שאלה ראובן קנה לו פרדס להשתעשע בתוכו בעתות הפנאי. ובו כל עץ פרי עושה פרי למינו. ויתאוה לאכול מפריו ולשבוע מטובו. וקרא לשני אוהביו שמעון ולוי אחים. לקחת עצה מה יעשה לגנו שיעשה נחמד למראה. ובתוך כדי דיבור קרא ראובן לאריסו. ויצוהו ויאמר לו להרכיב לו בד בבד מעץ פרי הנקרא פיר"א שיני"אור עם הפרי הנקרא גרונ"טיי. וגם צוה שיקח מן הפרי הנקרא קאנ"יל פיה"יר עם הפרי הנקרא שאפ"ראן פי"היר. וכשמוע שמעון הדבר הזה. אמר לראובן אוהבו ידעתיך מעולם שאתה ירא שמים. ואיך תעשה הרעה הגדולה הזאת וחטאת לאלדים. ודבר זה אסור משום כלאים. ויען ראובן ויאמר חלילה חלילה לי לעבור את פי ה' ולהכנס עצמי בדררא דאיסורא. אמנם לפי דעתי אין בזה משום כלאים. מפני שהכל שם פיה"יר אחד הוא. מה לי פיר"א שיני"אור ומה לי גרונ"טיי מה לי קאני"ל פיה"יר ומה לי שאפרא"ן פיה"יר. כולם כאחד שם אחד להם ואם כן אין בזה איסור כלאים. ויוסף שמעון לדבר אליו ויאמר אל תאמר כן שבודאי הם שני מינים שיש שנוי גדול ביניהם. אם בתואר. אם בעליו. אם במראה. כי הפי"רא שינ"אור מראהו קרוב למראה הזהב. והגרונ"טיי כשמו כן הוא ירוק בעשב השדה. אם בתואר כי הפי"רא שיני"אור הוא קצת ארוך ומשופע ורחב מלמטה וקצר מלמעלה. והגרונ"טיי הוא עגול קרוב לכדוריי. ואם בעליו כי יש שינוי גדול ביניהם כי עלי אילן זה אינם דומים לזולתם ולא ראי זה כראי זה. ומלבד כל זה חוש הטעם מרגיש השינוי שביניהם. גם הקאנ"יל פיהי"ר משונה הרבה מן השאפרא"ן פיה"יר. אם בתואר. אם בעלים. ובפרט בטעם כי טעם זה רחוק ביותר מטעם זה. כי הקא"ניל פיהי"ר כשמו כן הוא נוטה לטעם הקאני"לה. והשאפר"אן פיה"יר נוטה לטעם הכרכום וכן שמו. ואם כן הם מינים ממינים שונים ואסורי' להרכיב זה בזה משים כלאים. ואע"פי שידעתי בעצמי שכן הוא. אודיעך עוד שלא עברו ימים רבים שבא לידי ענין כזה. ושאלתי לאריסים חכמים ובקיאים באומנותם. וכולם פה אחד הגידו לי אחרי הדרישה והחקירה שיש ביניה' שנוי גדול גם בעליה'. ואין אחד מהם דומה לחבירו כלל ועיקר. ולכן אין ספק שאיסורא איכא. אשר על כן מנע עצמך מהרכבה זאת. ולוי לפי דעתו לאו איסורא איכא. להרכיב הגרונ"טיי עם הפיר"א שיני'"אור. יען אין הפרש גדול ביניהם. וסבירא ליה כראובן בחדא. ופליג עליה בחדא דהיינו בהרכבת הקאני"ל עם השאפרא"ן פיה"יר. גוזר אומר שאסור לעשותו. מפני השינוי גדול שיש בטעמם כרחוק מזרח ממערב כאשר דבר שמעון ומהדברים האלה אש המחלוקת הולך וגדל מאד. זה אומר בכה וזה אומר בכה. וכדי לעשות שלום ביניהם. ויבא יוסף את ספקם לבית מדרשו של שם ועבר. לשאול ולידע עם מי האמת בפיו: ואם תימצי לומר שהדין עם ראובן. עדיין תיבעי לך. אם מותר להרכיב ענבים שחורים בענבים לבנים. אם נאמר כיון שאין ביניהם שינוי השם יהא נחשב כמין אחד ומותר. או דילמא כיון שמשונים במראיהם הם שני מינים ואסורים להרכיב זה בזה. על הכל יבוא דברך וכבדנוך: ועתה העירני והאירני רוחי. להקריב שיחי. לפני מעלת הרב המובהק מאריה דאתרא. אשר על שכמו המשרה. אוהבי וידידי אשר כנפשי. פאר הדור ועטרת ראשי. סיני ועוקר הרים. אשר דגל התורה מרים. עמוד הימני ופטיש החזק. ומראהו כמראה הבזק. הוא מלכנו ואדונינו. ה"ה החכם השלם הרב הכולל המופלא שבסנהדרין הדיין המצויין כבוד מורנו ורבנו שלם נר"ו יאיר כאור השמש בגבורתו ויאריך ימים על ממלכתו. ויראה מבניו בנים ישרים ותמימים. ויכלו ימיהם בטוב ושניהם בנעימים. אכי"ר: וברשותו אנכי הולך עד הרואה חכם עדיף מנביא. כארי יקום וכלביא. ומשה שפיר קאמר בגמרא. ואי בעית אימא סברא. הוא גבור חיל במלחמתה של תורה. אספקלריא המאירה. כשימשא בטיהרא. ה"ה חבירי אוהבי ומיודעי החכם הנעלה לשם ולתהלה. כהר"ר משה ישראל יזיי"א. כי הוא יאיר בתשובתו. להקים שם אמ"ת על נחלתו. הודיעני נא בר"ב חינ"א ור"ב חס"דא להיכן הדין נוטה ומהת"מש:
תשובה דודי וריעי אוהבי ומיודעי מה נמלצו לחכי אמרתך פלפלא חריפא בר אוריין ובר אבהן דבש וחלב תחת לשונך בקי בהויות דאביי ורבא עומד על התורה וטל העבוד' ה"ה הגביר המרומם החכם הנעלה אחד מזקני קהלתנו הקדושה כהר"ר יוסף בן איש חי ורב פעלים מקבציאל החכם הנעלה שלמה די מיזה זצוק"ל וקיים בו מקרא שכתוב ויהי ה' את יוסף ויהי איש מצליח. ויען שמצאתי חן בעיניך לשאול אותי דבר גדול כזה מזאת המחלוקת שנפלה בין ראובן שמעון ולוי עמוק עמוק אי ימצאנו לא משום עמקו של דבר אלא שאין אנו יודעים בבירור מה אלו המינין שמזכיר המשנה דזה אומר בכה וזה אומר בכה ולכן אין אנו יכולין לברר בנקל הדין עם מי משלשתן ובודאי שאם היותי יכול להמלט ולהסתלק עצמי מדבר כזה הייתי עושה לבל אכשל ח"ו בדבר הלכה אבל מה אעשה כי אני מוכרח לשלם חובי המוטל עלי וההכרח לא יגונה ולזה אחלה פני עליון שיצילני משגיאה וידריכני בדרך הנכונה להוציא לאור משפטנו קדוש ובהיות שכל המחלוק' הזאת אדניה הוטבעו על דיני הכלאים אם שני מיני פיר"ש נקראי' שני מינים ואסור להרכיב זה עם זה או לא גמרתי לילך אל ים התלמוד ולספרי הפוסקים אשר משם אולי אוכל להשיב לשואלי דבר אם יגזור השם וזה החלי בעזרת ברי וגואלי:
תנן במסכת כלאים פרק ראשון משנה ד' ובאילן האגסים והקרסתומלין והפרישין והעזרדים אינם כלאים זה בזה התפוח והחזרד הפרסקי' והשקדים השיזפין והרימין אע"פ שדומין זה לזה כלאי זה בזה: ופירש הר"ב אגסים. נקראים בלשן ערבי אגוץ וההמון קורין להם ברקוק וכו': וקרסתומלין. הן בלשון ערב כמת"הי וההמון יקראו להם אג"עז ובלעז פיר"אש" ופרישין הם חבושין ובלעז קידונ"ץ: ועוזרדין. נקראין עזרוד ובלעז שיר"באש: וחזרד. נקרא אל"עזרן: פרסקין. בערבי אלפו"ך ובלעז פיר"שגש: שקדים. בערבי אל"לוז ובלעז אלמינדל"ס והפרסקין כשהן קטנים בתחילת צאתם דומין לשקדים: רימין. נקרא אלנב"ק וכבר פירשנו אותו ואמר בגמ' יש מהן שהלכו בהן אחר הפרי ויש מהן שהלכו אחר העלין ר"ל אם הם דומין לפרי או לעלין לא יחשבוהו כלאי' ע"כ: הרי לך מהמשנה הזאת שהאגסים והקרסתומלין או הפרישין והעוזרדין אינם כלאים זה בזה אבל השאר מינין שמזכיר המשנה כלאים זה בזה אע"פ דומין זה לזה ומה יש לנו בכל זה כיון שאין אנו יודעים בבירור מה הם אגסים ומה הם קרסתומלין וכן השאר מינין היאך נוכל לברר הדבר ולדון בנ"ד:
והרב בעל מוסף הערוך כתב על זה בערך פריש בלשון רומי פרי ועץ ידוע והוא מין תפוח אבל עוקצו חד והולך ומתעבה והעוזרד הנקרא כן בלשון וישמעאל הוא פרי כמו פריש אשר בלשון ישמעאל נקרא אגאץ אבל האגס נקרא בשם זה בלשון ישמעאל והוא פרי מלא מיץ ובתוכו גרעין כמו שקד קטן והקרסתמולין נקראין בלשון יון כרסומלין פירוש פריש של זהב והוא הנקרא בלשון ישמעאל ברקוק וצורתו כמו אגס ולכן חלקו אם הם כלאים ואם יהיו פירות אלו כדברי המפרשים בודאי כלאים הם ואל תתמה על דברי רבי יוסי שאומר איספרגלין אשר בלשון ישמעאל קורין כן לחבושין כי אולי בזמנן היו קורין כן במקום ר' יוסי לפרי הנקרא בלשון ישמעאל היום אגאץ כי שמות הפירות משתנים מלשון ללשון במקומות ובזמנים נפרדים ואיני כמקיים דברי' אלו אלא דברי סברא הם וה' ינקנו משגיאות עכ"ל:
למדנו מהאי דברי פי חכם חן דאין אנו יכולין לסמוך האידנא על השמות שקורין לפירות דאם נסמוך על זה נבא להרכיב מין בשאינו מינו דכבר נראה שנשתנו השמות מלשון ללשון בזמנים נפרדים שמה שקורין היום במתן שמות שהיו קורין באותו זמן הם שני מינים ולא היו מתירן חכמים להרכיב שני מינין ולזה סיים דבריו וה' ינקנו משגיאות:
אמנם למדנו מהאי משנה דהשתי זוגות הראשונות כל זוג וזוג הם ממין אחד ואף שיש איזה שינוי בין זה לזה בין בתואר בין בטעם בין בעלין הואיל והן מין אחר אין בהן כלאים ומותר להרכיבן זה עם זה אבל השאר זוגות אע"פ שדומין זה לזה הואיל והן שני מינין אסור להרכיבן ביחד והראיה לזה שהראשונים הן מין אחד מה שפירש הר"ש והר"ע קרסתומלין. מין של אגסים קטנים הדומין לעפצים שקורין מילין:
זאת ועוד אחרת תנן במשנה ראשונה מהפרק הנ"ל החטי' והזונין אינן כלאים זה בזה השעורים ושבולת שועל הכוסמין והשיפון הפול והספיר הפורקדן והטופח ופול הלבן והשעועין אינם כלאים זה בזה וכו':
ופירש הר"ב החטין והזונין. קורין לו בערבי זיאן: אינם כלאים זה בזה. לפי שכשהשחיתו דור המבול את דרכם היתה הארץ גם היא משנה את פירותיה והיו זורעים חטים ומוציא זונין הלכך לא הוי כלאים עם החטין אבל עם שאר מיני תבואת הוי כלאים ואע"ג דלא חזי למאכל אדם מכל מקום כיון שמוליכים אותו ממקום למקום למאכל יונים הוו כלאים: השעורים ושבולת שועל. כל השנויים במשנה זוג זוג אינם כלאים זה בזה אחד מזוג זה ואחד מזוג זה הן כלאים זה בזה וכו':
ובירושלמי כתיב שדך לא תזרע כלאים הייתי אומר אפילו שני מיני חטין ואפילו שני מיני שעורי' בהמתך לא תרביע כלאיים הייתי אומר אפילו שור שחור על גבי שור לבן או שור לבן על גבי שור שחור ובגד כלאים שעטנז לא יעלה עליך הייתי אומר שני מיני צמר ואפילו שני מיני פשתן פורש בבגדים לא תלבש שעטנז צמר ופשתים יחדו מה כלאי בגדים שאסרתי לך לא זה ממין זה ולא זה ממין זה אף כלאים שאסרתי לך בכל מקום לא זה ממין זה ולזה זה ממין זה וכו':
הרי לנו מהאי משנה והגמ' דלא אסרה תורה בכלאים אלא שני מינין משונים אבל אם הן שני מינין והן מין אחד וכגון שני מיני חטין או שני מיני שערים אינם כלאי' זה בזה אף שהן משונים זה מזה שהרי השעורים והשבולת שועל אנו מכירין אותו ורואין אותן בכל יום ולא ראו זה כראי זה ואפילו הכי אינם כלאים זה בזה הואיל והכל מין שעורה הוא:
והרמב"ם כתב בפרק ג' מה' כלאים ה' א' יש מינין בזרעים שיהיה המין האחד נפרד לבורות הרבה מפני שינוי מקומת והעבודה שעובדים הארץ עד שיראה כשני מינין ואע"פ שאין דומין זה לזה הואיל והן מין אחד אינן כלאים זה בזה: ויש בזרעים שני מינין שהן דומין זה בזה וצורת שניהן קרובה להיות צורה אחת ואע"פ כן הואיל והן שני מינין הרי אלו אסורים זה בזה: כיצד החזרת עם חזרת גלים וכו' וכן החטין עם הזונין והשעורים עם שבולת שועל וכו אינן כלאים זה עם זה אבל הצנון עם הנפוסין והחרדל עם הלכסן וכו' אע"פ שדומין זה לזה הרי אלו כלאים זה בזה: וכן באילן שיש שני מינין שדומין זה לזה בענין או בפירות הואיל והן שני מינין הרי אלו כלאים זה בזה: כיצד התפוח עם החזרד והפרסקין עם השקדים והשזפין עם הרימין אע"פ שדומין זה לזה הרי הן כלאים זה בזה. אבל האגסים הקרוסטמלין והפרישין עם העזרודין אינן כלאים זה בזה: וכן אם יש זרעים ואילנות אחרות אע"פ שהן שני מינין בטבען הואיל ועלין של זה דומין לעלין של זה או פרי של זה דומה לפרי של זה דמיון גדול עד שיראו כשני גוונין ממין אחד לא חששו להן לכלאים זה עם זה שאין הולכין בכלאים אלא אחר מראית העין: כיצד הלפת עם הצנון אינן כלאים זה בזה מפני שפרייהן שוין והלפ' עם הניפוס אינם כלאים זה עם זה מפני שהעלין שלהן שוין אבל צנון עם הנפוס אע"פ שהעלין דומין זה לזה והפרי דומה לפרי הרי אלו כלאים הואיל וטעם פרי זה רחוק מטעם פרי זה ביותר וכן כל כיוצא באלו עכ"ד:
נמצינו למדים מהאי גברא בגוברין דיש שלשה חילוקים בדבר דאם הן מין אחד אע"פ שאין דומין זה לזה אינם כלאים זה ובזה ואם הן שני מינין אע"פ שדומין זה לזה וצורת שניהם שוין אסורים משום כלאים הואיל והן שני מינין והחילוק השלישי דאם הן שני מינין בטבען הואיל ועליו או פריין דומין זה לזה דמיון גדול דנראין כשני מינין ממין אחד אין בהן משום כלאים בתנאי שיהיה טעם זה כטעם זה בקרוב אבל אם יהיה טעם פרי זה רחוק מטעם פרי זה ביותר אזי הן כלאים זה עם זה:
בטרם כל וקודם שנבא לדבר בנושא שאלתינו יש לתמוה על רבינו שנתן הטעם בחלק השלישי שלא חששו לכלאים לפי שלא הלכו בכלאים אלא אחר מראית העין שעם זה הטעם יוצא לנו קושיא עצומה דאם כן למה בחלק השני אמר אע"פ שדומין זה לזה אסורים משום כלאים הואיל והן שני מינין דלמה נחלק בין זה לזה הואיל שלא הלכו אלא אחר מראית העין ויש לתרץ לע"ד ולק"ש דיש חילוק גדול בין זה לזה ולא ראי זה כראי זה מפני שבחלק השני הן שני מינין ממש כגון הפרסקין עם השקדי' וכיוצא ולזה אע"פ שהן דומין זה לזה בין בעלין בין בפרי לא איכפת לן דאין בהן משום מראית העין ואסורים משום כלאים מן התור' הואיל והן שני מינין ממש אבל בחלק השלישי כגון הלפת עם הצנון דאינן שני מינין ממש לכן הלכו להקל שאם דומין לעלין או לפרי אינו אסור משום כלאים הואיל ואין כאן מראי' העין והראיה לזה מה שאמר אחר כך אבל הצנון עם הנפוס אע"פ שהעלין דומין זה לזה והפרי דומה לפרי הרי אלו כלאים הואיל וטעם פרי זה רחוק מטעם פרי זה ביותר דנראה מכאן דהטעם הוא כיון דיש כל כך שינוי טעם בין זה לזה הן שני מינין ממש כמו הראשונים ולכן הן כלאים זה עם זה:
ואחרי הודיע אלדים אותנו כל זאת נבא להשיב לשואלינו דבר לשכך אש המחלוק' שנפלה בין ראובן שמעון ולוי אם מותר להרכיב שני מיני פירא"ש זה עם זה דזה אומר בכה וזה אומר בכה ונאמר דכיון שהוכחנו מכל מה שכתבנו שכשהן מין אחד אע"פ שאין דומין זה לזה אינם כלאים זה בזה אם כן הדין עם ראובן ויכול להרכיב הפי"רא שיני"אור עם הפי"רא גרונ"טי והקאני"ל פיהי"ר עם השאפ"ראן הפיהי"ר וכן השאר כולן ואף שיש שינוי ביניהם אם במראה אם בתואר אם בעלין לא איכפת לן הואיל שכלן מין פיר"א הן ושם אחד אין בהן משום כלאים שכל השינויין הללו הן מפני שינוי מקומות והעבודה שעובדין הארץ וכן מצינו בכל המינין שבעולם שכל מין ומין נפרד לכמה צורות מהטע' שאמרנו ואע"פ כן מין אחד הן דזה שאמר שהלכו אחר העלין או אחר הפרי הוא להקל כמו שכתבתי לעיל בשם רבינו דאם יש שני מינין בטבען ועלין של זה דומין לעלין של זה או פרי שלא דומה לפרי של זה עד שיראו כשני גוונים ממין אחד אין בהם משום כלאים ואף שהר"ש פירש שהלכו אחר העלין ואחר הפרי להחמיר ואם כן הוא סותר כל הבניין שבנינו הואיל שבנ"ד יש שינוי בין בעלין בין בפרי והיה הדבר אסור כפי סברתו כבר הקשו עליו קושיות עצומות וגדולות שאין להן תשובה וזה לך האות:
כתב הרב תי"ט הצנון והנפוס וכו' כלאי'. כתב הר"ב שהלכו בזה אחר טעם הפרי וז"ל הרמב"ם בפ' ג' מהלכות כלאים הואיל וטעם הפרי זה רחוק מטעם פרי זה ביותר ע"כ. מה שאין כן לפת ונפוץ דמשנה ג' שאין ריחוקן ריחוק גדול הקילו מפני דבר אחד שהן דומין בו דמיון גדול עד שיראו כשני גווני' ממין אחד אם מפני העלין שדומין זה לזה או שהפרי דומה זה לזה שאין הולכין בכלאים אלא אחר מראית העין אלא אם כן טעם פרי זה דחוק מטעם פרי זה ביותר כך עולים דברי הרמ"בם שם וז"ל הירושלמי הביאו כ"מ שם א"ר יונתן יש מהן שהלכו אחר הפרי ויש מהן שהלכו אחר העלין התיבון הרי צנון ונפוץ הרי פרי דומה והעלין דומין ותימר כלאים א"ר יונה בזה הלכו אחר טעם הפרי עכ"ל ולכן מ"ש הר"ש שהירושלמי סובר שהולכין אחר פרי להחמיר וכן אחר העלי' וכן אחר הטעם להחמיר מלבד מאי דקשיא מלשנא דירושלמי דמקשה והרי צנון ונפוץ עליו דוחין ואת אמרת כלאים דמאי קושיא הא כיון שאין הטעם דומה הולכין להחמיר דאם בפרי ובעלין הולכין להחמיר כ"ש בטעם שהוא עיקר ענינו של פרי קשיא נמי מתני' דלעיל הלפת והנפוץ דמשום דדומה בעלין הולכין להקל כמ"ש הר"ב וכן הוא בירושלמי והביאו הר"ש שם ע"כ דברי ואם כן סברא זו דחויה היא ונשאר בניננו חזק וקיים דלא תיסתר עוד:
ואם נפשך לומר דלפחות יהיה הדין עם לוי שאמר שיהיה אסור להרכיב הקאנ"יל פיה"יר עם השאפר"אן פיה"יר הואיל שיש שינוי גדול בטעמם כיון שהוכחנו דהולכין אחר הטעם להחמיר לזה נשיב ונאמר דאם הוא סבירא ליה כוותיה בחדא ופליג עליה בחדא אנן נפלוג עליה בתרתי חדא דמה שאמר דיש שינוי גדול בטעמם כרחוק מזרח ממערב אינו נראה דיכול להיות שיש שינוי יותר מעט מהגרונ"טיי עם הפיר"א שיני"אור אבל שיש כל כך שינוי בין זה לזה אינו כן וטל השנית דאמר שהואיל שיש כל כך שינוי ביניהם בטעמם היה צריך להחמיר גם בזה נאמר דלא אמרו דכשיש שינוי בטעם הולכין להחמיר אלא כשיש שינוי גדול מן הקצה אל הקצ' כגון השינוי שיש בין טע' התפוח שקורין מנס' אנא לטעם הפי"רא אמנם השינוי טעם שיש בין פיר"א לפי"רא או בין תפוח לתפוח וכיוצא בהן לא מעלה ולא מוריד לענין כלאים הואיל דהכל מין פי"רא או תפוח והכל שם אחד להן ואם כן זכינו לדין שטענות שמעון ולוי אין בהן ממש ולא טעם וריח והדין עם ראובן שמותר להרכיב איזה מין פי"רא שיהיה עם פי"רא אחר וכן תפוח עם תפוח וכדומה יען הטעמים שאמרנו:
ומעתה שתרצנו הספק הראשון פש גבן לתרץ הספק השני שנסתפק ה"ה אם מותר להרכיב ענבים שחורים עם לבנים וקודם כל דבר אומר ששאלתי לאריס חכם ובקי באומנותו אי שייך הרכבה בגפן כמו שאר אילנות ואמר לי דלא שייך כלל וכלל ואם כן הוא אין כאן שאלה שנית ומכל מקום אם אינו ענין לענבים שחורים עם לבנים תנהו לענין תאנים שחורים עם לבנים דהכל בדרך אחד הוא הולך דהן גם כן משונים במראיה' וגם על זה אל יחסר לנו ראיה להוכיח משם הדין:
אמרינן בירושלמי תני מניין שאין מרכיבין עץ סרק על גבי עץ מאכל ולא עץ מאכל ע"ג עץ מאכל מין בשאינו מינו מניין ת"ל את חקותי תשמרו ר' יונה ר"א בשם כהנא דר"א היא משום חוקים שחקקתי בעולמי מעתה אסור לאדם הראשון ר' יוסי ושם ר' חילא דברי הכל היא משום חוקים שחקקתי בעולמי מעתה אסור להרכיב תאנה שחורה על גבי תאנה לבנה א"ר אבין ולא מכלאי בגדים למדת מה כלאי בגדים שאסרתי לך שני מינים לא זה ממין זה ולא זה ממין וה אף כלאים שאסרתי לך בכ"מ לא זה ממין זה ולא זה ממין זה וכו'.
הרי לנו ברור כשמש בצהרים מהאי סוגיא של הירושלמי שמותר גמור להרכיב תאנים שחורים ע"ג לבנים מפני שלא אסרה תורה אלא שני מינין לא זה ממין זה ולא זה ממין זה אבל תאנים שחורי' עם לבני' מין אחד הוא ואם כן זכינו לדין דנסתלק הספק השני שנסתפק ה"ה אם תאנים שחורים עם לבנים הוי שני מינין ואסורים בהרכבה או לא דודאי משמע מכאן שהן מין אחד ומותרים
ועוד יש לנו ראיה אחרת ממסכת תרומות פרק ב' משנה ד' וז"ל אין תורמין ממין על שאינו מינו ואם תרם אין תרומתו תרומה. כל מין חטים אחד כל מין תאנים וגרוגרות ודבלה אחד. ותורם מזה על זה וכו': ובמשנה ו' זה הכלל כל שהוא כלאים בחבירו לא יתרום מזה על זה אפ לו מן היפה על הרע. וכל שאינו כלאים בחבירו תורם מן היפה על הרע אבל לא מן הרע על היפה וכו': ופירש כל מין חטים אחד. ואע"ג דאיכא שחמתית ולבנה: וכל מין תאנים אחד. ואף על גב דהיכא שחורות ולבנות ע"כ: נמצאת למד דמדקאמר במתני' ו' כל שהוא כלאים בחברו לא יתרום מזה על זה ובמשנה ד' אמר כל מין חטים אחד כל מין תאנים אחד ותורם מזה על זה דתאנים שחורים ולבנים הכל מין אחד הן ואין בהן כלאי' זה עם זה דאי לא תימא הכי הוה אסור לתרום מזה על זה.
ואם עדין תבעי לך דהרי כתב הרב יוסף קארו בא"ח סי' רכ"ה בשם תרומת הדשן שמי שאכל ענבים חדשים ובירך עליהם שהחיינו כשישתה אחר כך תירוש צריך לברך שנית וכן אם אכל ובירך על הגודגדניות שקורין קירש"ן חוזר ומברך זמן על אותן שקורין וונין וכן תאנים לבנים ותאנים שחורות תרי מיני נינהו לענין העלאת תרומה וה"ה לענין זמן ע"כ דנראה מכאן דתאנים שחורות ולבנות הן שני מינים הואיל שאומר זמן על כל אחד ואחד לזה נאמר דאי משום הא לא איריא דהראיה שמביא מהעלאת תרומה אונו מהטעם שהם שני מינים אלא מטעם אחר כמו שתראה מהמשנה:
תנן בתרומת פרק ד' משנה ח' ר' יהושע אומר תאנים שחורות מעלות את הלבנות ולבנות מעלות את השחורות עגול ת דבלה הגדולים מעלים את הקטנים והקטנים מעלים את הגדולים העגולין מעלין את המלבנים והמלבנים מעלין את העגולין ר' אליעזר אוסר ור"ע אומר בידוע מה נפלה אין מעלות זו את זו וכשאינו ידוע מה נפלה מעלות זו את זו כיצד חמשים תאנים שחורות וחמשים לבנות נפלה שחורה שחורות אסורות והלבנות מותרות נפלה לבנה לבנות אסורות ושחורות מותרות בשאינו ידוע מה נפלה מעלות זו את זו וכו':
ופירש ר"ב תאנים שחורות מעלות את הלבנות תאנה של שחורה או לבנה שנפלה למאה תאנים של חולין חציין שחורות וחציין לבנות כלן מצטרפים לבטלה שאם היה רוצה היה דורסן ומערבן הכל ביחד ואם שחורה נפלה מעלה אחת מן השח רות ואם לבנה נפלה מעלה אחת מן הלבנות והשאר חולין כשהיו: עגולי דבלה. דבלות תאנים הנדרסים בעגול גדולים מעלים את הקטנים אם יש חמשים עגולים קטנים וכ"ה עגולים גדולי' ואחד מן הגדולים כשנים מן הקטנים וכפל לתוכן עגול קטן של תרומה. מסייעות כלן לבטל וכן עגולים ומלבנים וכו': ור"א אוסר. אם שח רה נפלה השחורות אסורות ואם לבנם נפלה הלבנות אסורות וכן בגדולים וקטנים וכו': בידוע מה נפלה. שחורה או לבנה אין מעלו' לפי שיכול לאכול את האחרות וכיון דמותרות הן אין מסייעו לבטל אבל אם אין ידוע אם שחורה נפלה או לבנה כיון דכלן בספק איסור מעלות זאת זו והלכה כר' עקיבא: כיצד. לפרושי מלתיה דר"ע קאתי עכ"ל:
ועתה הנך רואה בעינך שכל זה המחלוקת אינו תולה בשהן שני מינין אלא שר"א סובר כיון שמקצתן שחורות ומקצתן לבנות או מקצתן גדולות ומקצתן קטנות וכיוצא ודאי בשנפלה לבנה של תרומה לתוכן אין איסור בשחורות שהרי בהן לא נתערב התרומה וכן אם נפלה שחורה לתוכן אין איסור בלבנות מהטעם שאמרנו ולזה אינן מעלות זו את זו ור' יהושע סובר כיון שיכול לדורסן ולערבן ביחד מצטרפי ומעלות זו את זו ובא ר"ט והכריע ביניהם ואמר דאם ידוע ששחורה נפלה או לבנה הואיל שהאחרות יכול לאכלן ואין בהן איסור אין מעלות זו את זו ואם אין ידוע מה נפלה כיון דכלן בספק איסור מעלות זו את זו ואי איתא דמשום שהן שני מינין מה לי דיודע מה נפלה או אינו:
והשתא יש לתמוה טל בעל תרומת הדשן מה ראיה זו שהביא מהעלאת התרומה שהן שני מינין וללמד ממנו שיאמר זמן על כל אחד ואחד כיון שהוכחנו דאין המחלוקת תלוי בזה הטעם ובודאי שאיני יורד לסוף דעתו לכוין את הדבר וצריך לי עיון:
ואחרי כתבי כל זאת שמחתי שמחה גדולה כמוצא שלל רב מפני שכוונתי לדעת גדול לפי שמצאתי בספר הלבושין סי' רצ"ה סעי' ו' בקיצור כל מה שכתבנו וז"ל יש באילנו' שדומין זה לזה בעלין או בפירות ואע"פ כן הואיל והן שני מינין הרי אלו כלאים זה בזה כיצד התפוח עם החזרד והוא תפוח היער האפרסקין עם השקדים המרכיב זית על הרימון יוצאים ממנו שזפין והשזכין עם הרימונים אע"פ שומין זה לזה כלאים זה בזה אבל האגסים עם הקרסתומלין פירוש והן אגסים קטנים והפרישין עם העוזרדין אינם כלאים זה בזה ואפילו שני פירות שאחד מהם שחור ואחד מהם לבן או בטבעו לגדל דק והשני גס והן ידועין למין אחד בשם אחד כגון בלשוננו קירש"ין או הבירי"ן ופלוי"מן שיש מהן גדולים ויש מהן קטנים וכה"ג וכן ענבים לבנות ושחורות כלם הם מין אחד ומותר להרכיבן זה בזה אע"פ שיש לאחד מהן שם לווי וכן אילן סרק ע"ג סרק מותר להרכיב דכיון דאילני סרק הם כאחת מין חשיבי ומ"מ הואיל ואין רוב המון עולם מכירין רוב המינין טוב ליזהר בכלן שלא להרכיבן עכ"ל
העולה לנו מכל האמור שהדין עם ראובן ומותר לו להרכיב כל מין פיר"ש זה בזה וה"ה כל מיני תפוחים שקורין מנסאנ"א הוא ל והן מין אחד וכן כל כיוצא ואע"פ שאין דומין בענין או בפירות אין בכך כלום יען הראיות והטעמים שכתבנו מכל הני רבוותא דכיון שאנו מכירין שהן מין אחד אין בהן חשש איסור וה"ה ענבים שחורות עם לבנות או תאנים שחורות עם לבנות שנסתפק ה"ה אם הן כלאים זה בזה גם בזה הוא מותר גמור להרכיבן זה בזה יען שכלן מין אחד חשובין כמו שהוכחנו מכל האי דכתיבנא והרוצה להחמיר וליזהר שלא להרכיבן תבא עליו ברכה מהיות טוב אל תקרא רע והמיקל לא הפסיד הואיל והוא מותר גמור מן הדין והוא שיהיה כגון המינין שכתבנו וכל כדומה שהכל יודעים שהם מין אחד אבל אם נסתפק באיזה מין שיהיה אם הוא ממין אחד או לא אזי ודאי שאסור להרכיבן זה בזה מפני הספק הנראה לע"ד כתבנו להלכה ולא למעשה עד שיבא הדבר לפני מורנו ורבנו היושב על כסא כי לו נאה כי לו יאה משפט ההוראה האל ברחמיו יאריך ימיו על ממשלתו בעושר וכבוד בחברת אשתו ובניו ויאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו וליראתו אכי"ר:
בשנת ובסדר ביום צותו את בני ישראל לפ"ק:
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט: