שאלה קדירה של איסור שבשלו בה היתר ולא היתה בת יומה ונצטנן התבשיל ועתה לשאול הגיעו אם מותר להחם אותו תבשיל באותה קדירה עצמה של איסור מי אמרינן כיון שכשבשלו באותה קדירה היה בדיעבד ונותן טעם לפגם מותר בדיעבד מותר א"ד כיון שכשמחממים התבשיל חוזר ונותן טעם האיסור ואף שהוא לפגם אסור לכתחלה ואסור ואת"ל שאסור לעשות כן עדיין מבעיא לן אם מותר להחם אותו תבשיל בקדירה אחרת מי אמרינן כיון שכשמחממים התבשיל לא נתוסף בו טעם איסור מותר א"ד כיון שאותו טעם של איסור שהיה בו חוזר ונעור כשמחמים אותו והוי כמו לכתחלה ואסור על הכל יבוא דברך ותשובתך הרמת' ומ"ה תמ ש אכ"יר:
תשובה גרסינן במסכת ע"ו סוף פרק השוכר דף ע"ה ת"ר הלוקח כלי תשמיש מן הגויים דברים שלא נשתמש בהם מטבילן והן טהורין דברים שנשתמש בהן ע"י צונן כגון כוסות וקיתוניות וצלוחיות מדיחן ומטבילן והן טהורין דברים שנשתמש בהן ע חמין כגון היורות הקמקומים ומחמי חמין מגעילן ומטבילן והן טהורין דברים שנשתמש בהן עי' האור כגון השפודין והאשכלאות מלבנן ומטבילן והן טהורין וכולן שנשתמש בהן עד שלא יטביל ושלא יגעיל ושלא ילבין תני' חדא אסור ותני אידך מותר ל"ק הא כמאן דאמר נותן טעם לפגם אסור הא כמאן דאמר נותן טעם לפגם מותר ולמאן דאמר נותן טעם לפגם מותר גיעולי גויים דאסר רחמנא היכי משכחת לה חמר רב חייא בריה דרב הונא לא אסרה תורה אלא קדירה בת יומא דלאו נותן טעם לפגם הוא מכאן ואילך לישתרי גזירה קדירה שאינה בת יומה משום קדירה בת יומא ואידך קדירה בת יומא נמי מפגם פגימא ע"כ בגמרא:
ופרש"י גיעולי נכרים דאסר רחמנא במדין דכתיב תעבירו באש וטהר דבעי הגעלה היכי משכחת לה: בת יומה שבשיל בה הגוי היום אבל בשל בה אתמול כבר הפיג בה טעמו בלינת לילה ושוב כשפולטו בתבשיל אחר אינו אלא לפגם: מכאן ואילך לישתרי אף לכתחלה:
ומשמע מפירושו ז"ל דלינת לילה פוגמת ולא בעינן מעת לעת שכתב הפיג טעמה בלינת לילה וכן פי' ר"ת דלא בעינן מע"ל ונתן טעם לדבר שלא היה דרכם בימים קדמונים לבשל בלילה כדמשמע בפ"ק דברכות בזמנים שקבעו לק"ש זמן שכיבה בכהנים ועניים וכל אדם וזכר לדבר דלינת לילה מיקרי עיבור צורה והוי דברים קל וחומר אם אוכל שהוא בעין מעבר צורתו בלילה כ"ש איסור הנבלע בקדירה ולישנא דבת יומא משמע שבשיל בה היום מדלא קאמר לא אסרה תורה אלא קדירה מע"ל ודוקא שעמדה כל הלילה בלא בישול שאין ידוע מה גורם להפיג הטעם תחלת הלילה או סופו או כולו אבל מע"ל לא בעינן ואני אומר שגם לדעת רש"י ור"ת יש בדבר להקל ולהחמיר שאם בשלו בה סמוך לחשיכה בלינת לילה מיקרי שאינה בת יומא ואם בישלו בה בעמוד השחר צריך להמתין עד למחר באותו זמן וכן נראה דעת הר"ן כסברת ר"ת והר"אש ז"ל האריך בזה והביא דבריר ת ונשא ונתן בדבר ובסוף דבריו כתב כל דחקים הללו צריכים אנו לומר לפי רבותינו שאינם מצריכים מעת לעת אבל אם באנו להצריך מעת לעת שפיר טפי עכ"ד ז"ל נראה לדעתו שצריך מע"ל וכן נראה דעת בעל התרומות וכן פסק הטור וב"י בסי' קכ"א:
ברם הרמב"ם ז"ל רוח אחרת אתו ודבריו ברורים כשמש בצהרים ותלה הדבר לאור היום ולא לאור הלילה שכתב בפרק י"ז מהלכות מאכלות אסורות הלכה א' קדירה של חרס שנתבשל בה בשר נבלה ובשר שקצים ורמשים לא יבשל בה בשר שחוטה באותו היום ואם בשל בה מין בשר התבשיל אסור בשל בה מין אחר בנותן טעם לא אסרה תורה אלא קדירה בת יומה בלבד הואיל ועדיין לא נפגם השומן שנבלע בקדירה ומדברי סופרים לא יבשל בה לעולם לפיכך אין לוקחין כלי חרס ישנים מן הגויים שנשתמשו בהם בחמין כגון קדירות וקערות לעולם ואפי' היו שועים באבר ואם לקח ובשל בהם מיום השני והלאה התבשיל מותר ע"כ הרי שתלה הדבר ביום לפי דבריו ז"ל אם נשתמשו בקדירה שעה אחת קודם שיאור היום ביום שלאחריו מיקרי שאינה בת יומה וזו דעת שלישית וכותיה מסתבר שהרי לכל הפירושים קשה דהיינו לדעת רש"י ור"ת שהצריכו לינת לילה בגמר' לא הזכירו אלא בת יומא ולא בת לילה ולדעת הר"אש והטור שהצריכו מע"ל היה להם בגמר' לפרש בהדיא מע"ל אבל לדעת הרמב"ם ז"ל ניחא שתלה הדבר ביום:
ותמהני על הרב כסף משנה שכתב בדין זה דברי רבינו סתומים בפי' בת יומא ומנהג העולם כר"י שכל שלא שהה מע"ל הו בת יומה ע"ש ומחילה מכ"ת אדרב דברי הרמב"ם ז"ל מפורשי' שכל זמן שלא אמר מעת לעת ודאי לא בעינן שהרי כפל הדבר שני פעמים שכתב בתחלת ההלכה באותו היום ובסוף ההלכה כתב ואם לקח ובשל בהם מיום השני והלאה התבשיל מותר הרי שתלה הדבר ביום ולא אשתמיט בחדא דוכתא לכתוב מעת לעת ודאי לא בעינן שהרי בכל המקומות שאנו צריכים מע"ל הוא מדקדק בלשונו הצח לכתוב בצדו מע"ל ואחד מהם הוא בהלכות יין נסך פרק י"א נאדות הגויים וקנקניהם שהכניסו בהם הגויים יינם אסור ליתן לתוכן יין עד שישנן חדש או עד שיחזירן לאור עד שיתרפה הזפת שעליהן או שיחמו או שיתן לתוכו מים ג' ימים מעת לעת ומערה המים ומחליף מים אחרים כל מעת לעת ג' פעמים בשלשת הימים וכו' הרי לך בהדיא כשאנו צריכים מע"ל הוא מפרש הדבר ב' פעמים וכופל הדברים במלות שונות ומבררם ומבארם היטב וא"כ אם היה בנ"ד כך שאנו צריכים מע"ל היה לו לפרש וכל זמן שלא פירש אין אנו אחראין לזה ואדרבא מן הגמרא משמע שאין צריך מע"ל ודי בזה:
אכן צריכים אנו לבאר דבריו ז"ל שהם עניים במקום א' ועשירים במקום אחר מה הפרש יש בין רישא לסיפא דברישא קאמר ואם בשל בה מין בשר התבשיל אסור ובסיפא קאמר בשל בה מין אחר בנותן טעם ועוד למה פסיק ותני ברישא התבשיל אסור ולמה לא יהיה לו ביטול כשאר איסורין אכן הרב ז"ל סמך על מה שכתב בפרק ט"ו מהלכות מאכלות אסורות וז"ל דבר אסור שנתערב בדבר מותר מין בשאינו מינו בנותן טעם ומין במינו שאי אפשר לעמוד על טעמו יבטל ברוב ובהלכה ה' כתב זהו מן התורה אבל מדברי סופרים מין במינו שאי אפשר לעמוד על טעמו שיעורו בששים או במאה או במאתים וכו' הרי דבריו צודקים זה עם זה ולפיכך כתב ברישא קדירה של חרס שבשל בה בשר נבלה ואח"כ בשל בהבשר בשר דהיינו מין במינו שאי אפשר לעמוד על טעמו התבשיל אסור ובחלוקה השנית דהיינו מין בשאינו מינו בנותן טעם וכן כתב ג"כ בפרק ט מהלכות אלו קדירה שבשל בה בשר לא יבשל בה חלב ואם בשל בנותן טעם דהיינו מין שאינו מינו אלא שעדיין צריכים לתרץ למה בחלוקה הראשונ' פסק סתם התבשיל אסור וי"ל דס"ל להרב ז"ל שאין קדירה של חרס שמחזקת ששים בתוכה דהא בכולה קדירה משערינן דלא ידעינן כמה בלעה ואפי' לדעת הרב בית יוסף דיש קדירה שמחזקת ששים בתוכה דוקא כשנחושתה דקה כמ"ש הוא בסי' צ"ג אבל של חרס מודה הוא ז"ל שאי אפשר להיות ששים במאכל נגד הקדירה ובזה נסתלקה טענת הכסף משנה למה נקט הרמב"ם ז"ל בלשונו קדירה של חרס ולא קדירה סתם שהרי הדין שוה בקדרה של חרס או של מתכת אבל למאי דכתיבנא אתי שפיר ובדיוקא נקטה דבשלמא בחלוקה השנית דהיינו מין בשאינו מינו די לנו בנותן טעם ואין אנו צריכים ששים לא איכפת לן אם היא של חרס או של מתכת אבל בחלוקה הראשונה דהיינו מין במינו דבעינן ששים מדרבנן פסק סתם התבשיל אסור שאי אפשר להיות במאכל ס' כנגד הקדרה כן נראה לע"ד:
אלא אי קשיא הא קשיא מדי עוברו באמתחות דפוסקים חיפוש מחיפוש למצא דברי חפץ ובפרט דברי הרמב"ם ז"ל אשר דבריו עריבים לי נאמנים דברי אוהב עמוד ההוראה דרך נכוחה למבין וישרה למוצאי דעת מצאתי שדבריו סותרים זה את זה בפ"טו מהלכות תרומות הלכה י"ט קדירה שבשל בה תרומ' לא יבשל בה חולין ואם בשל בנותן טעם ואם שטף הקדירה במים או ביין הרי זה מותר לבשל בה בשל במקצת הכלי אין צריך לשטף את כולו אלא שוטף מקום הבישול בלבד עכ"ד והנה כל מעיין יראה שהוא סותר ממה שכתב במאכלות אסורות שאוסר כל התבשיל אם הוא מין במינו ובכאן כתב דבשטיפה בעלמא סגי ובפרט בר פלוגתיה הראב"ד כבר השיגו וז"ל א"א הפליג ושטף שלא מצינו שטיפה אלא בצונן ודרך העברה וזה צריך הגעלה בחמין ואח"כ שטיפה בצונן משמעתא דזבחים פרק דם חטאת ודוקא קדירה של נחשת אבל של חרס אין לה תקנה עכ"ל ז"ל ובאמת שהשגתו השגה גדולה שכן נראה פירוש הסוגיא בפרק דם חטאת והכסף משנה הליץ בעד הרב וז"ל והנה מצאתי שנשאל רבינו מחכמי לוניל על זה והשיב שסמך בזה על המשנה השנויה בסוף תרומות המערה מכד לכד נוטף ג' טיפין ונותן לתוך חולין הרכינה ומיצת הרי זה תרומה וזהו פירושה המערה כד שהיה בו יין או שמן של תרומה עד שנתרוקן ונפסק כל הניצוק והתחיל המשקה לנטף טפה אחר טפה אינו בריך להמתין עד שיפסקו כל הטפין אלא כיון שירדו ג' טפין טפה אחר טפה דיו ונותן לתוכה חולין מיד ואין הצחצוחין הנשארים מדמעין ואם הרכינה על בדה אחר שנטפו ה"ג טפין עד שנתקבצו כל כל הצחצוחין שבכד ונתמצו למקום אחד אותו הנמצה תרומה שמענו ממשנה זו שאין הקדירה שנתבשל בה תרומה צריך הגעלה אלא שטיפה בלבד וק"ו הדברים ומה אם היין או השמן הנשאר בדפני הכד אינו מדמע אע"פי שאילו הרכין הכד על צדה היה מתמצה ממנה תרומה המדומעת וכל הצחצוחין עצמם הנשארים הם של תרומה קו' לקדירה שנבלעה תרומה בחרסיה שיעלה על הדעת שיצא אותו שנבלע וידמע שזה שנבלע בחרסיה אין בו ממש ולא הוא עין התרומה אלא המים שנתבשלה בהם התרומה הם הנבלעים בקדירה ואין לאותו היוצא אם יצא ממש ולא טעם ולפיכך אנו אומרים שאין הקדירה צריכה אלא רחיצה בלבד ולא הצרכתי רחיצה אלא מפני שהיא ע"י האור להחמיר אבל ליתן לה חולין ע"י צונן אינה צריכה רחיצה כמו המערה מכד אל כד זהו דעתי בדבר זה ומפני הלכה זו לא הצרכתי הגעלה לתרומה עכ"ל:
ואני אומר אם קבלה נקבל ואם לדין יש תשובה על תשובה זו חדא ועוד קאמינא חדא דאין הנדון דומה לראיה דלא דמי המערה מכד לכד לנ"ד דהתם הכל צונן ואחר שירד טיפין טיפין אי אפשר שישאר בה כ"כ שאין החולין מבטלין אותם שהרי תרומה עולה באחד ומאה כמ"ש הוא ז"ל בהלכה י"ח יין של תרומה שנפל על גבי פירות ידחם והם מותרות לפי שהכל בצונן אבל אם היה ע"י בשול היה אוסר התבשל כמ"ש בהלכה ז' בבל מחותך שנתבשל עם התבשיל אם הבצל תרומה והתבשיל חולין ויש בו טעם הבצל הרי התבשיל אסור לזרים הרי שהדין מתחלק אם הדבר הוא בצונן או אם הוא בחמין א"כ בנ"ד שבשל בקדירה של תרומה ונבלעה תרומה בחרסיה מאחר שהוא עי האור היא בולעת כ"כ ואפי ששים כנגד התבשיל אין בה כמו שהוכחתי למעלה א"כ אין הנדון דומה לראיה ועוד דבריתא שלימה בחולין דף צ"ז קדירה של תרומה שבשל בה תרומה לא יבשל בה חולין ואם בשל בנותן טעם ומסקנת הגמר' בזבחים פרק דם חטאת שלאחר הגעלה צריך שטיפה כמו שהשיג הראב"ד ז ל ואף שנאמר שמשנה דתרומות משמע דלח צריך לא די בזה נגד תלמוד ערוך ואין לנו לפסוק הדין מן המשנה במקום תלמוד ערוך בשני מקומות ובריתא ערוכה וצ"ע:
ואם לא היתה תשובה זו הייתי מיישב דברי רבינו הרמב"ם בטוב טעם ואסלק השגת הראב"ד ז"ל ויבואו כל הסוגיות בשלום יחדיו ושיעור הדברים לדעתו ז"ל כך הם דע דאיתא בגמרא דזבחים דף צ"ד במתני' כלי חרס שנטמא נכנס ושוברו במקום קדוש כלי נחשת שנטמא מורקו ושוטפו במקום קדוש ובגמר' דף צ"ו ת"ר חטאת אין לי אלא חטאת קדשי קדשים מנין ת"ל ק"ק יכול שאני מרבה את התרומ' ת"ל חותה פרט לתרומה וכו' ופריך תלמודא ותרומה לא בעיא שטיפה ומריקה והתניא קדירה שבשל בהבשר לא יבשל בה חלב ואם בשל בנותן טעם תרומה לא יבשל בה חלב ואם בשל בנותן טעם אמר אביי לא צריכא לדאמר מר בשל במקצת כלי צריך מריקה ושטיפה כל הכלי ופירוש דבריו אבל תרומה אינו צריך אלא במקום הכלי בלבד ורב אמר לא צריכא לדאמר מר במים ולא ביין במים ולא במזג הא אפילו במים ואפי' במזג וכו' הרי בין לאביי בין לרב צריך הגעלה לקדירה של תרומה אבל לא אימעיט מאותה אלא לאביי בתרומה הקילו שאין טעון מריקה ושטיפה אלא במקום התבשיל בלבד אבל לא כל הכלי ולרב בתרומה הקילו שאפילו ביין יכול לעשות מריקה ושטיפה ובאיזה קדירה אמרו בקדירה של נחשת דעלה קאי מתני' מריקה ושטיפה דאילו כלי חרס כתיב בהדיא גבי חטאת וכלי חרס אשר תבושל בו ישבר ואם בכלי נחשת בושלה ומורק ושוטף במים וכך הם דברי הרמב"ם קדירה שבשל בה תרומה לא יבשל בה חולין ואם בשל בנותן טעם כמו הבריתא ואם שטף הקדירה במים או ביין אחר שבשל בה תבשיל של חולין נעשה התבשיל של חולין כמו הגעלה וא"כ אין אנו צריכין עכשיו אלא לשטיפה ומריקה לזה אמר דבתרומה לא החמירו להיות שטיפה ומריקה במים דוקא שהרי בתרומה הקילו ופסק כרב ומותר לבשל בה מכאן ואילך אבל עדיין קשה אפשר שלא היתה מלאה כשבשלו בה תבשיל של חולין וא"כ אין זו הגעלה לזה אמר בשל במקצת הכלי אין צריך לשטף את כולו אלא שוטף מקים הבישול בלבד ובאיזה קריר' אמרו בגמרא שצריך שטיפה ומריקה בשל נחשת לזה כתב רבינו כאן קדירה שבשל בה תרומה ולא קתני של חרס כמ"ש בהלכות מאכלות אסורות ובזה נסתלקה טענת הראב"ד ז"ל כנלע"ד:
ואם נפשך לומר וכי אפשר להיות התבשיל עצמו במקום הגעלה אף אתה אמור לו אל תתמה על זה שהרי כתב הרשב"א בת"ה הארוך בסוף הבית (ה"ד) בשל ירקות בקדירה של בשר מותר לבשל בה אח"כ גבינה שכבר נתמעט בה כח בלע הבשר ונקלש עד שאין ראוי לחול עליו שום איסור בשר בחלב בד"א כשבלע היתר אבל בלע איסור לעולם הוא באיסורו עד שיגעיל הראוי להגעיל וילבן הראוי ללבן ע"כ וגם נ"ד תרומה היא היתירא בלע שהרי מותרת לכהן כמו בשר בחלב שכל אחד בפני עצמו מותר משא"כ בקדירה בלועה משקצים ורמשים דהיינו איסורא בלע וטעמו של הרשב"א ז"ל מדאמרינן בגמרא רמי ליה רב עמרם לרב שישת תנן השפוד והאסכלא מלבנן והתניא גבי קדשים השפוד והאסכלא מגעילן ופריק רבא קדשים היינו טעמא דכל יום עושה גיעול לחבירו ואקשינן אי הכי הגעלה נמי לא ליבעי וסלקא בקושיא שמעינן מהא דכל שבשל בו לאחר מכאן נפלט ממנו האיסור ונכשר לגמרי הרי לך בהדיא שהתבשיל עצמו במקום הגעלה כל זה הורוני מן השמים ב"ה:
ומעתה נבוא למשפט שאלתינו מה ששאל החכם השואל קדירה של איסור וכו' משפט לשונו יצדק על שני אופנים הראשון נוכל לומר קדירה של איסור דהיינו בלועה מבשר וחלב והיא נקראת קדירה של איסור ה"ב קדירה של איסור היינו גיעולי נכרים דאסר רחמנא ובזה ישתנה הדין מינים שונים בין הפוסקים לדעת הטור בסימן ק"ג ובסימן קא דקדירה של איסור שחממו בה מים בתוך מעת לעת אנו מונים מע"ל מחימום המים ולא מתבשיל הראשון מה שאין כן בבשר בחלב שאע"פי שחממו המים בתוך מע"ל אנו מונים מתבשיל הראשון וכן כתב בעל התרומות ולדעת ב"י הוא בהפך דקדירה של איסור אין מונים מחמום המים ובקדירה של בשר בחלב אנו מונים מחימום המים וטעם הטור ז"ל הוא לפי שמשערין בכל הקדירה וכשחממו בה המים בתוך מע"ל לא היו במים ששים לבטלה וחזרו המים כולם איסור אבל בבשר בחלב היתירא בלע וטעם הב"י הוא ממאי דקיימא לן כרבינו אפרים דחתיכה נעשית נבלה בבשר בחלב ולפיכך מונים מחימום המים מע"ל וכן פסק בש"ע יורה דעה סי' קג' וסי' קכ"ב וכבר השיג הרב פרי חדש על הרב בזה דלא אמרינן חתיכה נעשית נבלה אלא בבשר בחלב עצמו דהיינו חתיכה של בשר הבלועה מחלב אבל קדירה דליכא איסורא בעיין לא אמרינן חתיכה נעשית נבלה ונראין דבריו ז"ל:
אחרי הודע אלהים אותנו את כל זאת מה ששאל הח"ה בחלוקה הראשונה אם מותר להחם התבשיל באותה קדירה עצמה נ"ל לדעת בעל העיטור דמותר גמור שהרי כתב הטור בסי' צ"ג בשם בעל העיטור אם בשל חלב בקדירה של בשר והיא בת יומה ויש בה ס' איכא מאן דאמר מבשל בה ממין שבשל בה עכשיו כיון שהתבשיל מותר טעם הראשון בטל וקדירה נמי מותרת ואיכא מ"ד כיון דק"ל כלי חרס אינו יוצא מידי דופיו לעולם טעם הראשון אינו יוצא לעולם ואינו יכול לבשל בה ממין שבשל בה עכשיו וממין הראשון אינו יכול לבשל בה שהרי אחרו אינו בטל ואין לה תקנה אלא שבירה וכתב הוא שיכול לבשל בה באיזה מין שירצה אני תמיה היאך מותר לבשל בה חלב וכי עדיף מהגעלה דאפילו הגעלה לא מהני לכלי חרס שפולט תמי' מעט מעט וה"ר פרק כתב אפילו אינה בת יומה ובשל בה חלב אסור אח"כ לבשל בה בתחלה לא בשר ולא חלב אלא אם היא של מתכת יגעלינה לאחר מע"ל ע"כ לשון הטור והרי דברים ק ו ומה היכא דבשל בקדירה והיא בת יומא אפי' הכי כתב בעל העיטור דמותר לבש בה חמין שירבה כ"ש בנ"ד שאינה בת יומה ואף דדברי בעל העיטור הוא כשיש בה ששים ובנ"ד אפשר לא היה ס' אחר שאינה בת יומה התבשיל מותר מכח נותן טעם לפגם מ"מ יותר טוב שאינה בת יומה ולא יש ס' מבת יומה וישבה ס' שזה נותן טעם לשבח וזה נותן טעם לפגם:
איברא שאני תמיה על הטור ז"ל שתמה על בעל העיטור תמיה קטנה והניח תמיהה גדולה דלדעת בעל העיטור איך אנו מבשלים בקדירה לכתחלה ובגמרא אמרו אי הכי שאינה בת יומה לישתרי ותרצו גזירה שאינה בת יומה אטו בת יומה אלמא שאינה בת יומה אסורה לכתחלה וי"ל דלדעת בעל העיטור לא אסרה תורה אלא קדירה דכלי מדין דהיינו גיעולי גויים ועלה קאי גזירה דרבנן שאינה בת יומה אטו בת יומה אבל קדירה של בשר בחלב לא אסרה תורה וליכא גזירה דרבנן וכן אנו צריכים לומר נמי לדעת הרשב"א שכתבתי למעלה שאם בשל ירקות בקדירה של בשר שמותר לבשל בה אח"כ גבינה א"נ דעד כאן לא גזרו רבנן בקדירה שאינה בת יומא אלא היכא שאין בתבשיל ס' אבל כשיש בתבשיל ס' ליכא גזירא והתבשיל עצמו הוא במקום הגעלה אבל מסקנת הפוסקים אינו כן שאפי' שיש בקדירה ס' הקדירה עצמה אסורה וכן כתב הגהות מימוניות בפ"ט מהלכות מאכלות אסורות והרי"בש בתשובה וסיים אבל ירקות ומיני קטנית מותר לבשל בה וכן פסק הש"ע בסי' ב"ג ולפי זה אפי' בעל העיטור לא קאמר דמותר לבשל בה ממין שירצה אלא שבלעה בשר וחלב אבל בלועה משקצים ורמשים אפי' בעל העיטור מודה א"כ בחלוקה הראשונה לדעת בעל העיטור אם קדירה בלועה מבשר בחלב מותר לחמם בה התבשיל עצמו שהרי נתן טעם לדב' כיון שהתבשיל מותר ובנ"ד נמי אף אם לא יהיה ס' בתבשיל אחר שאינה בת יומה התבשיל מותר ומה לי חממו התבשיל עצמו או אחר שהרי הקדירה כבר פלטה כל מה שצרכה לפלוט בבישול ראשון והיה פגום ואף שנוכל לומר שמוסיף עוד טעם בתבשיל הכל פגום הראשון והאחרון והכל הוא מותר אבל אם קדירה של גיעולי נכרים ודאי אסור משום גזירה אטו בת יומה א"נ דבשר בחלב היתירא בלע והתם איסורא בלע אבל לדעת הפוסקים החלוקה הראשונה ששאל ה"ה אסור לחמם התבשיל עצמו בקדיר' עצמה לכתחלה אפי' יהיה בתבשיל ס' או אפי' אינה בת יומה וכן נראה שהוא ג"כ דעת הרמב"ם ז"ל שכתב קדירה של בשר לא יבשל בה חלב ואם בשל בנותן טעם משמע דלכתחלה אסו' לעולם ומה לי פעם הראשון או פעם האחרון וכ"ש למאן דאמר דקדירה עצמה נעשית נבלה פעם אחרון יותר עדיף האיסור:
ובחלוקה השנית שכתב החכם השואל אם מותר להחם אותו תבשיל בקדירה אחרת בהא ודאי אמינא ולא מסתפינא דלכולי עלמא מותר ומה שטוען ה"ה דזה הוי כחו לכתחלה אין לך דיעבד יותר מזה דלא הצריכו אותו חכמים לאכול מאכל צונן שיזיק לו אחר שהמאכל נתבשל בהיתר רצוני לומר הואיל והקדירה אינה בת יומה המאכל מותר בדיעבד ומותר כמי לחמם אותו בקדירה אחרת דלמאי ניחוש לשמא יוסיף איסור ליכא וחוזר ונעור נמי ליכא דלא החמירו בזה אלא בחמץ בפסח אבל בשאר איסורין לא מצינו לחז"ל שהחמירו בזה הא למה זה דומה לדגים שנתבשלו בקערה שמותר לאוכלם בכותח לכתחלה אע"פי שאסור לבשלם בקדירה של בשר לכתחלה על מנת לאוכלם אח"כ בכותח ואע"פי שהוא נותן טעם בר נותן טעם דהיתירא חבל אחר שנתבשלו בהיתר בקער' של בשר מותר לאוכלם בכותח לכתחלה הכי נמי נ"ד לכתחלה אינו יכול לבשל בקדרה שאינה בת יומה אבל אחר שבשל בה בדיעבד יכול לחמם המאכל בקדירה אחר וכן נמי קערות שהידחו ביורה של חלב מותר לאכול בהם בשר מטעם שאמרנו הרי לך בהדיא שמותר לכתחילה להחם התבשיל בקדירה אחרת:
קנצי למלין כללא דמילתא מאי דסליק מכל הני שתעתתא מעלייתה דבחלוקה הראשונה ששאל ה"ה אם מותר להחם התבשיל בקדירה עצמה לדעת בעל העיטור אם הקדירה בלועה מבשר בחלב מותר לבשל התבשיל בקדירה עצמה אבל אם היא בלועה משקצים ורמשים גם בעל העיטור מודה שאסור ובחלוקה ה"ב לכולי עלמא מותר להחם התבשיל בקדירה אחרת אחר שכבר נתבשל התבשיל אין לך דיעבד יותר מזה ודמי לדגים שנתבשלו בקדיר' של בשר שמותר לאוכלם בכותח או קערות שהודחו ביורה חולבת וכו' כאשר הוכחתי למעלה זהו מה שהעלה מצודתי היום ושגיאות מי יבין וכל אחד בודק עד שידו מגעת והשם יכפר בעד אכי"ר כה דברי חד מן חבריא על התורה ועל העבודה במדרש עץ חיים תלמוד תורה בסדר ובשנת ובאת אל הכהן אשר יהיה בימים ההם לפ"ק:
חייא הכהן די לאארה: