שאלה ט אחד מאנוסי פורטוגא"ל שנדבה רוחו אותו לבא לעבודת האל ית' ובהגיעו למחוז חפצו אל קהל ישראל רצה לקבל עליו את ברית קודש ולא נמצא במקום ההוא מי שימול אותו אלא בנו של אותו האיש בלבד השתא מבעיא לן אם יוכל הבן למול את אביו או לא כי לפי דברי הרמב"ם ז"ל פרק ה' מהלכות ממרים הלכה ז שכתב שאף שהמקיז דם לאביו אם היה רופא פטור לכתחילה לא יעשה משום שעושה חבורה אם כן בנ"ד נמי אמרינן הכי וימתין עד שיכתבו לבא לשם מוהל אחר כיון שאינו עובר בכרת עד יום מותו וגם כי כתב הרמב"ם ז"ל שם שאם אין שם רופא אלא הוא והרי הן מצטערין הרבה הרי זה מקיז וחותך נראה דטעמא דמותר הוא מפני שמצטער הרבה אבל היכא דלא מצטער כגון הכא לא או דילמא מיתה שכיחא ואם לא ימול אותו אפשר שבתוך הזמן שיבא מוהל אחר שם ימות ונמצא עובר בכרת ואז יהיה מותר למול אותו על הכל יורנו המורה ישכ'"מה:
תשובה גרסינן בפרק הנחנקין (דף פד' ע"ב) איבעיא להו בן מהו שיקיז דם לאביו רב מחנא אמר ואהבת לרעך כמוך רב דימי בר חנינא אמר מכה אדם ומכה בהמה מה מכה בהמה לרפואה פטור אף מכה אדם לרפואה פטור רב לא שביק לבריה למשקל ליה סילוא מר בריה דרבינא לא שביק לבריה למפתח ליה כוותא דילמא חביל והוה ליה שגגת איסור אי הכי אחר נמי אחר שגגת לאו בנו שגגת חנק ע"כ:
ופר"שי ואהבת לרעך כמוך. לא הוזהרו ישראל מלעשות לחבריהם אלא דבר שאינו חפץ לעשות לעצמו: סילוא קוץ ישב לו בבשרו: למפתח ליה כוותא כויה להוציא ליחה ממנה אי הכי אחר נמי לא ליפתח שהרי כל ישראל הוזהרו על חבלת חבירו דכתיב לא יוסיף פן יוסיף: שגגת לאו. כשאין מתכוין הוי שגגה באיסור שזדונו לאו בעלמא דקיל ע"כ:
ודע לך שבזאת השאלה ותירוצה יש לפרש פירושים רבים ושונים ובין פירוש לפירוש יש הבדל והפרש רב לענין הדין ולכן כיון דאדני שאלתנו עליה הטבעו צריך לבקש ולפשפש אי זה מן הפירושים הוא היותר נכון כדי שנוכל להוציא הדין לאמיתו ונתחיל תחילה לבאר הפירושים ואחר כך נחקור עד מקום שידינו יד כהה מגעת לידע אי זה הפירוש הוא היותר צודק ונשאל מהאל יצילנו משגיאה כי דעת ממנו פליאה:
הפירוש הראשון הוא שמה ששאלו אם הבן מקיז דם לאביו הוא כשאין שם אומן אחר והשיב רב מתנא דכיון שאין שם אחר מותר לבן לעשותו והביא ראיה מן המקרא הזה ואהבת לרעך כמוך דלא הוזהרו ישראל וכו' וכמו שפי רש"י ורב דימי השיב ממקרא אחר דכתיב מכה אדם ומכה בהמה מהמכה בהמה לרפואה פטור אף מכה אדם לרפוא פטור והאי פטו' דקאמ' פטור ומותר כמו שנכתוב לקמן דהתורה נתנה רשות לרופא לרפאת דכתיב ורפא ירפא ולאו דווקא רשות אלא אפילו מצוה איכא כמו שנכתוב לקמן בשם הרמ"בן ז"ל וכיון דלאחר הוא מצוה גם לבנו כשאין שם אחר הוא מצוה דבנו ואחר שוים הם אבל רב ומר בריה דרבינה חולקי' על רב מתנא ורב דימי וסוברים שאף שאין שם אומן אחר אפילו הכי אסור ומשום הכי לא היו מניחי' לבניהם ליטול קוץ התחוב בבשרם ולפתוח כויה להוציא ממנה ליחה כדי שלא יבואו לידי ספק שגגת חנק שמא יעשו חבלה יותר ממה שהוא בדרך הרפואה וכפי זה הפירוש נפשטה הבטיא לאיסורא כרב וכמר בריה דרבינא דבתראי ננהו והלכתא כיותייהו דאף שאין שם אחר אסור לבן להקיז דם לאביו:
הפירוש השני הוא גם כן כמו שכתבנו בפירוש הראשון שכשאין שם אחר עסקינן ורב מתנא ורב דימי השיבו דמות' כמו שכתבנו ורב ומר בריה דרבינ' אינם חולקי' על רב מתנא ורב דימי אלא כיון שמוצאים מי שירפאם לא היו מניחי' לבניהם וכו' מפני הטעם שכבר כתבנו אבל אם לא היה שם אחר היו מניחים לבניה' לעשות וכפי זה הפירוש נפשטה הבעיא אליבא דכ"ע שכשאין שם אחר מותר וכשיש שם אחר אסור דמר אמר חדא ומר אמר חדא ולא פליגי והלכת ככולה:
הפירוש השלישי הוא ששאלו אם יש שם אחר מהו אם מותר לבן להקיז דם לאביו ופשטו רב מתנא ורב דימי דיותר דבנו ואחר שוין הם אף כשיש שם אחר וכי היכי דלאחר מצוה אף לבנו מצוה ורב ומר בריה דרבינא פשטו דכיון שיש שם אחר אסור ומשום הכי לא היו מניחי' לבניהם וכו מהטע' שכבר כתבנו וכפי זה הפירוש אין הפרש לענין הדין לפירוש השני דלשני הפירושים אם יש שם אחר אסור ואם אין שם אחר מותר א ההפרש הוא בפי' ההלכ' שכפי זה הפירוש חולקים רב ומר בריה דרבינא על רב מתנא ורב דימי והלכתא כרב וכמר בריה דרבינא דבתראי נינהו וכפי הפירוש השני לא פליגי דמר אמר חדא ומר אמר חדא והלכתא ככולהו:
הפירוש הרביעי הוא דהבעיא נפשטה מדרב מתנא ורב דימי דמותר אף כשיש שם אחר כיון שכל אחד הביא ראיה מן המקרא ורב ומר בריה דרבינא לא פליגי דודאי דמעיקר הדין מותר ומה שלא היו מניחים לבניהם וכו' אינו אלא ממדת חסידות כיון שהיו מוצאים אחרים לעשות וכפי זה הפירוש מותר עיקר הדין לבן להקיז דם לאביו אף כשיש שם אחר אליבא דכולי עלמא:
הפירוש החמישי הוא כמו הפירוש הרביעי דהבעיא נפשטה מדרב מת א ורב דימי דמותר להקיז דם לאביו אף כשיש שם אחר ורב ומר בריה דרבינא לא פליגי דמעיקר הדין מותר לענין הקזת דם אף כשיש שם אחר אבל לענין נטילת קוץ ופתיחת כויה לח היו מניחים לבניהם לעשות כיון שיש שם אחר וכפי זה הפירוש יש הפרש בין הקזת דם לנטילת קוץ ופתיחת כויה דלענין הקזת דם כיון דיש רפואה בדבר מותר אף כשיש שם אחר אליבא דכ"ט דבנו ואחר שוין הם ולשניהם מותר ולשניהם מצוה אבל לענין נטילת קוץ ופתיח' כויה אם אין שם אחר מותר אבל אם יש שם אחר אסור שכיון שאין בזה רפואה יש לחוש שמא יעשה חבלה באביו ונמצא שחבל בלא כורך רפואה וכפי הפירוש הרביעי וגם כפי שאר הפירושים אין הפרש ביניהם כלל ועיקר ודין אחר להם ומעש' שהיה כך היה ומעתה שכבר ראינו וכתבנו כמה פירושים שונים ורחוקי' זה מזה לענין הדין חל עלינו החובה לתור ולחקור דעת הפוסקים ז"ל איזהו הפירוש שבחרו להם בזאת הבעיא ותשובתה כדי שנוכל להשיב תשובה לנדון דידן:
והראשון שבקדושה הרי"ף ז"ל בר"פ הנחנקין כתב וז"ל איבעיא להו בן מהו שיקיז דם לאביו ואסיקנא רב פפא לא שביק לבריה למשקל ליה סילוא ומר ברי דרבינא לא שביק לבריה למפתח ליה כוותא ע"כ וגם הרא"ש ז"ל כתב בפרק הנזכר אות באות מלה במלה כמו שכתב הרי"ף ז"ל ולכן לא נעתיק לשונו נראה מדבריהם דכיון שלא הביאו אלא דברי רב ומר בריה דרבינא סתם ולא חילקו בין ש שם אחר לאין שם אחר דסבירא להו דרב ומר בריה דרבינא חולקים על רב מתנא ורב דימי והלכתא כוותייהו שאף שאין שם אחר אסור לבן לעשותו וזהו כפי הפירוש הראשון שכתבנו:
אמנם הרמ"בם ז"ל רוח אחרת עמו שכתב בפ' ה' מה' ממרים (הלכה ג') וז"ל המקיז דם לאביו או שהיה רופא וחתך לו בשר או אבר פטור אף על פי שהוא פטור לכתחילה לא יעשה או להוציא סלון מבשר אביו או אמו לא יוציא שמא יעשה חבורה בד"א כשיש שם אחר לעשות אבל אם אין שם חי שיעשה אלא הוא והרי הן מצטערין הרי זה מקיז וחותך כפי מה שירשהו לעשות ע"כ:
וכתב הרב כסף משנה וז"ל אף טל פי שהוא פטור לכתחילה לא יעשה וכו' שם רב לא שביק לבריה למשקל ליה סילוא כלומר אם נ חב לו קוץ בבשרו לא היה מניח בנו להוציאו מר בריה דרבינא לא שביק לבר ה למפתח ליה כוותא כלומר כויה להוציא ליחה ממנה דילמא חביל והוה ליה שגגת חנק ומה שכתב אבל אם אין שם מי שיעשנו חלא הוא וכו' נראה לי שלמד כן מדאיבעיא נן בן מהו שיקיז דם לאביו ופשטיה מואהבת לרעך כמוך כלומר ולא הוזהרו ישראל מלעשות לחבריהם אלא דבר שאינו חפץ לעשות לעצמו ורב דימי פשט ממכה אדם ומכה בהמה מה מכה בהמה לרפואה פטור אף מכה אדם לרפואה פטור ומדיליף לה ממכה בהמה ודאי פטור ומותר קאמר אלא דרב ומר בריה דרבינא כיון שהיו מוצאים מי שירפאם לא הוו שבקי לברייהו משום דדילמא הוו חבלי בהו טפי ממה שהוא בדרך הרפואה וכ"כ נמקי בשם הרמ"בן ע"כ:
הרי לך שהרמ"בם ז"ל פירש דבריו היטב בתכלית הביאור שיש הפרש וחילוק בין יש שם אחר לאין שם אחר וזהו כפי פירוש השני שכתבנו דרב ומר בריה דרבינא לא פליגי על רב מתנא ורב דימי דודאי כשאין שם אחר מותר לבן לעשותו אלא דכיון שהיו מוצאים אחרים שירפאם לא הוו שבקי לברייהו וכן נראה מי בבירור שפירש הרב כסף משנה דברי הרב ז"ל כמו שכתבנו בפירוש השני וכתב עוד שכ"כ נויקי בשם הרמ"בן ונכתוב לקמן דברי הרמ"בן ז"ל בע"ה:
וכן נראה נמי מדברי הרב בעל הטורים ז"ל שנמשך אחר סברת הרמ"בם ז"ל שפירוש הבעיא הוא כפי הפירוש השני שכתבנו שהרי כתב בי"ד (סי' רמא') וז"ל הכהו על אזנו וחרשו נהרג שאי אפשר שיעשה חרש בלא חבורה שטיפת דם יוצא מבפנים באוזן ועל זה נתחרש לפיכך היה לאביו קוץ תחוב בשר לא יוציא נ שמא יבוא לעשות לו חבורה וכן אם הוא מקיז דם או רופא לא יקיז דם לאביו ולא יחתוך לו אבר אף על פי שמכוין לרפואה ואם עשאו פטור בד"א כשיש שם אחר לעשות אבל אם אין שם אחר לעשות והוא מצטער הרי זה מקיז וחותך כפי מה שירשהו לעשות ע"כ. נמצא דדעת הרמ"בם והרב בעל הטורים ז"ל דאם יש שם אחר אסור לבן לעשותו ואם אין שם אחר אלא בנו מותר לעשותו אבל דעת הר"ף והרא"ש ז"ל דאף כשאין שם אחר אלא בנו ד דאסור לבן לעשותו וכפי הפירוש הראשון שכתבנו:
וכל זה מצאנו מבואר בדברי הרב"י ז"ל בטור י"ד בסי' הנ"ל שכתב וז"ל לפיכך היה אביו קוץ תחוב בבשרו לא יוציאנו שמא יבוא לעשו' בו חבורה וכן אם מקיז דם או רופא לא יקיז דם לאביו וכו' בד"א כשיש שם אחר לעשות וכו' כל זה דברי הרמ"בם בפ' ה' מהלכות ממרים וטעמו מדגרסינן בר"פ הנחנקין (דף פ"ד) איבעיא להו בן מהו שיקיז דם לאביו רב מתנא אמר ואהבת לרעך כמוך כלומר לא הוזהרו ישראל מלעשות לחבריהם אלא דבר שאינו חפץ לעשות לעצמו רב דימי בר חיננא אמר מכה דם ומכה בהמה מה מכה בהמה לרפואה פטור אף מכה אדם לרפואה פטור רב לא שביק לבריה למשקל ליה סילוא מר בריה דרבינא שביק לבריה למפתח ליה כוותא פירוש כויה להוציא ליחה ממנה דילמא חביל וה"ל שגגת חנק ומשמע ליה להרמ"בם ז"ל דרב מתנא ורב דימי להיתירא פשטוה ופטור דאמר רב דימי פטור ומותר הוא דומיא דפטור דאחר במכה בהמה ועובדא דרב ודמר בריה דרבינא לא פליגי אפשטא דרב מתנא ורב דימי דפשטוה להיתירא דרב ומר דרבינא כיון דהוו משכחו אחריני דנעבדו להו לא שבקי לברייהו למיעל לבית הספק אבל אי לא הוו משכחי אחריני מאן די עביד להו שבקי לברייהו וכדפשטוה רב מתנא ורב דימי אבל הרי"ף והרא"ש כתבו בלשון הזה איבעיא להו בן מהו שיקיז דם לאביו ואסיקנא רב לא שביק לבריה למשקל סילוא מר בריה דרבינא ל שביק לבריה למפתח ליה כוותא נראה מדבריהם שהם סוברים דעובדא דרב ודמר בריה דרבינא פליגי על פשיטותא דרב מתנא ורב דימי וקי"ל כרב וכמר בריה דרבינא עכ"ל:
הא קמן דלדעת הרב"י ז"ל דאיכא פלוגתא דרבוואתא בפשיטותא דהאי בעיא אי פליגי רב ומר בריה דרבינא אפשיטותא דרב מתנא ורב דימי אי לא פליגי כדכתיבנ' דסב' הרב ז"ל דלדעת הרי"ף והרא"ש ז"ל דפליגי ואסרי אף בדליכ' אחרינא משום הכי פסק בשולחנו הטהור כוותייהו כפי שיטתו דכיון דהרי"ף והרא"ש ז"ל מסכימים לדעת אחת נקיטינן כוותייהו וז"ל (בי"ד סי' רמ"א) היה קוץ תחוב לאביו לא יוציאנו שמא יבוא לעשות בו חבורה וכן אם הוא מקיז דם או רופא לא יקיז דם לאביו ולא יחתוך לו אבר אף על פי שמכוין לרפואה ע"כ וכיון שלא חילק כשיש שם אחר לאין שם אחר נראה דבכל גוונא אסור:
גם הרב רבינו ירוחם ז"ל נראה אדבריו שדעת הרי"ף ז"ל שבכל ענין אסור לבו לעשותו שהרי כתב בנתיב א' חלק ד' וז"ל ואין הבן מקיז דם לאביו ואין מוציא לו קיץ שתחוב בבשרו שמא יחבול בו ואין פותח לו בועה מליאה ליחה כך פשוט בסנהדרין וכן פסק הרי"ף ע"כ וכיון שכתב סתם ולא חילק בין יש שם אחר לאין שם אחר נראה דבכל גוונא אסור כמו שכתבנו:
עוד כתב הרב הנ"ל וז"ל ויש מפרשים שכתבו שמותר להקיז לו דם ולא דמי לנוטל לו קוץ דא"א לו בלא חבלה ואם עשה חבלה נמצא חובל בלא צורך רפואה ע"כ נראה מדברי המפרשי' שפירשו הבעיא כמו שכתבנו בפירוש החמישי שיש חילוק והפרש בין הקזת דם לנטילת קוץ ופתיחת הבועה מהטעם שכתבנו:
וכן כתב נמי הרב לחם משנה בפ' ה' מה' ממרים וז"ל אע"פ שהוא פטור וכו' הרב רבינו ירוחם כתב בנתיב א' חלק ד' גבי הא ויש מפרשים שכתבו שמותר להקיז לו דם ולא דמי לנוטל לו קוץ דא"ח בלא חבלה ואם עשה חבלה נמצא חובל בלא צורך רפואה ע"כ נמצא לפי' זה דרבינא ורב פפא לא פליגי אפשיטותא דלעיל בהקזת דם דשאני הקזת דם וכמו שכתב אבל רבינו אינו וחלק ביניהם ומכל מקום סובר דלא פליגי ומ"מ כיון שהיו מוצאים שירפאם לא הוו שבקי לברייהו אבל מדברי הרי"ף ז"ל נראה דפליגי ופסק כרב פפא ורבינא וכמו שהאריך הרב בית יוסף ביורה דעה סי' רמ"א יעיין שם עכ"ל:
והסמ"ג לאוין ריט' כתב וז"ל איבעיא להו בן מהו שיקיז דם לאביו רבי חנינא אמר מותר דכתיב ואהבת לרעך כמוך ואף על פי שמותר לכתחילה לא יעשה אלא אם כן אין שם שיקיז לו ומצטער כמו שאומר בפ' הנחנקין רב פפא לא שביק ליה לבריה למשקל ליה סלוא פי' קוץ התחוב בבשרו שמא יחבול בו מר בריה דרבינא לא שביק ליה לבריה למפתח ליה בעותא פי מורסא עכ"ל נראה מדבריו שמפרש כמו שכתבנו בפירוש הרביעי דהבעיא איפשיטא להיתירא אפילו בדאיכא אחרינא מעיקר הדין כיון שהביא דברי רבי חנינא שמביא ראיה לדבריו ממקרא ואף שהביא גם כן דברי רב פפא ומר בריה דרבינא דלא שבקי לברייהו היכא דאיכא אחר לאו למימרא דפליגי אפשיטותא דלעיל אלא נוכל לפרש לדעת הרב ז"ל דאף דמעיקר הדין מותר מ"מ ממדת חסידות לא היו מניחים לבניהם לעשות כיון שמוצאי' אחרים שיעשו ואף לדעת הרמ"בם ז"ל נוכל לפרש כן וכן פירש דבריהם הרב ב"ח בפירוש השלישי שלו כמו שנכתוב לקמו בע"ה:
אמנם הרמ"בן ז"ל אינו מפרש דברי הרי"ף ז"ל כמו שפירשו הרב רבינו ירוחם והרב"י וה"ב לחם משנה ז"ל דאף בדליכא אחרינא אסור וכמו הפירוש הראשון שכתבנו דלא פירש דברי הרי"ף ז"ל דבדאיכא אחר אסור אבל בדליכא אחר מותר כמו שכתבנו בפירוש השלישי שכתב בס' תורת האדם בשער הסכנה וז"ל. בפרק החובל תנא דבי רבי ישמעאל ורפא ירפא מכאן שניתנה רשות לרופא לרפאת פי' שלא יאמר הרופ' מה לי בצער הזה שמא אטעה ונמצאתי הורג נפשות בשוגג לפיכך נתנה לו תורה רשות לרפאות וכו' ומסתברא דהא דאמרינן ניתנה רשות לרופא לרפאת לומר שאינו אסור משום חשש השגגה אי נמי שלא יאמרו וכו' אבל האי רשות רשות דמצוה היא לרפאת ובכלל פיקוח נפש הוא וכו' וש"מ כל רופא שיודע בחכמה ומלאכה זו חייב הוא לרפאת ואם מנע עצמו הרי זה שופך דמים וקשיא לי הא דגרסינן בפ' אלו הן הנחנקין איבעיא להו בן מהו שיקיז דם לאביו רב מתנא אמר ואהבת לרעך כמוך רב דימי בר חנניה אמר מכה אדם ומכה בהמה מה מכה בהמה לרפואה פטור אף מכה אדם לרפואה פטור. רב פפא לא שביק לבריה למיפתח ליה בועה דילמא חביל ביה והויא ליה שגגת איסור אי הכי אמר נמי אחר שגגת לאו בנו שגגת חנק הדין הוא סוגיא דהתם והשתא תמיהא אם כן לא נתעסק בקי ברפואות כלל דילמא טעי והוה ליה שגגת סייף ועוד מאי שנא אחר בהקזה דחבירו דהתם נמי דילמא מזיק ליה שכמה דברים של סכנה תלויין בהקזה. ועוד אם נחוש לרופא אף החולה יחוש לעצמו שאם מרפאים אותו בסממנים והוא אוכלן בכוס של עיקרין ושתה אותן שמא טעו בחולי זו ברפואה ונמצא שהמית עצמו שטעותן של רופאים סם המות הוא ונמצא שאף החולה עצמו בא לבית הספק ויש לומר כיון שנתנה רשות לרופא לרפאת ומצוה נמי היא דרמייה רחמנא עליה אין לו לחוש כלום שאם מתנהג בהן כשורה לפי דעתו אין לו ברפואות אלא מצוה דרחמנא פקדיה לרפויי ליביה אנסיה למטעא אבל בן אצל אביו כיון דאיכא אחריני למשקל ליה סילוא ולמיפתח ליה ביעה לא שבקינן לבן למיעבד הכי דלא ליהוי מעייל נפשה לספקא דחיוב מיתה וכו' ולהאי טעמא גבי הקזה כיון דחבלה גופא לרפואה הוא מותר לבן להקיז דם לאביו דבנו ואחר שוין הם בכך אם הקזה זו רפואה היא לו לשניהם מותר ולשניהם מצוה ואם טעו והמיתו לשניהם עולה שגגה מיתת ב"ד. ועובדא דרב פפא ומר בריה דרבינא לא פליגא אפשוטא דבעיא דפשטו רב מתנא ורב דימי להיתרא אבל רבינו הגדול ז"ל איבעיא להו בן מהו שיקיז דם לאביו ואסיקנא רב פפא לא שביק ליה לבריה למשקל ליה סילוא וכו' ואפשר לומר כן דאף על גב דמכה אדם לרפואה פטור ומצוה דואהבת לרעך כמוך הוא אפילו הכי כיון דאיכא אחריני לא שבקינן לברא למעבד הכי דילמא חביל ביה טפי ממה שהוא בדרך הרפואה והוה ליה שגגת חנק אבל למיתה לא חיישינן לא בבן ולא באחר משום דעל כרחן הצריכך הכתוב לרפאת ואין לך ברפואות אלא סכנה מה שמרפא לזה ממית לזה וזו שאמרו טוב שברופאים וכו' לגנות דרכן של רופאים בפשיעות וזדונו' שלהם נאמר אבל לא שיהא חשש איסור בדבר כדרך שאמרו שם נמי טוב שבטבחים וכו' הא אלו נהגו כשורה כל שכן שהוסיף זכות לעצמו שאומנותו אומנות ליסטים ולא למד ממעשיהם ע"כ נראה ממה שכתב הרב ז"ל בסוף דבריו דסבר דדעת הרי"ף ז"ל כמו שכתבנו דדוקא בדאיכא אחר אסיר אבל בדליכא אחר מותר ואף על פי שדברי הרב ז"ל הם סתומים מ"מ זהו כוונתו כמו שנכתוב לקמן בשם הפוסקים ז"ל:
והשתא נוכל לפרש גם כן דברי הרא"ש ז"ל כמו שכתבנו בשם הרא"בן ז"ל לדעת הר"יף ז"ל וכל שכן לדעת הרמ"בם ולרב בעל הטורים ז"ל שפירשו דבריהם בהדיא דבדליכא אחר מיתר לבן לעשותו ועם זה הפירוש אין ביניהם מחלוקת כלל לא בפירוש ההלכה ולא לענין דינא דכולהו סבירא להו דרב ומר בריה דרבינא פליגי אפשיטותא דלעיל דפשטו להיתרא אף בדא כא אחרינא ואינהו סבירא להו דכיון דאיכא אחרינא אסור ולפיכך לא היו מניחין לבניהם לכנוס בספק אבל אין הכי נמי דאם לא היו מוצאים אחר היו מניחים לבניהם לעשות והלכתא כוותייהו וזהו כפי הפירוש השלישי שכתבנו וכן פירש הרב ב"ח דבריהם (בי"ד סי' רמא) וז"ל ומה שכתב לפיכך היו לאביו קוץ כו' עד שירשהו לעשות הוא מדברי הרמ"בם פ"ה מה' ממרים ובפ' הנחנקין ה"א איבעיא להו וכו' ונראה דס"ל כתלמודא דבאחר אע"ג דאיכא שגגת לאו מ"ח כיון דצורך רפואה הוא והתורה נתנה רשות לרופא לרפאת דכתיב ורפא ירפא אם כן מצוה הוא עושה אע"ג דאיכא שגגת לאו וכך לי רופא זה כמו רופא אחר דכולם איכא שגגת לאו והתורה התירתו אבל בנו דאיכא שגגת חנק חוטב על ידי אחר דליכא אלא שגגת לאו ומשמע דאין חלוק בין נטילת קוץ ונטילת לחה דליכא חששא דסכנה ובין הקזת דם ושאר רפואות דאית בהו סכנה ואיכא חששא דשגגת סייף אף לגבי אחר אפ"ה אסור לבן היכא דאיכא אחר דאע"ג דאם המית אותו בשגגה בנו ואחר שוין בשניהם איכא שגגת מיתת ב"ד מכל מקום אם לא המית אותו אלא דחביל ביה טפי ממה שהוא בדרך רפואה איכא לחלק בין בנו דאית ביה שגגת חנק לאחר דלית ביה אלא שגגת לאו והלכך אסור לבן לעשות שום דבר רפואה בעולם לאב היכא דאיכא אחר ואע"ג דלרב מתנא ורב דימי בר חנינא שרי להקיז דם לאביו אפילו איכא אחר אנן קי"ל כרב פפא ומר בריה דרבינא דפליגי עלייהו ואסרי וכ"כ הרי"ף והרא"ש וז"ל איבעיא להו בן מהו שיקיז דם לאביו ואסיקנא רב פפא לא שביק וכו' אלמא דמפרשים בסוגיא דרב פפא ומר בריה דרבינא פליגי אדרב מתנא ורב דימי בר חנינא ואסיקנא לחומרא מיהו דוקא בדאיכא אחר דאי בדליכא אחר ליכא מאן דאסר וזו היא דעת הרמב"ם ורבינו שכתבו דאין חלוק בין נטילת קוץ ובין הקזה או לחתוך בראו שאר רפואות בכל ענין אסור בדאיכא אחר אבל בדליכא אחר הכל שרי וכן פירש הרמ"בן בס' תורת מאדם לדעת הרי"ף וא"עג דמתחלה כתב הרמ"בן לחלק ביניהם וכו' אפילו הכי מסקנת הרמ"בן היא כמו שכתב באחרונה מ"ש הריף דפליגי ואסיקנא כרב פפא ומר בריה דרבינא וכמו כתב גם הרמ"בם ורבינו כנ"ל אבל הב"י כתב דלהרמ"בם לא פליגי וכו' אבל הרי"ף והרא"ש סוברים דפליגי וכו' וכן כתב ה"ר ירוחם וכו' גם בש"ע נמשך וכו' דסבירא ליה להחמיר כהרי"ף והרא"ש ורבינו ירוחם דאסור אפילו בדליכא אחר ותימא דאם כן היאך סתם רבינו דבריו להקל כהרמ"בם ולא הביא דעת הרא"ש שאוסר אלא הדבר ברור דלדברי הכל לא קמיבטעא לן בן מהו שיקיז אביו אלא בדאיכא אחר דבליכא אחר פשיטא דשרי דהתורה התירתו ורפא ירפא אלא דמדרבנן קמיבעיא ליה היכא דאיכא אחר רב פפא ומר בריה דרבינא פליגי אדרב מתנא ורב דימי ואוסרי' בדאיכא אחר להרי"ף והרא"ש והכי קי"ל וכך היא דעת הרמ"בם ורבינו כדפרישית ע"כ הרי לך בהדיא דדעת הרב הנ"ל היא דהרי"ף הרמ"בם הרא"ש והטור ז"ל כולם מסכימין לדעת אחת בין לפירוש הסוגיא ובין לענין דינא וכמו שכתבנו בפי' השלישי דבדאיכא אחר אסור אבל בדליכא אחר שרי וכתב הרב ז"ל נמי שכן דעת הרמ"בן בסוף דבריו וכמו שכתבנו:
גם הרב בעל כנסת הגדולה בס' דינא דחיי בביאורו לסמ"ג כתב בתחילת דבריו דאף שיש מחלוקת בין הרי"ף וסיעתו להרמ"בם וסיעתו בפירוש ההלכה מ"מ לענין דינא אין ביניה' מחלוקת ובסוף דבריו כתב דאפשר נמי לפרש דאף בפירוש ההלכה אין ביניהם מחלוקת וז"ל (בלאוין ריט') ונ"ל שאף דברי הרי"ף והרא"ש ז"ל איפשר להתפרש על דרך זה חדא שכיון שהרמ"בם ז"ל מפרש כן מסתמא על דרך רבו הרי"ף ז"ל אמרה ועוד דאם דעת הרא"ש דעובדא דמר בריה דרבינא ודרב פפא פליגא אפשיטותא דרב מתנא ורב דימי ואפילו ליכא אחריני אין הבן מקיז דם לאביו יש תימא על הטור שפסק הפך דעת אביו הרא"ש ז"ל ולכן אני אומר דאף דעת הרי"ף והרא"ש ז"ל דעובד' דרבינא ודרב פפא בהיו מוצאים אחר הוא אבל אם לא היו מוצאים אחר הוו שבקי לברייהו למעבד להו הכי והן הן דברי הרמ"בם והרב המחבר והטור ז"ל אלא שיש הפר' בין דעת הרמ"בם וסיעתו לדע' הרי"ף וסיעתו בפירוש ההלכה לא לענין דינא דלהרמ"בם לא פליגי רב מתנא ורב דימי עם רב פפא ורב חיננא אלא מר אמר חדא ומר אמר חדא ולא פליגי דרב דימי ורב מתנא מיירי בשאין שם אחר ועובדא דרב פפא ודמר בריה דרבינא מיירי בשיש שם אח אבל הרי"ף וסיעתו ז"ל סוברים דפשיטותא דרב מתנא ורב דימי מיירי בכל גוונא בין שיש שם אחר בין שאין שם אחר אבל רב פפא ומר בריה דרבינא סוברים דכשיש שם אחר אין הבן מקיז דם אביו ואפשר נמי שדעת הרמ"בם כדעת הרי"ף ז"ל אף בפירושש ההלכה ואין הכרע בדבריו לאיזה צד נוטה פירוש הרמ"בם בהלכה ומדברי הרמב"ן ז"ל בס' תורת האדם שהעתיק הרב ז"ל בב"י י"ד סי' רמ"א נראה ברור שדעת הרי"ף ז"ל דעובדי דרב פפא ומר בריה דרבינא לא מיירי אלא בדאיכא אחריני דאי דליכא אחריני מותר וכך נראין דברי נמקי יוסף בפרק הנחנקין שהעתיק סוף דברי הרמ"בן ז"ל על דברי הר"ף והשמיט תחלת דברי הרמ"בן משמע דס"ל דמשום דסוף דברי הרמ"בן שייכי לדברי הרי"ף העתיק דבריו האחרונים והשמיט דבריו הראשונים ואין ספק שכן דעת הרמב"ן בדברי הרי"ף ע"כ הרי בפירוש דלא פירש הרב הנ"ל דעת הרי"ף והרא"ש ז"ל כמו שפירש הרב"י ז"ל דאף בדליכא אחרינא אסור מפני הקושיות שהקשה עליו א פירש בתחילת דבריו דדעת הרי"ף והרא"ש ז"ל כדעת הרמ"בם ז"ל וסיעתו לענין דינא דבדליכא אחרינא שרי ואין הפרש ביניהם אלא בפירוש ההלכ' דדעת הרי"ף והרא"ש ז"ל לפרשה דפליגי אמוראי ונקטינן כרב פפא ומר בריה דרבינא דבדאיכא אחרינא אסור ובדליכא אחרינא שרי כפי הפירוש השלישי שכתבנו ודעת הרמ"בם ז"ל וסיעתו לפרשה דלא פליגי אמוראי אלא מר אמר חדא ומר אמר חדא ולא פליגי כפי הפי' השני שכתבנו והלכתא ככולהו דבדאיכא אחר חסור ובדליכא אחר שרי ובסוף דבריו כתב שאפש' כמי לפר' שדע' הרמ"בם גם כן כדעת הרי"ף אף בפירו' ההלכ' וכמו שכתבנו בנו בפירו' השלישי וכתב גם כן דנרא' מדברי נמקי יוסף דסבירא ליה שכן דעת הרמ"בן ז"ל בדברי הרי"ף ז"ל כמו שכתבנו ושאין ספק שכן דעת הרמ"בן בדברי הרי"ף ז"ל ואף לדעת הרב רבינו ירוח' ז"ל נרא' לנו לפרש דסבירא לירא ליה דדעת הרי"ף ז"ל כמו שכתבנו דאף שכתב סתם ולא חילק מ"מ נוכל לומר דלא בא אלא לפרש דאין חילוק בין הקזת דם ובין נטילת קוץ ופתיחת כויה לדעת הרי"ף ז' ולאפוקי מסברת יש מפרשים שכתבו דיש חילוק ביניהם כמו שכתב הרמב"ן ז"ל בתחילת דבריו אבל לא בא נפרש לדעת הרי"ף ז"ל דאף דליכא אחר אסור אלא נראה לנו דדעת הרב הנ"ל גם כן דבדליכא אחר מותר אף לדעת הרי"ף וכן פירש דברי הרב הנ"ל הרב בעל ב"ח כמו שנכתוב בסמוך:
עוד כתב הרב בעל ב"ח (י"ד סי' רמ"א) וז"ל אי נמי איכא לפרש להרמב"ם דאף על פי דרב מתנא ורב דימי קאמרי דמדינא שרי אפילו מדרבנן ואפילו בדאיכא אחר אפילו הכי קאמרי רב פפא ומר בריה דרבינא דלכתחילה לא יעשה אלא אם כן בדליכא אחר והכי מפרש לה סמ"ג לאוין ריט' והכי משמע מלשון הרמ"בם שכתב אף על פי שהוא פטור לכתחילה לא יעשה כשיש שם אחר לעשות והכי משמע לישנא דתלמודא לא שביק לבריה וכו' דמשמע ממידת חסידות לא שביק ליה לבריה וכו' גם הרב ר' ירוחם דכתב דלהרי"ף אין הבן מקיז דם לאביו לא קאמר אלא כשיש שם אחר וכתב כך להרי"ף להוציא מדעת יש מפרשים שהביא שם דאפילו יש שם אחר מותר להקיז דם דלענין הקזה בנו ואחר שוין וכמ"ש הרמ"בן בתחילה והשת' לפ"ז בדליכא אחר ליכא למאן דאחר דאסור ודלא כפי' ב"י להרי"ף והרא"ש וה"ר ירוחם ופסק שלו בש"ע גם הרב בהגהת הש"ע הביא דברי רבינו להתיר בדליכא אחר והכי נקטינן ע"כ הא קמן מדברי הרב הנ"ל שפירש לדעת הרב ר' ירוחם בדברי הרי"ף ז"ל דמותר בדליכא אחר כפי הפירוש השלישי שכתבנו ולא כמו שפירש הרב"י דאף בדליכא אחר אסור לדעת ה"ר ירוחם בדברי הרי"ף ז' כפי' הראשון שכתבנו וגם כתב הרב הנ"ל לדעת סמ"ג דמעיקר הדין מותר אף בדאיכא אחר אלא דממידת חסידות כיון שיש שם אחר אסור ואף לדעת הרמ"בם ז"ל נראה לו דיש לפרש כן וזהו כפי הפירוש הרביעי שכתבנו:
למדנו מכל החמור דהפירוש היותר נכון הוא הפי' השלישי שכתבנו מטעם שעם זה הפירוש הושוו כל הדיעות ואין ביניהם וחלוק דכולהו סביר להו דבדאיכ' אחר אסור והיכ' וליכא אחר שרי כמו שכתבו הרב ב"ח בפי' הראשון לדעת הרי"ף והרמ"בם והרא"ש והטור וגם לר' ירוחם לדעת הרי"ף ז"ל והרב בעל כנסת הגדולה אף לדעת סמ"ג והרמ"בן בדברי הרי"ף ז"ל דאם נפרש כפי הפירוש הראשון שכתבנו דרב ומר בריה דרבינא פליגי על רב מתנא ורב דימי ולא שבקי לברייהו אפי' בדליכ' אחר כמו שכתבו הרב"י לדעת הרי"ף והרא"ש ז"ל והרב לחם משנ' לדעת הרי"ף ז"ל אם כן מוכרחים אנו לומר דהרמ"בם והטור ז"ל חולקים על הרי"ף והרא"ש ז"ל דהם פירשו דבריהם היטב דהיכא דליכא אחר מותר וכלל גדול הוא בידינו דכל היכא דנוכל להשוות הסברות עדיף טפי דאפושי מחלוקת לא מפשינן ועוד דאם דעת הרא"ש ז"ל דאפילו בדליכא אחר אסור אם כן יש לתמוה על הטור כמו שתמהו עליו הרב כנסת הגדולה והרב בית חדש. ואם כפי הפירוש השני שכתבנו דרב מתנא ורב דימי פשטו להיתרא בדליכ' אחר ורב ומר בריה דרבינ' פשטו לאיסורא בדאיכא אחר ומר אמר חדא ומר אמר חדא ולא פליגי אף שנאמר זה הפירוש להרמ"בם והטור ז"ל כמו שכתבו הרב"י והרב כנסת הגדול' ז"ל בתחילת דבריו מ"מ לדעת הרי"ף והרא"ש ז"ל א"א לפרש כן דכיון שלא הביאו דברי רב מתנא ורב דימי אלא דברי רב ומר בריה דרבינא נראה דסברי דפליגי כמו שכתב הרב כנסת הגדולה לדעת הרי"ף והרא"ש ז"ל ואם נפרש כפי הפירוש הרביעי דמעיקר הדין מותר אפילו בדאיכא אחר כמו שפשטו רב מתנא ורב דימי מקראי ורב ומר בריה דרבינא נמי סבירא להו הכי ולא פליגי על עיקר הדין אלא כיון דאיכא אחר ממידת חסידות לא שבקי לברייהו וכחו שנראה מדברי הסמ"ג ואף לדעת הרמ"בם ז"ל היינו יכולים לפרש כן שכן פיר' הרב בית חדש דבריה' מ"מ לדעת הרי"ף והרא"ש ז"ל לא נוכל לפר' כן שכיון שלא הביאו אלו דברי רב ומר בריה דרבינ' לפשוט בעי' נראה דפשטוה לאיסורא מעיקר הדין לא ממידת חסידות וגם לדעת הטור ז"ל אין לפרש כן שהרי כתב לא יוציאנו וכו' דנראה דאסור מעיקר הדין ולא ממידת חסידות ואם כפי הפירוש החמישי דיש חילוק בין הקזת דם ובין נטילת קוץ והוצאת ליחה דגבי הקזת דם מותר אפילו בדאיכא אחר כרב מתנא ורב דימי שפשטו להיתרא ורב ומר בריה דרבינא לא פליג גבי הקזת דם דכיון שיש סכנה בדבר בנו ואחר שוין ולשניהם מותר ולשניהם מצוה אבל גבי נטילת קוץ והוצאת ליחה דאין סכנה בדבר כיון דאיכא אחר לא שבקי לברייהו שמא יעשו חבלה ונמצא באים לידי שגגת חנק כמו שכתב הרמ"בן ז"ל בתחילת דבריו וה"ר ירוחם בשם יש מפרשים מ"מ זה הפירוש א"א לפרש לדעת הרי"ף והרא"ש ז"ל דכיון שהביאו דברי רב ומר בריה דרבינא דלא שבקי לברייהו וכו' לפשוט הבעיא אם הבן מותר להקיז דם לאביו נראה מדבריהם דאין חילוק בין הקזת דם ובין נטילת קוץ והוצאת ליחה וכן כתב בפירוש ה"ר ירוחם לדעת הרי"ף ז"ל כמו שכבר כתבנו שנו למעלה וגם לדעת הרמ"בם והטור ז"ל א"א לפרש כן כיון שפירשו דבריהם בתכלית הביאור דאין חילוק ביניהם כמו שכתבנו דבריהם למעלה אלא ודאי נלע"ד שהפירוש היותר נכון ומובחר הוא הפירוש השלישי שכתבנו שבזה הפי' אין מחלוקת בין גדולי הפוסקים ז"ל לא לענין הדין ולא לענין פירוש ההלכה אלא כולם מסכימים לדעת אחת וכמו שפירשו הרב בית חדש ז"ל הרב כנסת הגדולה בסוף דבריו כמו שכתבנו למעלה:
וכן מצאנו בתשובות פרי עץ חיים (ח"א דף קס"ח) לאחד המיוחד מבית מדרשינו הקדוש עץ חיים ראשון שבקדושה ארי שבחבורה ה"ה החכם השלם הפוסק כמוהר"ר שמואל הקטן נר"ו (ה' ירפאהו רפואה שלימה) שבחר בזה הפירוש השלישי שכתב אחר שהביא סברת הרב"י לדעת הרי"ף והרא"ש ז"ל וז"ל ולא יתכן שתהיה סברת הרא"ש כן דא"כ איך בנו הטור ז"ל שפסק להתיר לא כתב אבל אדוני אבי הרא"ש ז"ל פסק להחמיר שכך היא שטתו כשפוסק נגד סברת אביו וגם איך יעלה על הדעת שנניח לאב להצטער ואפשר שיבא לידי סכנת נפשות שיזיק לו הדם וימות בשביל איסור של דבריהם וכו' ונוכל לפרש דבר הרי"ף והרא"ש יהיו מסכימי' לדעת הרמב"ם וסיעתו במחילה מכבוד הרב "ל ושכך הבינו ג"כ מקצת מן האחרונים ז"ל זהו פירושם איבעיא להו בן מהו שיקיז וכו' דמס מאבכ"מ יש כמה מקיזי דם ולכך פסקו ואסיקנא רב לא שביק לבריה למשקל ליה סילוא וכו' דהיא מילתא דכולי עלמא ידעי למשקל דכיון דאיכא אחריני דידעי לא שבקינן לבן לבא לידי ספק שגגת חנק דבהא ודאי פליגי רב ומר בריה דרבינא והלכתא כוותייהו לגבי רב מתנא ורב דימי אבל אין הכי נמי אם אירע שבמקום אחד לא נמצא רופא כ"א הבן ה"ז מקיז לאביו וחותך לו אבר כפי מה שירשוהו לעשות שהרי התורה נתנה רשות לרופא לרפאות שנא' ורפא ירפא דמשום חששא דרבן לא שבקינן לאב להצטער וגם אפשר שיבוא לידי סכנה ם ך למקום אחר לבקש רופא אחר או להמתין עליו שאיחור ההקזה יזוק לו ורויה לפי זה מדברי הרמ"בן שמפרש דברי הרי"ף שלא אסר כ"א במקים שיש רופא אחר ע"כ :
ומעתה אחר שכבר הארכנו הרבה בפירוש  הסוגיא חל עלינו החובה שנבוא להשיב על השאלה ששאל ה"ה על אחד מאנוסי פורטוגא"ל שבהגיעו אל קהל ישראל רצה לקבל עליו אות ברית קודש לא נמצא במקום ההוא מוהל אחר כי אם בנו של אותו האיש בלבד ונסתפק ה"ה אם יהיה מותר לבן למול את אביו או לא לזה נשיב ונאמר שכיון שאין שם אחר אלא בנו שמותר למול את אביו כמו שהוכח מכל מה שכתבנו בענין ההקזה ונטילת קוץ והוצאת הליחה דדעת רוב הפוסקים היא שמותר לבן לעשותו כשאין שם אחר כפי הפירוש השלישי שכתבנו ומה שכתב ה"ה כי לפי מה שכתב הרמ"בם ז"ל ש ף שהמקיז דם לאביו אם היה רופא פטור מ"מ לכתחילה לא יעשה משום שעושה חבורה ולכן בנ"ד אמרינן נמי הכי וימתינו עד שיכתבו שיבוא שם מוהל אחר כיון שאינו עובר בכרת עד יום מותו הרי כתבנו והוכחנו שמה שכתב הרב ז"ל דלכתחילה לא יעשה הוא כשיש שם אחר כמו שכתב הרב ז"ל בעצמו בד"א כשיש שם אחר אבל אם אין שם אחר מותר ובנ"ד נמי כיון שאין שם מוהל אחר מותר לבן למול את אביו שאף שאינו עובר בכרת עד יום מותו כיון שמעיקר הדין מותר כשאין שם אחר מה איכפת לן אם איני עוב' בכרת ועוד אף אם אינו עוב' בכרת מ"מ בכל יום ויום מבטל מצות עשה כמו שכתב הרמ"בם ז"ל בפ' א' מה' מילה ( הלכה ב') וז"ל נתעלם מבית דין ולא מלו אותו כשיגדל הוא חיוב למול את עצמו וכל יום ויום שיעבור עליו משיגדל ולא ימול את עצמו הרי הוא מבטל מצות עשה ע"כ ואם כן בנ"ד למה נניח לזה האיש שיעבור בכל יום על מצות עשה כיון שמעיקר הדין מותר כשאין שם אחר ומה שכתב עוד ה"ה שאף שהרמ"בם ז"ל כתב שאם אין שם רופא אחר אלא הוא והרי הן מצטערין הרי זה מקיז וחותך נראה דטעמא דמותר הוא מפני שמצטער אבל היכא שאינו מצטער כגון הכא לא. לזה נשיב שאף שאין לו צער מכאב הגוף מכל מקום יש לו צטר שאינו יכול לקבל עליו אות ברית קודש ולקיים מצות המילה שכל מי שירצה לעשות איזה מצוה ואינו יכול לעשותה הרי הוא מצטער כמו שמצינו באברהם אבינו שהיה מצטער שלא היה יכול לעסוק במצות הכנסת אורחים כדאיתא בב"מ והביאו רש"י בחומש על פסוק כחום היום וז"ל הוציא הקב"ה חמה מנרתקה שלא להטריחו באורחים ולפי שראהו מצטער שלא היו אורחים באים הביא המלאכים עליו בדמות אנשים ע"כ וכל שכן בנ"ד שמלבד שאינו יכול לקיים המצוה אלא שאף עובר על מצות עשה בכל יום ויום שלא ימול שמצטע' ואם כן מות' לבן למול את אביו כיון שמצטער ואין שם מוהל אחר ועוד דאם יכתבו כדי שיבוא שם מוהל אחר יש לחוש שמא ימות קודם שיבוא המוהל האחר ונמצא עובר בכרת דמיתה שכיחא כמו שכתב ה"ה בצד האחר ולכן נראה לנו דבנ"ד מותר לבן למול את אביו כיון שאין שם מוהל אחר אלא בנו דכבר הוכחנו בענין הקזת דם ונטילת קוץ ופתיחת כויה לדעת הרי"ף והרמ"בם והרא"ש והטור וגם הפמ"ג לדעת הרב כנסת הגדולה דסבירא להו שכשאין שם רופא אחר אלא בנו דמותר לבן לעשותו והוא הדין בנדון דידן:
אלא שעדיין יש לחלק ולומר דשאני נ"ד משום דאיכא איסורא אחרינא והוא ראיות ערות אביו ויש לחוש להרהור ויבוא לידי השחתת זרע כדגרסינן בפ' מקום שנהגו (דף נ"א) דתניא עם הכל אדם רוחץ חוץ מאביו וחמיו ובטל אמו ובעל אחותו (פירוש. מתוך שרואהו ונזכר שמשם יצא נותן לבו להרהר וכן בחמיו נותן לבו שיצתה אשתו מכאן וכן בבטל אחותו נמי איכא הירהורא) ור' יהודה מתיר באביו מפני כבוד אביו (פירוש. שמשמשו במרחץ ע"כ.) הרי דת"ק סבר דאסור לרחוץ עם אביו אף שאביו צריך לו לשמשו ואע"ג דמותר לרחוץ עם רבו אם צריך לתלמידו וכדאיתא התם (שם) תנא תלמיד לא ורחץ עם רבו (פירוש. שצריך להתבייש מכבודו וממוראו) ואם רבו צריך לו (פירוש. שישמשנו במרחץ) מותר אפילו הכי הבן אסור לרחוץ עם עם אביו בכל גוונא אף אם צריך לו לשמשו וכן נראה שהוא דעת הרמ"בם ז"ל שכתב בפ' כא' מה' איסורי ביאה (הלכה י"ו) וז"ל ולא יכנס אדם עם אביו למרחץ ולא עם בעל אחותו ולא עם תלמידו ואם היה ברוך לתלמידו מותר ע"כ הרי דהרב ז"ל כתב סתם גבי הבן ולא חילק כחו שחילק גבי התלמיד דאם הרב צריך לתלמידו מותר נראה דדעת הרב ז"ל דגבי הבן אסור אף אם האב צריך לו לשמשו והטעם לזה החילוק נראה לנו לומר לדעת הרמ"בם דטעם איסור רחיצת הבן עם אביו הוא משום הרהור כמו שכתב רש"י ז"ל ומשום הכי אין היתר לבן לרחוץ עם אביו בשום גוונא אבל גבי רחיצת התלמיד עם הרב דאין האיסור אלא חפני כבוד הרב כמו שפירש רשיז"ל ז"ל משום הכי כשהרב צריך לתלמידו כדי לשמשו מותר דהרב שמחל על כבודו כבודו מחול ומשום הכי לא כתב הרמב"ם ז"ל דין איסור רחיצת הבן עם אביו בה' תלמוד תורה גבי כבוד האב אלא כתבו בה' איסורי ביאה ללמדנו שאיסור רחיצת הבן עם אביו הוא משום הרהו' ולא משום כבוד האב אבל דין התלמיד עם רבו כתבו בה' ת"ת לומר שטעם האיסור הוא משום כבוד הרב ואף שכתבו גם כן בה' איסורי ביאה נוכל לומר שכיון שכתב דין הבן עם אביו ושאר הנזכרים שם משום הכי כתב גם כן דין התלמיד עם רבו כיון שהם סמוכים בגמרא ואגב גררא נקטא אבל עיקר מקומו הוא בה' ח"ת מן הטעם שכתבנו וכן נראה נמי מדברי הרב כסף משנה שטעם איסור רחיצת התלמיד עם הרב הוא משום כבוד הרב שכתב בה' ת"ת פרק ה' טל מה שכתב הרמ"בם ז"ל ולא יכנס עם רבו למרחץ וז"ל בפסחים פ' מקום שנהגו תנא תלמיד לא ירחץ עם רבו ואם רבו צריך לו כלומר לשמשו מותר ול' חשש רבינו לכתבו כאן לפי שסמך על מה שכתב להלן הרב המובהק שרצה למחול על כבודו וכו' הרשות בידו ע"כ הרי בפירוש מדברי שכתב שסמך וכו' שטעם איסור רחיצת תלמוד עם רבו הוא משום כבוד הרב וכן כתב נמי הרב בעל בית שמואל בא"ה (סי' כ"ג) שטעם איסור רחיצת הבן עם אביו הוא משום הרהור וז"ל וכן אסור לרחוץ עם רבו אא"כ אם הוא במרחץ קודם לרבו אז מותר אבל עם אביו וכו' דאסור משום הרהור מ"ה אסור אפילו אם הוא כבר במרחץ ט"כ הר בפירוש טעם החילוק שיש בין רחיצת הבן עם אביו לרחיצת התלמיד עם רבו וכמו שכתבנו למדנו מכל האמור שאסור לבן לרחוץ עם אביו אף שאביו צריך לו לשמשו משום דיש לחוש שמא יבוא לידי הרהור וכיון שכן בנ"ד נמי אמרינן הכי ויהא אסור לבן למול אביו אף כשאין שם מוהל אחר מטעם דיש לחוש שמא יבוא לידי הרהור:
אמנם אחר העיון ההיטב והחקירה הנכונה מצאנו שאינו דומ' נ"ד לההיא דרחיצת הבן עם אביו דהתם יש לחוש שבראיית ערות אביו יבוא כידי הרהור כמו שכתבנו אבל בנ"ד דירא שיעש' אי זה היזק בעת עשיית המילה ומסתמ' הוא בהול לעשו' המילה כראוי שזה הוא דבר מצוי שאפי' המוהלים המובהקי' שמלו כמה פעמי' נבהלים בכל פטם שהולכים למול אי' לחוש שיבוא לידי הרהור וראייה לזה מההיא דגרסינן בפ' כירה (דף מ"א) אמר ר' זירא אנא חזיתיה לר' אבהו שהניח ידיו (פירוש. כשהיה רוחץ משום צניעות) כנגד פניו של מטה ולא ידענא אי נגע אי לא נגע (פירוש. באמה) פשיטא דלא נגע דתניא רבי אליעזר אומר כל האוחז באמה ומשתין כאילו מביא מבול לעולם (פירוש. שמתחמם ובא לידי קרי וזה קלקולו של דור המבול מוציאים שכבת זרע לבטלה דכתיב כי השחית כל בשר וגו') אמר אביי עשאוה (פירוש. להא דר' אבהו) כבולשת (פירוש. חיילות גייס הבא לעיר על שם שמחפשי' ובולשים את העיר קרי לה בולשת) דתנן בולשת שנכנסה לעיר בשעת שלום (פירוש. כגון שהוא של אותם מלכות) חביות פתוחות אסורות סתומות מותרות בשעת מלחמה אלו ואלו מותרות לפי שאין פנאי לנסך אלמא כיון דבעותי לא מנסכי הכא נמי כיון דבעית לא אתי להרהורי ע"כ הרי בפ' שתירץ אביי שאף שנאמר שנגע ר' אבהו באמה כיון שהיה בהול לא יבוא לידי הרהור ואם כן ה"ה והוא הטעם נמי בנ"ד:
הכלל העולה מדברינו שבנ"ד מותר הבן למול את אביו כיון שבמקום ההוא אין שם מוהל אחר אלא בנו כמו שהוכחנו לדעת גדולי הפוסקים ז"ל שרובם סוברים בענין הקזת דם ונטילת קוץ ופתיחת כויה שכשאין שם אחר אלא בנו שמותר הבן לעשותו כפי הפירוש השלישי שבחרנו ליותר נכון מן הטעמים שזכרנו והוא הדין לנד"ד וגם אין לחוש שבעת שימול את אביו שיבוא לידי הרהור שכיון שהוא בהול למול כראוי אין לחוש לזה כמו שהוכחנו מההיא דר' אבהו דאחר אביי דכיון דבעית לא אתי להרהורי ובנ"ד נוכל לומ' דאתי' במכ"ש אם התם כדי לרפא' את אביו מותר לבן לעשותו כשאין שם אחר כל שכן בנ"ד דמותר למול את אביו כשאין שם אחר כיון דמצות מילה היא מצוה גדולה דנכרתו עליה שלש עשרה בריתות ואברהם אבינו לא נקרא שלם עד שמל שנאמר התהלך לפני והיה תמים ואתנה בריתי ביני וביניך וגו' ולא נתלה למשה רבינו עליה אפילו שעה אחת אף על פי שהיה בדרך כמו שכתב הרמ"בם ז"ל בסוף הלכות חילה:
ומכל מקום נראה לנו דאם יש מוהל אחר במקום קרוב שיוכל לבוא ביום או יומים אז אין לבן למול את אביו דאין דרך ארץ שיגל' האב ערותו לפני בנו אלא ימתינו עד שיבוא מוהל אחר ואף על פי שכתבנו דיש לחוש שמא ימות קודם שיבוא המוהל האחר משום דמיתה שכיחא מ"מ מיתה בפתע פתאום לא שכיחא כמו שכתב הרמ"בם ז"ל בפירוש משנה ראשונה דיומא וז"ל וענין אמרם מיתה לא שכיחא ר"ל שהמיתה בפתע פתאום אינה נמצאת אלא לעתים רחוקים ע"כ ואף על פי שכתבנו שלא נתלה למשה רבינו אפילו שעה אחת שאני התם דהיתה מילה בזמנה דיום השמיני היה כמו שכתב רש"י ז"ל בפ' ארבעה נדרים (דף ל"ב) וז"ל מפני שנתעסק במלון תחילה ואח"כ במילה והיה לו להתעסק במילה תחילה ואותו מלון סמוך למצרים דלא היה סכנה ואותו התינוק לא היה באותה שטה אלא בן שמנה ימים ט"כ אבל אם אין מוהל אחר אלא במקום רחיק או אפילו אם יש מוהל אחר במקום קרוב ולא יוכל או אם אינו רוצה לבוא אז מותר למול את אביו ואף על פי שדבר בזוי הוא שהאב יגלה ערותו לפני בנו מ"מ אין איסור בראיית הערוה כזו שכתב בעל הדרישה בי"ד (סי' רמ"ב) וז"ל ולא יכנס עמו במרחץ וכו' ועכשו שהולכים במכנסים מכוסים ערוה הכל מותר ברבו ובאביו כו' רמ"א ע"ש כי מן הדין אין צריך לכסות הערוה כדמוכח בגמר' פ' כירה ד' מא' ע"א והביאו בהגהו' אשירי דף קעו' ריש ע"ד כל המניח ידו כנגד פניו של מטה כאילו כופר בבריתו של אברהם אבינו ודוקא כי נחית לנהרא שפונה אח עצמו שלא כנגד העם אבל כי סליק מנהרא משום צניעות לית לן בה ומדכתב לית לן בה משמט דפשיטא דאינו מחוייב ע"כ וכיון שכן גמרנו אומ' בנ"ד דמות למול את אביו כיון דא"א בענין אחר זהו מה שנרא' לעניו' דעתנו להלכ' ולא למעש' עד שיסכי' עמנו הרב היושב על כסא ההוראה כי לו נאה להורות והאל יצילנו משגיאו' ויראנו מתורתו נפלאות אמן כן יהי רצון: נגמר ונשלם טו' לחדש אדר ראשון בשנת ובסדר כי אות הוא ביני וביניכם לפ"ק
הצעיר יעקב בלא"א דוד פידאנקי זצ"ל: