שאלה ראובן שכיב מרע חילק נכסיו לבניו וצוה שיתנו פרדס אחד לבנו חנוך על מנת אם יהיה לו זרע של קיימא ואם לאו יחזור לשאר בניו ואירע שמת חנוך בלי זרע של של קיימא וחלי"ש ובא אלמנתו לגבות כתובתה ולא מצאה ובאה לגבות מהפרדס שהניח בעלה ובאו אחי המת לעכבה באמרם שאביהם נתן לו הפרדס אם יהיה לו זרע של קיימא ואם לאו יחזור לשאר בניו וכיון שמת בעלה ולא הניח זרע שלהם הפרדס הגיע ואינה יכולה לגבות ממנו כתובתה והאלמנה טוענת דכיון דבעלה היה ראוי ליורשו מה לי מתנה מה לי ירושה ואם כן הפרדס הוא של בעלה ורוצה לגבות ממנו כתובתה ובערה בם אש המחלוקת ובאו לבית דינו של שם להשבית המריבה ולידע מה יהיה משפטם יורנו המורה בדעתו הישרה והרחבה ומה' תהיה לו חינא ומשכורתו שלימה:
תשובה גרסינן בפ' יש נוחלין דף קל"ג שלח רב אחא בר רב עויא לדברי ר' יוחנן בן ברוקא נכסי לך ואחריך לפלוני אם היה ראשון ראוי ליורשו אין לשני במקו' ראשון כלום שאין לשון מתנה א ירושה וירושה אין לה הפסק א"ל רבא לרב נחמן והא אפסקה הוא סבר יש לה הפסק ורחמנא אמר אין לה הפסק ההוא דא"ל לחבריה נכסי לך ואחריך לפלוני וראשון ואוי ליורשו הוה שכיב ראשון אתא שני קא תבע סבר רב עיליש קמיה דרבא למימר שני נמי שקל א"ל דייני דחצצתא הכי דייני לאו היינו דשלח רב אחא בר רב עויא אכסיף קרי עליה אני ה' בעתה אחישנה:
ופירש רשב"ם ז"ל לדברי ר' יוחנן בן ברוקא דס"ל דאב יכול להוריש בלשון ירושה לאחד מבניו כל נכסיו (דף קכ"ט) דהא ירושה אין לה הפסק אלא ממשמשת עד ראובן כדנפקא לן מקראי לקמן: והא אפסקה דעל תנאי שיטול שני אחריו הוריש לראשון: ורחמנא אמר אין לה הפסק והוי מתנה על מה שכתוב בתורה והוי מעשה מעשה והתנאי בטל והכי הלכתא כדשלח רב אחא דהא חזינא עובדא בסמוך כוותיה: ההוא דא"ל לחבריה הראוי ליורשי כדמפרש לקמיה שני נמי שקיל שהרי לא נתן לראשון כי אם כל ימי חייו ומתנה אינה מתקיימת כי אם לדעת הנותן: דייני דחצצת דייני פשרה שאין בקיאין בדין וחוצצין מחצה לזה ומחצה לזה כדין ממון המוטל בספק ורבינו חננאל פי' חצצתא בית הקברות: ולאו היינו דשלח וכו' וכיון דהראשון ראוי ליורשו אין לשני אחריו כלום: אכסיף רב עיליש מרבא פן יאמר רבא בלבו אילו לא הייתי בכאן היה דן דין שקר וכן כל דינין שהוא דן שלא בפניו: קרא עליו לנחמו אני ה' בעתה אחישנה בעת שהצדיקים צריכים לישועה הק"בה ממציאה להם אף אתה אני יודע בך שמעולם לא באתה דין תקלה על ידיך שהרי עכשיו זימנני לך הק"בה קודם שהגעת להוראה ולא נכשלת עכ"ל:
ודע דבהאי מילתא איכא תרי פירושי חד פירושא הוא דלא אמר רב אחא דהנותן נכסים לראוי ליורשו אין לה הפסק אלא בלא הזכרת שם מתנה דהיינו סתם כגון נכסי לבני פלוני ואחריו לאחר אבל בלשון מתנה יש לה הפסק ואידך פירושא לא פלוג אלא בכל גוונא אין לה הפסק הואיל והוא ראוי ליורשו וזה לך בירור דברי ופירוש מהרב ז"ל הר"ן זה לשונו ז"ל פיר"ש ז"ל דדוקא באומר נכסי לך סתם הוא דאמרינן שכיון שהוא ראוי ליורשו אינו לשון מתנה אלא לשון ירושה מ"ה אין לה הפסק הא אם אמר ליה לשון מתנה מפורש אע"פ שהוא ראוי ליורשו מתנה היא ויש לה הפסק והיינו דקאמר שאין לשון מתנה אלא לשון ירושה כלומר שאינו לשון מתנה וכן דעת הרז"ה ז"ל אבל הגאונים ז"ל סוברים שאפי' אמר בפירוש לשון מתנה למי שראוי ליירש ירושה היא ואין לה הפסק עכ"ל:
והרמ"בם ז"ל הסכים לדעת הגאונים ז"ל וז"ל בפ' י"ב מהלכות זכייה ומחנה שכיב מרע שאחר נכסי לפלוני ואחריו לפלוני אין לשני אלא מה ששייר ראשון ואם היה הראשון ראוי ליורשו כגון שהיה בן מכלל הבנים אין לשני כלום שכל לשון מתנה ליורש הרי הוא כלשון ירושה וירושה אין לה הפסק ואע"פ שאמר ואחריו לפלוני ע"כ: והרב המגיד ז"ל כתב על זה ואם היה הראשון וכו' מימרא דרב אחא שם ולשונה נכסי לך ואחריך לפלוני אם היה ראשון ראוי ליורשו אין לשני במקום ראשון כלום שאין לשון מחנה אלא לשון ירושה וירושה אין לה הפסק ופירשו הגאונים ז"ל שאע"פ שנתן למי שראוי ליורשו בלשון מתנה בפירוש הרי דינו כירושה ואין לה הפסק וזה דעתו ז"ל ויש מן האחרונים כשאמר לשון מתנה בפירוש לומר שיש לה הפסק עכ"ל: והרב ר' יוסף הלוי ן' מיגש הסכים לסברת הגאונים ז"ל (הביאו הרב בצלאל אשכנזי וזה לשונו בחדושיו בשע' רביעי אם לא העבי' הירוש' מהראוי לה אלא לאחר מיתתו כגון שאמ' יירש פלוני כל נכסיו לאחר מיתת פלוני בני דינו שכיון שלא העביר הירושה ממנו שהרי לאחר מיתתו הוא שאמר יירש פלוני כל נכסי בין שהיתה העברה זו בלשון ירושה בין שהיתה בלשון מתנה העברה זו אינה כלום שהרי זכה בנו בירושתו וירושה אין לה הפסק ואין בדבר הפרש בין שהיה זה האחרון נכרי שאינו ראוי לירושה או שהיה גם הוא ראוי בירושתו כגון שהיה לו בן אחר זולתי זה הראשון דינו כולו אחד הוא שכיון שהראשון לא הוציאו מן הירושה בחייו לאחר מיתתו נמי ירושה אין לה הפסק ואינו יורש חלקו מירושת אביו אלא בנו אבל אחיו שהוא זה האחרון אינו יורש אלא חלקו עם אחיו בנכסי אביו בלבד וילפינן לה להא מילתא מהא דשלח ליה רב אחא בר עויא לדברי ר' יוחנן וכו' וירושה אין לה הפסק הנה אע"פ שבלשון מתנה נתן לו לראשון כיון שהוא ראוי ליורשו אמרינן אין לשון מתנה אלא לשון ירושה וירושה אין לה הפסק וכו' והאי דקאמר לאחר מיתת פלוני בני יירש בני פלוני כל נכסי הוה ליה כמאן דאמר לאחר מיתת פלוני יירש פלוני כל נכסיו שאין משגיחין בדבריו לפי שאין לו לאדם רשות לצוות ולהנחיל לכל מי שירצה בנכסי אחרים וזה הבן הראשון כיון שהרי זכה בחלקו בירושת אביו נעשה אותו חלק לאחר מיתת אביו נכסי עצמו לא נכסי אביו עכ"ל:
הא קמן הדבר ברור וצהיר ובהיר כשמש בצהרים כששכיב מרע מצוה ומחלק נכסיו ונותן לאחד מיורשיו על תנאי לכשימות שיעברו הנכסים לאחר כל דהו בין נכרי בין יורש אין בדבריו כלום אלא הנכסים בחזקת למי שנתן אותם ומתנתו קיימת ואין לאחר שום תביעה בהם והרי הם כנכסיו הקנוים לו לעשות חפצו ולשלם מהם חובותיו:
עוד כתב הרב הנז' ז"ל בהאי עניינא וז"ל הא דתניא תנו שקל לבני בשבת והן ראויין לתת להם סלט נותנין להם סלע ואם אמר אל תתנו להם אלא שקל אין נותנין להם אלא שקל ואם אמר אם מתו יירשו אחרים תחתיהם בין שאמר תנו בין שאמר אל תתנו אין נותנים להם אלא שקל איכא לאקשויי עלה הא דקי"ל נכסי ואחריך לפלוני וראשון ראוי ליורשו אין לשני במקום ראשון כלום שאין לשון מתנה אלא לשון ירושה וירושה אין לה הפסק והא בניו יורשיו נינהו ואמאי קתני אם אמר אם מתו יירשו אחרים תחתיהם בין שאמר תנו בין שאמר אל תתנו אין נותנים להם אלא שקל דאלמא אם מתו יירשו אחרים תחתיהם והא בניו יורשים נינהו וירושה אין לה הפסק. ופירוקא דכי אמרינן ירושה אין לה הפסק הני מילי היכא דיהבינהו לנכסי למי שראוי ליורשו בין בלשון מתנה בין בלשון ירושה וקאמר ליה אחריך יירש פלוני דכיון שראשון ראוי ליורשו הוא אע"ג דבלשון מתנה קאמר ליה אמרינן אין לשון מתנה אלא לשון ירושה וירושה אין לה הפסק וכ"ש היכא דלא יהביה מידי אלא שבקיה למילתא סתם וקאמר ליה נכסים אלו יירשם פלוני אחריך דאמרינן כיון דלא אפקיה מן הירושה דהא אחריך קאמר ירושה אין לה הפסק והאי אחריך דקאמר לאו כלום הוא דהוה ליה מתנה על מה שכתוב בתורה דתנאו בטל אבל הכא כיון דקאמר תנו שקל לבני בשבת אשתכח דלא יהיב ליהו מנכסים אלא שקל בלחוד בשבת וכו' הילכך מה שהגיע לידם הוא שנתן להם ומה שמתו ולא הגיע לידם איגלאי מילתא שלא הקנה להם כלל לא בלשון ירושה ולא בלשון מתנה אלא להני יורשי אחריני הוא שהקנה אותו בלשון ירושה דקנו להו כר יוחנן בן ברוק' עכ"ל לענייננו:
והרמ"בם ז"ל הרגיש בקושיא זו של רבו ז"ל ותירץ אותה בפ' הנז' לעיל וז"ל שכיב מרע שאחר נכסי לך ואחריך לפלוני והיה הראשון ראוי ליורשו ופירש ואמר לא משום ירושה אני נותן לך שאין לה הפסק אלא במתנה והרי הפסקתיה השני קונה מה שמשייר הראשון לפיכך אם נתן המעות על יד שליש או שאמר תנו לבני שקל בכל שבת ולא משום ירושה אני נותנם להם והנשאר מן הנכסים אחר מותם והיה לפלוני אין נותנין להם אלא שקל אע"פ שאינו מספיק להם ע"כ:
וכתב הרב המגיד ז"ל שכיב מרע שאמר נכסי לך ואחריך לפלוני וכו' ופירש ואמר לא משום ירושה אני נותן לך שאין לה הפסק אלא כמתנה והרי הפסקתיה וכו'. זה כתב לתרץ הקושיא שהקשו רבים מן הברייתא שאמרה גבי האומר תנו שקל לבני בשבת והם ראוים לתת להם סלע וכו' אם אמר אם מתו יירשו אחרי' תחתיהם בין שאמר תנו בין שאמר אל תתנו אין נותנין להם אלא שקל והקשו לדעת הגאונים היאך יורשין אחרים והלא כיון שנתן נכסיו בלשון ירושה או בלשון מתנה שהיא כירושה לבניו והלא ירושה אין לה הפסק ותירץ רבינו שאע"פ שלמי שראוי ליורשו המתנה כירושה כשאחר לא משום ירושה אלא משום מחנה בפירוש ודאי יש הפסק והרי זה כמתנת בריא על זה הבד היא הברייתא ותירוצין אחרים נאמרו בזה עכ"ל:
הא קמן תשובת שאלתנו בגדה שכפי שטחיות הסוגיא והגאוני' והפוסקים ז"ל נראה הדבר ברור שאלמנת חנוך דנ"ד זכתה בטענתה שטוענת ואומרת דהואיל ובעל' היה ראוי לירש והניח הפרדס שנתן לו המוריש אע"פ שהוא בלשון מתנה לא אכפת לן ואפילו על תנאי תנאו בטל כמו שהוכחנו ועוד דמסקנא דידן היא מסקנת הרב מרן המאסף לכל המחנות בח"מ סי' רמ"ח ובשולחנו הטהור:
ואם נפשך לומר אמת ואמונה כל מה שכתבת ראשונה היינו דוקא שאחריך הוא נכרי אז כזר נחשב בהאי מתנה דאין לו בה שום שייכות ירושה אמנם היכא דהשני גם הוא יורש כנ"ד לאו דינא הכי לא חזר הדין לומר שהשני יורש מחמת צוואת המוריש משום דירושה ממשמשת והולכת דבהאי גוונא לא אמרינן אפסקה לירושה: אל יעלה על רוחך דבר זה דהא כבר הודענו מה שכתב הרב ן' מיגש ז"ל שהוא סובר דלענין זה כגר כאזרח תורה אחת דלא שנ' לן ולא תימא סברא יחידית היא דהא הסכמת שני המאורות ז"ל אגיד הרש"בא והרב המגיד ולא אכחיד:
הרש"בא ז"ל בחדושיו אחר שנשא ונתן בהאי מימרא דרב אחא בר עויא הסכים לדעת זו וז"ל ומדמקשינן הכא מדר' אחא בר עויא שמעינן מינה דנכסי לך ואחריך לפלוני וראשון ראוי ליורשו אע"פ שהשני נמי ראוי ליורשו אין לשני במקום ראשון כלום דהא בריית' ואחריך וירש פלוני ואחריך יירש פלוני תרוייהו קשיין ותרוייהו מיתוקם בראוים לירש ואפילו הכי אין הפסק לשל ראשון שכיון שחלה ירושה לידו שוב אינה נפסקת ממנו דומיא דירושת תורה הבאה מאליה שאינ' נפסקת והוצרכתי לכתוב זה מפני שנמצא למקצת המחברים שאמרו בשני ראוי ליורשו יש לה הפסק ואין דבריהם עולין בשמועה ולא נכונים בטעם וכן כתב הרב הלוי ז"ל כדברינו:
והרב המגיד ז"ל הסכים לדעת הרשב"א ז"ל ובפרק הנז' לעיל כתב וז"ל ואע"פ שאמר ואחריך לפלוני וכו כתבו זכרם לברכה שאפי' היה השני ראוי ליורשו ג"כ אינו כלו' ולא זכה שני ומוכרח הוא בסוגייא וכן כתב הרא"ם ז"ל שאפילו לא נתן ולא הוריש כלום לראשון אלא שאמר יירש פלוני בני כל נכסי לאחר מיתת פלוני אחיו בין שאמר לשון מתנה או לשון ירושה א נו זוכה כלום השני בחלק אחיו אחר מיתתו והרב רבינו משה בר נחמן ז"ל נסתפק בזה עכ"ל:
ולאפס פנאי וטרדות הזמן לא הרחבתי הדבור כרצוני אע"פ שארוכה מאר"ש מדה ורחבה מני ים כמו שיראה המעיין בספרי הפוסקים ז"ל:
סוף דבר הכל נשמע מהסוגיות והפוסקי' ז"ל שהעלתי זכרם לטובת אלמנת חיך של נ"ד לגבו' כתובתה מהפרדס שהניח בעלה אע"פ שהפרדס הנז' ניתן לבעלה על תנאי של אביו אין בתנאו כלום דהוה ליה מתנה על מה שכתוב בתורה כמו שהוכחנו דכיון שהוא יורש מן התורה ירושתו אין לה הפסק ואע"פ שאחריך ג"כ הוא יורש אפילו הכי אין לו כלום בהאי פרדס ולא שום שייכו' מחמת המוריש הראשון שהוא אביהם אלא מצד אחיו וא"כ שורת הדין נותנת שהאלמנה הנ"ל תגבה כתובתה תחילה והנשאר יירשו אחיו כדין תורתנו הקדושה אחר היבום או החליצה האי כדיניה והאי כדיניה:
ולהפיס דעת החכם השואל כדי שלא ישאר לו שום פיקפוק ולסיומא דהאי מילתא אייתינא סייעתא דאית בה ממשא מהרב בעל הגהות מימונייות ז"ל וזה לשונו בפ' הנז' השיב מורי רבינו זצ"ל דמכאן יש ללמוד על אדם שנתן מתנה בית לבנו על תנאי אם יהיה לו זרע ואם לא שתשוב הירושה לבנותיו שאשת הבן גובה כתובתה ממנו ולכל הבאים מכחו שיש להם דין כאילו יירשו לבית זה וכל שכן הוא שאפילו אם אמר אחריו לבני פלוני או לשאר בני הוי הדין כך כל שכן כשאמר אחריו לבנותי ע"כ:
זהו מה שהורוני מן השמים בהאי נ"ד. עד יבואו דברי אלה לפני מעלת הדרת יקרת מורנו ורבינו הרב מורה הוראות בעיונים עמוקים. ובחריפותו מוציא לאור תעלומות פסקי דינים. הממולא בכל מדות טובות תורניות והנהגות ישרות. החסידות עמו תעמוד. הענוה לו נאוה. היראה לו נאה. בתלמוד הוא אמוד. ספרי הפוסקים לו אדוקים. המדרשים לו מתפרשים. במשקל השיר ובהלצה ובדקדוק הוא בדוק. ולמימיו הנובעים כלנו צמאים. גברא רבא ויקירא. שמשא בטיהרא אשר היה אב"ד ומ"ץ בכמה קהלות קדושות ה"י כמהר"ר שלמה שלם נר"ו ל"י וישב שלמה על כסא ה' למנך ביום אשר נתמנה ונתקבל לראש ולמורה צדק ולהרביץ דת בקהלתנו ת"ת יע"א ממעלת רוזני הקהלה פרנסיה מנהיגיה וממוניה ה"י. וביום אשר הוקם על להקים דגל התורה ולהחזיר העטרה ליושנה במדרשנו יע"א ע"י מעלת פרנסי ת"ת וגזבר של עץ חיים ה"י. אשר כמה ימים וחדשים היה המקום חסר מכבודו ועתה נשלם ונתמלא כל הבית אורה זו תורה. ליהודים היתה אורה ושמחה וכל הק"ק יחדיו שמחים ומתאוים לאכול מצוף נופת אמריו וממגדני מוסריו פרי דתו ובכורי אר"שו אר"ש זבת חלב ודבש וזה פריה מתוק למאכל ועלהו לתרופה. יהי רצון מלפני אלדינו שבשמים יתמידהו על מכונו ויעמידהו על כנו לאורך ימים ושנים דשנים ורעננים הוא ובניו בקרב ישראל עם מרת אשתו מב"ת בחבר' כל בעלי תריסין תלמידיו עבדיו וצאן ידיו להגדיל תורה ולהאדירה בתדירא ה' עליהם יחיו ולמען שמו יגן עלינו ויטע בלבנו אהבתו ויראתו לעשות רצונו ולעבדו בלבב שלם אכי"ר:
הנראה לעניות דעתי כתבתי בסדר ובשנת זה הדבר אשר צוה ה' לעשות לפ"ק:
נאם עבד ה' מאיר הכהן בן לא"א כמוה"רר אברהם הכהן אלפסי סי"ט: