שאלה ראובן היו לו בעלי חובות הרבה והזמינו אותו לערכאות של גוים וברוב פחדו שמא יצא חייב בדינו קרא לשמעון אהובו ונתן לו סך ממון ותכשיטין של זהב וכסף ואמר לו בבקשה ממך תשמרם לי ולא ידע אדם מאומה ממה שעבר בינינו עד יצא לאור משפטי ושמעון לקחם לביתו ואחר זמן מה יצא ראובן חייב בדינו שחייבו אותו העש"ג ליתן כל מה שיש לו כדי לפייס בעלי חובות ושלחו וחפשו ושללו כל מה שהיה בביתו ופייסו בו לכל בעלי חובותיו ויהי כשמוע שמעון שראובן יבא חייב נתיירא שמא ירגישו הבית דין של גוים שיש מנכסי ראובן ברשותו לפי שהוא היה בן ביתו תמיד ויגיע לו מזה נזק מה עשה לקח הנכסים הנ"ל והפקידם אצל לוי וציוהו לשומרם הטב והוא יתן לו שכרו משלם ולא הגיד לו דבר ואח"כ נפלה דליקה בבית לוי ונשרפו גם נכסי ראובן הנ"ל ואחר שנתישבה דעתו של ראובן בא לתבוע נכסיו משמעון ויען שמעון ויאמ' חרה לי מאד מהמאורע הרע שאירע בנכסייך בבית לוי ובאו לדין ראובן טוען ששמעון חייב ליתן לו כל נכסיו שמסר בידו שלו לבדו האמין ובפרט שהוא ציוהו שלא ידע שום אדם מאומה מזה העסק ושמעון טוען שהוא לא הגיד דבר ממה שעבר ביניהם כמו שציוהו ואדרבא הוא הבטיח ללוי שיתן לו שכרו כדי שישמרם כראוי ובודאי הגמור שמזלו גרם ומה היה יכול לעשות וראובן טוען שהוא היה גרמא בנזקין שהוציא הנכסים מתחת ידו בלא רשותו יורנו המורה לצדקה להיכן הדין נוטה בתשובתו הרמה ומה' תמ"ש אכ"יר:
תשובה ספק זה שנסתפק לח"ה מוצאו הוא מהא דתנן בבבא מציעא ד' ל"ו השוכר פרה מחבירו והשאילה לאחר ומתה כדרכה וגו' א"ר יוסי כיצד הלה עושה סחורה בפרתו של חבירו אלא תחזור פרה לבעלים: וגרסינן עלה בגמר' אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כר' יוסי ובתר הכי גרסינן אתמר שומר שמסר לשומר רב אמר פטור ור' יוחנן אמר חייב אמר אביי לטעמיה דשמואל וגו' ולטעמיה דר' יוחנן דאמר חייב לא מבעיא שומר שכר שמסר לשומר חנם דגרועי גרעה לשמירתו אלא אפילו שומר חנם שמסר לשומר שכר דעלויי עלייה לשמירתו חייב דאמר ליה אין רצוני שיהא פקדוני ביד אחר ורבא פליג על אביי בטעם זה שאמר לר' יוחנן שהלכה כמותו שאין טעמו ז"ל משום שאין רצונו שיהיה פקדונו ביד אחר וכו' אלא אמר רבא הלכיתא שומר שמסר לשומר חייב ולא מבעיא שומר שכר שמסר לשומר חנם וכו' אלא אפילו שומר חנם שמסר לשומר שכר דעלויי עלייה לשמירתו חייב וטעמא מאי משום דאמ' ליה אנת מהימנת לי בשבועה האיך לא מהימן לי בשבועה ע"כ בגמר':
ופירש רש"י ז"ל האיך לא מהימן לי בשבועה וכו' שאני אומר שישנה עדיין בידו או אכל או פשע בה ע"כ. וכתבו שם רבותינו התוספות ז"ל אנת מהימנת לי בשבועה וגו' והיכא שהשומר הראשון יכול להשבע על האונס או שהיו עדים בדבר פטור ואפילו מסר לחרש שוטה וקטן ומתה כדרכה ברשותם כיון שאף בבית שומר הראשון היתה מתה דמלאך המות מה לי הכא מה לי התם וכו' וסובר רבא שזהו טעמו של ר' יוחנן ולא כאביי שאמר משום שאין רצונו שיהא פקדונו ביד אחר וכן הלכה כרבא ולא כרבינו חננאל שפסק כאביי עכ"ד יע"ש:
והרא"ש ז"ל בפרק השוכר הרחיב יותר הביאור בזה שכתב אנת מהימנת לי בשבועה וגו' שמעת מינה דהיכא דאיכא עדים דנטר שומר בתרא כאורחיה ונאנסה לא מחייב שומר קמא לשלומי דהא ליכא שבועה דלימא ליה אנת מהימנת לי בשבועה ואע"ג דמסר פקדונו ביד אחר בלא רשותו ואמרינן בגיטין ולעיל דף כ"ט אין השואל רשאי להשאיל וכו' ה"מ לכתחילה אבל בדיעבד לא מיקרי פשיעה דהא גבי השוכר פרה מחבירו והשאילה לאחר ומתה כדרכה כיון דליכא פשיטותא דהא כדרכה מתה לא מחייב שוכר לשלומי אע"ג דהשאילה לאחר וש"מ דלא קי"ל כרבי מאיר שא' כל המעביר על דעת בעלים נקרא גזלן ע"כ:
העולה מן האמור לדעת ר' יוחנן דהלכתא כוותיה וכפירוש רבא הוא שאף שומר חנם שמסר פקדונו לשומר שכר דעלויי עלייה לשמירתו ונאנסה חייב לשלם לבעל הפקדון משום דמצי א"ל אנת מהימנת לי בשבועה כדינך האיך לא מהימן לי בשבועה שלם לי אנת ופוק עביד דינא עמיה וממילא נמי שמעינן דהיכא שאין שומר שני בריך שבועה כגון דאית ליה עדים שראו שנאנסה ג"כ שומר קמא פטור או שראה שומר ראשון שנאנסה דמצי לאשתבועי משתבע נמי הוא ומפטר דהא לא קי"ל כאביי דא' דטעמא דר' יוחנן משום דאמר ליה אין רצוני שיהי' פקדוני ביד אחר: ומינה לנדון שלפננו שצדק ראובן בטענתו שטען נגד שמעון שחייב ליתן לו כל נכסיו שמסר בידו שלו לבדו האמין אם לא שיש לו עדים שראו שנשרפו נכסי ראובן בכלל נכסי לוי שאז יבי' אותם עצמו ויפטר או שראה שמעון שדי' שנשרפו דמצי לאשתבועי שאז ישבע לראובן ויפט' ממנו אבל מה שטוען עוד ראובן שבפרט שהוא ציוהו שלא ידע שום אדם מאומה מזה העסק ג"כ שמעון שמר בזה הבטחתו שלא הגיד ומה שטוען שמעון נמי כדי לפטור עצמו במה שאדרבא הוא הבטיח ללוי שיתן לו שכרו כדי שישמרם כראוי ובודאי הגמו' שמזלו גרם בזה בזה שלא צדק אני אומ' שאין זה מועיל לפוטרו אם לא שראה הוא עצמו שנשרפו תו שיש לו עדים מזה שנאנסו אלו הנכסין דהא אמרינן לעיל אפילו שומר חנם שמסר הפקדון לש"ש דעלויי עלייה לשמירתו מחייב לשלם דמצי אמר לי אנת מהימן לי בשבועה לוי לא מהימן לי בשבועה שלם לי את וזיל עביד דינא עמיה דמי יאמר לי שנכסי אינם עוד ברשותו שהצילן מן הדליקה לחבר אחרת וכו ומה שטוען עוד שמעון שמה היה לו לעשות עוד ממה שעשה יש לומר לו שהיה לו ליטול רשות מראובן תחילה אם ירצהו להוציא הנכסים מתחת ידו ליד לוי מפני זה הפחד שיש לו או לא אבל השתא דלא אודועיה מצי למימר ליה אנת הוא בעל דברים דידי ולא לוי כל זה למדנו מן האמור לעיל שברור הוא לכל מבין וכן פסקו הפוסקים ז"ל והוסיפו על האמור שאם היה דרך המפקיד מקודם להפקיד ביד שומר שני שג כ בזה נפטר שומר ראשון דמצי א"ל ג"כ הוא נאמן לך שאתה רגיל להפקיד אצלו צא ועשה עמו דין:
וכן פסק הנשר הגדול הרי"ף ז"ל בפרק המפקיד א' רבא הילכתא שומר שמסר לשומר אף שומר חנם שמסר לשומר שכר דעלויי עלייה לשמירתו חייב דא ליה אנת מהימנת לי בשבועה וכו' והיינו דלא כאביי שא' טעמא משום דאמר ליה אין רצוני שיהא פקדוני ביד אחר שמעינן מינה דהיכא דאיכא עדים דנטרה שומר בתרא כאורחה ונאנסה לא מחייב שומר קמא לשלומי דהא ליכא שבועה דלימא ליה אנת מהימן לי בשבועה וכו' ואע"ג דא' ליה אין רצוני שיהא פקדוני ביד אחר כדאמרינן בגיטין וא' עלה ר"ל כאן שנה ר' אין השואל רשאי להשאיל וכ' ה"מ לכתחילה אבל בדיעבד אע"ג דאינו רשאי אי איכא סהדי דלא פשע לא מחייבינן ליה דהא גבי השוכר פרה מחבירו והשאילה לאחר ומתה כדרכה כיון דליכא פשיעותא דהא מתה כדרכה לא מחייב שוכר לשלומי מדיליה ואע"ג שמסרה לאחר ושמעינן מינה דלא ס"ל כר' מאיר שא' כל המעביר על דעת בעל הבית נקרא גזלן הנהו גנאי דהוו מפקידי מרייהו גבי ההיא סבתא יומא חד אפקודינהו גבי חד מינייהו שמע קלא דבי הלולא נפק אזל אפקדינהו לגבה דההיא סבתא אדאזל ואתא איגנוב מרייהו אתו לקמיה דרב ופטריה מאן דחזא סבר משום שומר שמסר לשומר פטור ולא היא דשאני התם דכל יומא נמי אינהו גופייהו גבה דההיא סבתא הוו מפקדי להו ע"כ:
והרמ"בם ז"ל נמשך אחריו שכ' בפר' א' משכירות כל שומר שפשע בתחלתו אע"פ שנאנס בסופו חייב כמו שיתבאר ואין השואל רשאי להשאיל אפילו ספר תורה שכל שקורא בו עושה מצוה לא ישאלינו לאחר שהרי זה אומר לו אין רצוני שיהא פקדוני ביד אחר עבר השומר ומסר לשומר השני אם יש עדים ששימרה השומר השני כדרך השומרים ונאנס פטור השומר הראשון שהרי יש עדים שנאנס ואם אין שם עדים חייב השומר הראשון לשלם לבעלים מפני שמסר לשומר אחר ויעשה הוא דין עם השומר השני אפילו היה הראשון שומר חנם ומסר לשומר שכר חייב שהרי יש לבעל החפץ לומר לו אתה נאמן אצלי להשבע וזה אינו נאמן לפיכך אם היה דרך הבעלים להפקיד תמיד דבר זה אצל השומר השני הרי זה השומר הראשון פטור שהרי הוא השאלתם אמש הייתם מפקידים אותו אצל זה שהפקדתי אני אצלו והוא שלא ימעט שמירתו כיצד ימעט שמירתו כגון שהיה מופקד אצלו בשכר והפקיד אצל אותו השני בחנם או שהיה שאול אבלו והפקידו אצל אותו השני בשכר הואיל ומיעט שמירתו פושע הוא ומשלם: וכ' על זה שם ה"ה כל שומר שפשע בתחלתו וכו' מעשה בפרק המפקיד וכל השאר סוגיא וברייתא שם עבר השומר ומסר וכו' מבואר בהלכות בהמפקיד דביש שם עדים שנאנסה שהוא פטור וכתבו ז"ל דה"ה אם הראשון יכול להשבע שנאנס אם ראה הוא שפטור אע"פ שאין שם עדים שהרי אין כאן טעם לומר זה אינו נאמן ואתה היית' נאמן שהרי הראשון נשבע על כך ופשוט הוא ואם אין שם עדים חייב וכו' אפילו אם ידוע לכל שהשני טוב וכשר שכך פסק הלכה בפרק המפקיד עכ"ד הרי לך ברור כל מה שאמרנו שהוא בהסכמת אלו הפוסקים ז"ל וכדי להפיס דעת השואל הרחבתי הביאור בזה שאף ששמעון היה מתיירה בנדון זה להשאיר אלו החפצים בביתו מ"מ היה לו ליטול רשות מן הבעלים שיתנו לו רשות להפקידם ביד לוי דהשתא מיהא מידי ספק לא יצא דמצי ראובן למימר אנת מהימנת לי וכו' לוי לא מהימן לי שלם לי את ופוק דון עמיה ושבועתו תפטרנו ממך ולא ממני שעדיין יש לי לומר שמא נכסי עדיין הם ברשותו שאתה האמנתו ולא אני ודברים אלו מוכרחים ופשוטים הם שכן פסקם הרב בח"ה בסימן רצ"א סעיף ו':
שומר שמסר לשומר חייב אפילו אם הוא שומר חנם ומסר לשומר שכר דא' ליה את מהימן לי בשבועה האיך לא מהימן לי בשבועה אפילו אם ידוע לכל שהשני טוב וכשר יותר מהראשון מיהו שומר שמסר לשומר לפני המפקיד ולא מיחה פטור לפיכך אם דרך הבעלים להפקיד תמיד דבר זה אצל השומר השני הרי השומר הראשון פטור מלשלם והוא שלא ימעט שמירתו אבל אם מיעט שמירתו כגון שהראשון שומר שכר והשני שומר חנם או שהראשון היה שואל והשני שומר שכר פושע הוא הראשון ומשלם אע"פ ששאל ושכר בבעלים ואם יש עדים ששמר כראוי נפטר שומר הראשון ואפילו לא היו שם עדים אם השומר הראשון ראה ויכול הוא להשבע הרי זה נשבע ונפטר ע"כ:
כלל העולה בקיצור לנדון שלפנינו הוא שהדין עם ראובן וחייב שמעון לשלם לו כל נכסיו שלו לבד האמין ולא ללוי אם לא שהיה ג"כ ראובן רגיל להפקיד אצל לוי מקודם כדאמרן או ששמעון ראה כשנשרפו נכסי ראובן שאז יכול הוא להשבע לראובן ולהפטר או שיש עדים בדבר שיביא אותם ויפטר הא לאו הכי חייב הנראה לע"ד כתבתי:
נגמר בסדר ובשנת והיתה זאת לכם לחקת עולם לפ"ג:
נאם עבד ד' שמואל בכמה"רר שלמה הקטן סי"ט אכי"ר