם הרב המגיד שפירשו מבואר שאינו מנכה לו בפרק ה' מהלכות שכירו' השוכ' את הספינה ופרקה בחצי הדרך נותן לו שכר כל הדרך זה מבואר בסוגית הגמרא אי דלא משכח לאגורי כולי' אגריה בעי למיתב ליה ופירשו ז"ל שאינו מנכה לו כלום שכיון שספינה קיימת יכול לומר לו אנא הא קאימנא ואינו דומה לספינה סתם ויין זה וטבעה ספינה שמנכה לו לפי שלשם אין ספינ' קיימת עכ"ד ולכן הרב בית יוסף פסק בשלחנו הטהור כדברי הרי"ף והרמב"ם שאינו מנכה לו ומן התימה על הרב ז"ל שפסק ג"כ בחלוקת אם מצא השוכר מי שישכיר אות' לו עד המקום שפסק שוכר ויש לבעל הספינה עליו תרעומת ולא כתב שישלם לו שכר רפסתא דספינתא וצ"ע:
ומעתה נבוא להשיב שולחי דבר שאלתנו שבאמ' שדברי השאלה הם מגומגמים תחלה מה שטוען ראובן ששמעון לבדו ישלם שכר חזר' בודאי שכך הוא שישלם לבעל הספינה גם טענת שמעון שאין מגיע לו לבדו לשלם אינה מובנת שהרי שמעון יצא ידי חובתו מבעל הספינה משני לאסטריס וחצי שמגיע לו בחלקו סוף הכל כל השאלה במבוכה גדולה ואין לה שחר וכדי להבין דברי השאלה אערוך תחלה מה הוא משפט הנהוג בין התגרים וזה הוא שכירות מקום בספינה לשכור עשרה או ארבעה וחמשה לאסטריס הליכה והובאה וכל לאסטרי מסחורות ידועות כבידות ארבעת אלפים ליטריס ואחרים כמו שקדים וכדומה שלשת אלפים ושש מאות ליטריס ומסחורות שיש בהם נפח כמ וארגזים לפי חשבון הנקרא בלע"ז פיי"ס ויש מי ששוכר הובאה לבד ולא הליכה ויש מי ששוכר הליכה לבד ולא הובאה וכל זה נעשה ע"י נוטריס פובליקוס עם חתימת ידי התגר ורצונם בזה בין אם באו מליאים הלאסטריס בין אם באו ריקנים צריכים לשלם ודין זה על צד המשפט וקו היושר הגע עצמך אם שכרו מקום בספינה כל לאסטרי בעד חמשים פרחים וכשהגיע הספינה למחוז חפצה באו אחרים ואמרו לבעל הספינה אנחנו נקח ממך כל לאסטרי במאה פרחים אינו יכול לתת להם מקום שכבר הם מושכרי' לבעליהם כן ג"כ אם קוריספונדינטי אינו יכול למלאת כל הלאסטריס ובאו ריקנים צריך השוכר לשלם לבעל הספינה וזה ג"כ מה שכתב הרב המגיד דיכול לומר לו אנא הא קאימנא רצונינו לומר שמקום הספינה הוא שלך מלאהו או השבהו ריקן אמנ' אם אדם בעל שכל הקורספונדיטי יכול לשלוח סחורת ראובן במקו' שמושכר לשמעון וכך כותבים בתוך הקונוסי"מיינטו והוי זה נהנה וזה אינו חסר זהו משפט ותור' שכירות הלאסטר'ס בין התגרים ולפי זה המונח ראובן ושמעון ששכרו עשרה לאסטריס ובאו חמשה הם מחוייבי' לשלם לבעל הספינה ה' שבאו ריקנים אמנם שמעון שבאו לו ה' יצא ידי חובתו מפאת מה שעלה לו בחלקו דהיינו שני לאסטריס וחצי והב' לאסטריס וחצי הנשארים מן החמשה ישלם אות' לבעל הספינה מחדש וראובן ישלם לבעל הספינה שני לאסטריס וחצי שבאו ריקנים זהו הדין הנהוג בין התגרים ובעלי הספינות ולפי זה מה שטוען שמעון שאין מגיע לו לבדו לשלם רצונו לומר שאינו חייב כלום שהרי הוא יצא ידי חובתו מבעל הספינה מה ששכר ממנו בחלקו המגיע לו בעשר לאסטריס ששכר מבעל הספינה עם ראובן וגם יש לו לשלם שנים וחצי אחרים שבאו בשמו וראובן ישלם שנים וחצי שבאו ריקנים וזהו אם הקוריספו"נדינטי לא עשה השתדלות לכתוב בתוך הקונוסימנטו ששלח ה' לאסטריס לשמעון במקום שלקחו ראובן ושמעון מקום מושכרי בספינה אבל אם לוי דהיינו קוריספונדיטי עשה כראוי וכנהוג בין התגרים לשלוח במקום ששכרו בספינה הם פטורים מבעל הספינה וראובן יעשה חשבון עם שמעון והוי זה נהנה וזה חסר וזה דבר פשוט והאריכות יותר בזה הוא למותר ובפרט מה שכתב הרמב"ם בהרבה מקומות שאף שיהיה דינא דגמרא הפך התגרי' אנו הולכים אחר מנהג התגרי' וחוקי המדינה זהו מה שהורונו מן השמי' עד שיבא בהכלי מלך מארי דאתרא:
בסדר ובשנת את משפטי תעשו ואת חקתי תשמרו לפ"ק:
כה דברי המר והנמהר טרוד בטרדי הזמן והפרנסה
חייא כהן די לארא