שאלה לט בפרשת שופטים כתוב ודברו השוטרים אל העם לאמר מי האיש אשר בנה בית חדש וגו' ומי האיש אשר נטע וגו' ומי האיש אשר ארש וגו' ששלשה אלה חוזרין ממערכי המלחמה במלחמת הרשות בשמעם את הדברים האלה. והנה במי שנטע כרם ולא חללו מספקא לי אם בעת המלחמה כבר הגיעה שנה רביעית ולא חללו עדיין הוא דוקא שחוזר ממערכי המלחמה יען ראוי ליחלל בעת ההיא אבל אם הוא עומד בתוך שלש שנים לנטיעתו שהם שני ערלה ואין ראוי ליחלל עכשו אינו חוזר. או דילמא אפי' מוך ג' שני ערלה ילך וישוב לביתו ואם אינו ראוי ליהנות הימנו עתה דהרי יש לו מתירין לאחר זמן הגידה לי דעתך ושכמ"ה:
תשובה קצור קצרה ידי לכתוב במלתא דנה יען כי מיעטו המפרשים שכתבו על ספר דיני דיני תורתנו הקדושה בדברים שאין נוהגים עכשו בגלותנו אלא בזמן שישראל שרויין על אדמתן וידם תקיפה כנדו הזה שנשאלתי עליו לכן אשיב שואלי דבר במיעוט שיחה ואשאלה עזר מהעוזר האמיתי ית' ינחני בדרך אמת כי"ר:
טרם אשיב שואלי דבר אודיע אימתי ומי הוא המדבר אל העם שיחזרו ג' אלה מעורכי המלחמה:
גרסינן במסכת סוטה (פ' משוח מלחמה דף מ"ב) תנו רבנן פעמים מדבר עמהם אחת בספר ואחת במלחמה בספר מה הוא אומר שמעו דברי מערכי המלחמה וחזרו במלחמה מה הוא אומר אל ירך לבבכם וגו' ע"כ:
והרמב"ם בפרק ז' מהל' מלכים ומלחמותיה' פסק כדברי הבריית' הנז' בהלכה ב' וז"ל שני פעמים מדבר משוח מלחמ' אל העם אחת בספר בעת שיוצאין קודם שיערכו המלחמה אומר לעם מי האיש אשר נטע כרם ולא חללו וגו' כשישמע דבריו יחזור מעורכי המלחמה. ואחת בעורכי המלחמה אומר אל תיראו ואל תחפזו ע"כ. והר"ב כסף משנה כתב. שרבנו מפרש הברייתא אחת בספר כלומר כשיוצאין מארצם בספר מה הוא אומר היינו שאומר להם מי האיש אשר נטע כרם וגו' ומסיים וז"ל שיהו מוכנין כשישחטו דבריו שנית במלחמה יחזרו להם ע"כ. הכריחו לזה לומר תבת שנית לפי שהרמב"ם ז"ל בהלכה ג' שם כתב וז"ל עת שעורכין המערכות והם קרבים להלחם משוח מלחמה עומד במקום גבוה וכל המערכות לפניו ואומר להם שמע ישראל וגו' כי ה' אלקיכם וגו' עד להושיט אתכם עד כאן אומר משוח מלחמה וכהן אחר תחתיו משמיע אותו לכל העם בקול רם. ואח"כ מדבר משוח מלחמה מי האיש אשר בנה וגו' ומי האיש אשר נטע וגו' ומי האיש אשר ארש וגו' ע"כ משוח מלחמה מדבר והשוטר משמיע לכל העם בקול רם. ואח"כ מדבר השוטר מעצמו ואומר מי האיש הירא ורך הלבב ושוטר אחר משמיע לכל העם עכ"ל: הנך רואה כפי דברי הרמב"ם ז"ל שב' פעמי' אומר משוח מלחמה מי האיש וגו'. אחת בספר ואחת בעת שקרבים להלחם לכן פירש הר"ב כ"מ ז"ל שפעם א' בספר הוא להכין אותם ולהזהירם כדי שיהו מוכנין לחזור כשישמעו דבריו שנית במלחמה:
ורש"י ז"ל בפירושו על התורה כתב על פסוק והיה כקרבכם אל המלחמה סמוך לצאתכם מן הספר מגבול ארצכם ע"כ. והרא"ם ז"ל כתב פי' אין זה היום יום שקרבו למלחמה אלא יום שיצאו מן הספר שהוא העיר של סוף גבול ארצכם שמשם והלאה נכנסים לגבול האויב. כדתניא בספרי יכול זה יום הקרבין בו למלחמה כשהוא אומר ואמר אליהם שמע ישראל אתם קרבים היום הרי היום הקרבין בו למלחמה אמור הא מת"ל והיה כקרבכם למלחמה כיון שמגיעים לספר הכה מתנה עליהם כל התנאים הללו. ובפ' משוח מלחמה שנינו ת"ר פעמים היה מדבר עמהם א' בספר וא' במלחמה בספר מהו אומר שמעו דברי מערכי המלחמה וחזרו במלחמה מהו אומר אל ירך לבבכם וגו' ע"כ האריך הרא"ם ז"ל לפרש דברי רש"י ז"ל שאל תטעה בדבריו שסובר רש"י ז"ל שפעם א' ולא שתים מדבר כהן משוח מלחמה אל העם כי אי אפשר לומר כן והביא לזה ב' הברייתות חדא דספרי וחדא דפ' משוח מלחמה דמוכיחות שפעמים מדבר. אמנם לא פורש בדברי רש"י ז"ל מה מדבר כהן משוח מלחמה אל העם בספר אם הכל דהיינו שמע ישראל וגו' ומי האיש וגו' או דוקא מי האיש אשר בנה וגו' אמנם הברייתות דסוטה ודספרי יפורשו כדברי רמב"ם ז"ל דסוטה כדאמרן לעיל בדברי הכ"מ ודספרי כדברי הר"ב קרית ספר כדבעינן למימר לקמן:
וסמ"ג בעשין ק"כ השמיט הברייתא הנז' דפעמים מדבר כהן משיח מלחמה א' בספר וכו' ונלע"ד כי לא כתב הפרטים כלם לפי שמצוה זו אינה נוהגת בזמן הזה ותנא ושייר:
והר"ב קרית ספר בהלכות מלכים פרק ז' מצוה רמ"ו הביא שתי הברייתות הנזכרות דסוטה דפעמים מדבר. ודספרי שקדמנו זכרה ופירש ז"ל הסיפא דקאמר כיון שמגיעים לספר כהן מתנה עליהם התנאים הללו. וז"ל וסברא היא דקאי אמי האיש אשר בנה בית חדש וגו' שיחזור מן הספר ע"כ: הכל כדברי הר"ם במז"ל:
אתאן לתרוצי לשאילתא דנה ואומר כי ממה שמצאנו ראינו שהר"ם במז"ל בה' מלכים פ"ז סתם ולא פירש בשום אחת משלשה אלה שחוזרין ממערכי המלחמה ולא נתן להם קצבה זמניית. ד"מ מי שבנה בית כמה זמן עבר שבנאו. נגזר אומר שסברתו מיום שנגמר הבנין (וכן מי שקנה לו בית דירה או שניתן לו במתנה או שירש מיום שלקח או שניתן לו או שירש) עד אחר כמה שני' ועדיין לא חנכו יחזור. וכן מי שאירס אשה מיום האירושין עד אחר כמה שנים ועדיין לא לקחה יחזור. וכן בנ"ד מי שנטע כרם מעת שנטעו כל ג' שני ערלה ועוד בשנה הרביעית כל זמן שלא חללו יחזור מעורכי המלחמה כי כוונת התורה בשלשתן שכל א' מהם שהכין לו או בית או כרם או אשה כל זמן שלא התחיל ליהנות מאשר הכין לו לעולם יחזור פן ימות במלחמה ואיש אחר שלא עמל בו יתהנה ממנו:
ואל יטעה התלמיד בדברי רש"י ז"ל בפרשת שופטים. שפי' על פסוק ומי האיש אשר נטע כרם ולא חללו. וז"ל לא פדאו בשנה הרביעית שהפירות טעונין לאכלם בירושלם או לחללן בדמים ולאכול הדמים בירושלם עכ"ד ויאמר שכוונת רש"י ז"ל שבעת המלחמה שמדבר כהן משוח מלחמה והשוטרים משמיעים שיחזור לביתו האיש אשר נטע כרם וזה לו שנה ד' לנטיעתו וראוי לחלול אז ומכלל זה אתה שומע שאם הוא עדיין תוך ג' שני ערלה דאין ראוי לחלול לא יחזור מעורכי המלחמה. לבו לא כן יחשוב כי כוונת רש"י לבד לפרש מהו החלול דאמר קרא ולא חללו ופירש ז"ל כי יש ב' דרכים או להעלות הפירות לירושלם ולאכלם שם או לפדותן בדמים ולאכול שם הדמים:
והרמב"ן בפי' התורה שפתיו ברור מללו במצו' הלזו וז"ל והנה הכהן שהוא העובד את השם יזהירם ביראתו שיבטיחם אבל השוטרים ידברו בנוהג שבעולם פן ימות במלחמה כי בדרך הארץ בכל המלחמות ימותו אנשים גם מכת הנוצחים וצוה על הג' אלה לשוב כי לבו על ביתו ועל כרמו ועל אשתו וינוס וטעם ולא חללו שלא בא השנה הרביעית כי המנהג בכרם בבא תבואתו שיחללו שם וילכו בו בחלילים וצוה הכתוב שיהיה כל פריו קדש הלולים שיהללו את ה' הנכבד בשמחה ההיא ויתכן שיהיה פי' ולא חללו שלא עשאו חולין והוא הפדיון שהזכירו רבותינו מלשון כי חלל יהודה קדש ה' ולא יחלל זרעו עכ"ל:
הרי מפורש במאי דכתב הרמב"ן וז"ל וטעם ולא חללו שלא בא השנה הרביעית ע"כ. כמו שכתבתי דמי שנטע כרם ובעת המלחמה הוא תוך ג' שני ערלה דיחזור. ודבר פשוט הוא ולית דין צריך בשש:
ואמינא כיון דאתו לידן ג' אלה החוזרין מעורכי המלחמה נימא בהו מילתא והנה הוא מ"ש הרמב"ם בהלכות דעות פ"ה הלכה י"א וז"ל דרך בעלי דעה שיקבע לו אדם מלאכה המפרנסת אותו תחלה ואח"כ יקנה לו בית דירה ואח"כ ישא אשה שנא' מי האיש אשר נטע כרם ולא חללו מי האיש אשר בנה בית חדש ולא חנכו מי האיש אשר ארש אשה ולא לקחה אבל הטפשים מתחילים לישא אשה ואח"כ אם תמצא ידו יקנה בית ואח"כ בסוף ימיו יחזור לבקש אומנות או יתפרנס מן הצדק' וכן הוא אומר בקללות אשה תארש בכת תבנ' כרם תטע כלומר יהיו מעשיך הפוכין כדי שלא תצליח אח דרכיך ובברכה הוא אומר ויהי דוד לכל דרכיו משכיל וה' עמו ע"כ: והנה דבריו ז"ל תמוהים שהם הפך הכתוב שסדר הכתוב בית כרם אש' והוא כתב כרם בית אשה והפך הברייתא שזה לשונה (פ' משוח מלחמה דף מ"ג) ת"ר אשר בנה אשר נטע אשר ארש למדה תורה ד"א שיבנה אדם בית ויטע כרם ואח"כ ישא אשה כמו שנתעורר בזה מרן בכ"מ. ואכתוב בקצור מאי דאמור רבנן בתירוץ קושיא זו:
הר"ב כ"מ נדחק עצמו בביאור דבריו דמדנקט אשה לבסוף ובקללות אשה בתחלה מינה ילפינן דאית לן ג"כ למעבד בבית ובכרם הפך מה שכתוב בקללות וכת' ז"ל דברייתא הנז' דקאמרה ואח"כ ישא אשה דגבי אשה אמרה לבד אח"כ ממילא משמע דכרם אחר בית לאו דוקא והכי איכא למידק בדברי שלמה שלא אחר אחר אלא גבי אשה עי"ש:
ומוהר"י אדרבי סי' ר"ל תירץ דחלול הכרם דהוי בשנה הרביעית מדכתיב ולא חללו משמע שכבר הגיע הזמן ועדיין לא חללו א"כ משמע שכבר בנה הבית אחר שנטע הכרם ואיחור הפסוק לא קאי להנטיעה אלא על החילול עכ"ד:
והר"ב מעשה רקח על הרמב"ם האריך הרחיב שם הדבור ונראין לו דברי הכ"מ יעויין בדבריו:
ובספר מעין גנים בדף קמ"ח כתב שנדחק הרב כ"מ ואומר ז"ל ואני הדיוט קשה לי דבזה לא נתרצה הקושיא דקרא קאמר תחלה אשר בנה ואח"כ אשר נטע ולפי הרמב"ם הוא אשר נטע ואח"כ אשר בנה ובקללות לא קאמר שינוי אלא באשה שהיא בסוף והכרם באמצע והבית בסוף להפך הוא בית בתחלה וכרם אח"כ ואשה אח"כ והראיה שהביא מפ' משוח מלחמה אדרבה משם יש לתמוה על רבנו שאמרו שם לימדה תורה ד"א שיבנה אדם בית ויטע כרם ואח"כ ישא אשה הרי כלשון הכתוב בתורה והדיוק שדייק הרב מאח"כ לאו דיוק הוא דרבנן אקרא קיימי ואינם צריכים לומר אח"כ בכל דבר ודבר. אבל נ"ל דבין בקרא דפרשה בין בדברי שלמה בין בדברי הגמרא נטיעת כרם קדים דכיון שהוא מפרש דנטיעת כרם פי' מלאכה שיתפרנס ממנה איך אפשר שקודם שירויח יכול לבנות בית מהיכן יבואו לו מעות לבנות ואם כן כוונת הפסוק אשר בנה מחמת דאשר נטע שהיה בעל אומנות והרויח ובזה בנה בית ואז יקח אשה שהרי יש לו מזונות ובית ולא יצטרך לצדקה ונמצא דהא בהא תליא דהבית תלוי בנטיעת כרם תחלה וגם דברי הגמרא בסגנון זה מסכים הולך שיבנה בית מחמת אשר נטע כרם וכן הסברא נוטה עכ"ד ושפתים ישק. ואם יש בזה תירוצי' אחרים לא אטריח עצמי להעתיקם כי טבא חדא פלפלתא חריפתא דברי הר"ב מעין גנים שדי בזה התירוץ והאריכות בו אך למותר:
העולה מדברנו שהרמב"ם בפ"ז מה' מלכי' יפה כיוון במ"ש שכהן משוח מלחמה מדבר פעמים להזהיר ג' החוזרין ממערכי המלחמ' א' בספר וא' במלחמה יען הראיות שכתבנו. ועל נ"ד גזרנו אומר שמי שנטע כרם ולא חללו ובעת המלחמה הוא עומד תוך ג' שני ערלה או בשנה ד' כל זמן שלא חללו ישוב לביתו איבעית אימא סברא מסתמיות דברי הרמב"ם שלא נתן קצבה זמניית בדבר משמע דמ"מ יחזור ואיבעית אימא מדברי הרמב"ן שכתב וטעם ולא חללו שלא בא שנה ד' ע"כ וקנצי למילין העתקנו הקושי שיש בדברי הרמב"ם בהלכות דעות פ"ה ה' י"א והתירוצים:
זהו הנלע"ד ואם ייטב הדבר בעיני מ"ור הודנו והדרנו נר"ו ומה טוב ומה נעים חלקנו:
אמשטרדם בשלהי תמוז שנת תקנא לפ"ק
כ"ד הצעיר שלמה ישורון
בבית ובדפוס יתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס