שאלה ראובן נפלה לפניו רחל יבמתו ובחשקו בה קפץ ועשה בה מאמר בתוך ג' חדשים למיתת אחיו השתא מבעיא לן אי מנדינן ליה הואיל ועבר אדרבנן ז"ל שאמרו המקדש אשה בתוך ג' חדשים מנדינן ליה או דילמא שאני הכא דאשה הקנו לו מן השמים ואם תימצא לומר לא פלוג רבנן עדיין תבעי לך אם אחר ג' חדשים למיתת אחיו עשה בה מאמר ובו ביום נתחרט ונתן לה גט למאמרו וחלץ לה בו ביום מי אמרינן רחל הנז"ל צריכה להמתין ג' חדשים לינשא מיום שקבלה הגט כמאמרם ז"ל או דילמא הואיל וכהאי גוונא לא שכיח אינה צריכה להמתין דבמילתא דלא שכיח לא גזרו רבנן ז"ל על הכל יבא דברך וכבדנוך ומה"ת מ"ש:
תשובה מתוך דברי השאלה שנסתפק ה"ה על ראובן זה שקפץ ועשה מאמר ביבמתו בתוך ג חדשים למיתת אחיו אי מנדינן ליה הואיל ועבר על דברי חכמים כמו שאמרו המקדש אשה בתוך ג' חדשים מנדינן ליה נראה שסובר דדבר פשוט הוא שאסור לעשות מאמר ביבמה תוך ג' חדשים לכן הלכתי אל ים התלמוד ואל ספרי הפוסקים לראות אם יש איסור בדבר כדי שיתורץ ספק ה"ה ולא מצאתי שום איסור בדבר לא בתלמוד ולא בפוסקים כמו שנביא ב"ה ועם זה יתורץ ממילא הספק וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
תנן ביבמות דף מ"א היבמה לא תחלוץ ולא תתיבם עד שיש לה ג' חדשים וכן כל שאר הנשים לא יתארסו ולא ינשאו עד שיהו להן שלשה חדשים וכו' ובגמרא בשלמא לא תתיבם שמא יהיה ולד בן קיימא וקא פגע באיסור אשת אח דאורייתא אלא לא תחלוץ אמאי ואחר דשקיל וטרי מסיק הגמ' אלא משום דר' יוסי דתניא מעשה באדם אחד שבא לפני ר' יוסי א"ל מהו לחלוץ בתוך ג' א"ל לא תחלוץ ותחלוץ ומה בכך קרא עליו מקרא זה אם לא יחפוץ הא אם חפץ יבם כל העולה ליבום עולה לחליצה:
ופרש"י אלא לא תחלוץ אמאי. ולאחר ג' אם אינה מעוברת תנשא או אם הפילה תנשא דהא חלצה: אלא משום דר' יוסי: כל העולה ליבום וכו' וזו הואיל ואינה עולה ליבום בתוך ג' כדאמרן לעיל שמא יפגע באש' אח אינה עולה השערה לפני הזקנים לחליצה וכו':
הרי לנו בפירוש מזאת המשנה והגמרא שלא אסרו רבנן ביבמה אלא שלא תתיבם ולא תחלוץ תוך ג' ולא מאמר אבל בשאר נשים אסרו שלא ינשאו ולא יתארסו עד שיהו להן שלשה חדשים
והרמב"ם כתב בהלכות גירושין פי"א הלכה י"ח כל אשה שנתגרשה או שנתאלמנה הרי זו לא תנשא ולא תתארס עד שתמתין תשעים יום חוץ מיום שנתגרשה או שמת בעלה בו וחוץ מיום שנתארסה בו כדי שיודע אם היא מעוברת אי אינה מעוברת להבחין בין זרעו של ראשון לזרעו של שני: ובה' יבום וחליצה פ' ראשון ה' י"ט כתב היבמה לא תתיבם ולא תחלוץ עד שתמתין תשעים יום חוץ מיום המיתה ומיום הייבום ומיום החליצה כשאר כל הנשים ומפני מה לא תחלוץ בתוך תשעים יום מפני שאינה ראויה ליבום ונאמר אם לא יחפוץ האיש לקחת את יבמתו וחלצה נעלו וכו' בעת שהיא עולה ליבום עולה לחליצה ע"כ:
וכן פסק הרב יוסף קארו בשולחנו הטהור סימן לענין שאר נשים ובסימן קס"ד לענין היבמה כמו הרמב"ם מלה במלה ולכן לא כתבתיו שלא להאריך במקום שיש לנו לקצר נמצאת למד מהני רבוותא שסוברים דבשאר נשים לא ינשאו ולא יתארסו תוך ב' אבל ביבמה לא אסרו אלא שלא תתיבם ולא תחלוץ תוך ב' אבל לעשות מאמר לא אסרו:
ולא מצינא למימר דבכלל לא תתיבם נכנס איסור מאמר דאם כן מכל שכן דבכלל לא ינשאו נכנס איסור אירוסין דוה מדאורייתא והמאמר הוא תקנת חכמים ואפילו הכי אמרו לא ינשאו ולא יתארסו כדי שלא נאמר נישואין אסור אבל לארס מותר כ"ש ביבמה שהיו צריכין לומר לא תתיבם ולא ועשה מאמר כדי שלא נאמר מאחר מותר אלא ודאי כיון שלא אמרו אלא לא תתיבם לא אסרו אלא יבום אבל מאמר לא:
ואם תימצא לומר דאע"ג דביבמה לא אמרו רבנן אלא לא תתיבם יכולין אנו לומר דה"ה שלא יעשה מאמר כדי להשוות דינה לדין שאר נשים דאסרו אפילו לארס לזה נאמר דאינו כן דאם איתא ליתני לא יעשה מאמר ומכל שכן שלא תתיבם אבל עכשיו שאמרו לא תתיבם יבום דוקא אסור ולא מאמר ואין לנו אלא מה שאמרו חכמים ולא להוסיף על הגזרות וגם לזה אל יחסר לנו ראיה מהאדם הגדול שבענקים:
כתב הרמב"ם בפרק י"א מהלכות גירושין ה' כ"ד וז"ל המארס בתוך צ' יום מנדין אותו אירס וברח אין מנדין אותו כנס בתוך ל יום מפרישין אותו עד אחר זמן ויעמוד עם אשתו עד כאן:
והרב המגיד כתב המארס בתוך צ'. פ' החולץ אתמר קדשה בתוך ג' וברח פליגי בה רב אחא ורפרם חד אמר משמתינן ליה וחד אמר עירוקיה מסתייה הוה עובדא ואמר להו רפרם עירוקיה מסתייה ע"כ ולדברי רבינו אין מכריחין אותו לגרש לא באירוסין ולא בכניסה אלא מנדין אותו מפני שעבר על גזרת חכמים ואם ברח הועיל לו להצילו מן הנדוי והטעם לדבריו שלא הזכירו בגמרא יוציא בגט אלא בנשא מעוברת חבירו ומניקת חבירו שיש שם סכנת ולד אבל בכונס בתוך ג' ואין ידוע שהיא מעוברת לא אחרו ואין לנו להוסיף על גזרות של דבריהם:
וכתב עוד בה כ"ח עבר ונשא מעוברת או מניקה בתוך זמן זה יוציא בגט ואפילו היה כהן ואם היה ישראל יחזירנה אחר כ"ד חדש של מניקה נשא וברח ולאחר זמן בא וישב עם אשתו אין בכך כלום אירס מעוברת או מניקה אין כופין אותו להוציא ולא יכנוס עד אחר זמן היניקה או עד שימות הולד ע"כ:
והרב המגיד כתב אירס מעוברת. יצא זה לרבינו ממה שאמרו שם ואם נשא יוציא משמע דוקא נשא אבל קדש לא דאם איתא לישמועינן קדש וכל שכן נשא וזהו קצת סיוע למה שהוא סבור באמרו תוך נ' שאין כופין אותו לגרש זהו דעתו זכרונו לברכה עכ"ל הרי לנו בהדיא מהב' דינין הללו שכתב הרמב"ם דאין לנו להוסיף על הגזרות אלא אם כן אתי הדבר במכ"ש:
ואם יאמר האומר ולמה לא גזרו על היבמה שלא לעשות מאמר כיון דהוא כל כך חמור שאם יהיה ולד של קיימ' קא פגע באיסור אשת אח דאורי תא כחו שגזרו בשאר נשים שלא לארס דאינו אלא להבחין בין זרעו של ראשון לזרעו של שני לזה נוכל להשיב לפי קוצר דעתינו לשתי סיבות כראשונה לפי שהאירוסין מדאורייתא גזרו כמו הנישואין אבל במאמר שהוא מדברי סופרים דמדאורייתא אינו צריך אלא יבמה יבא עליה לא גזרו אלא שלא תתיבם והשנית לפי שהמאמר ביבמה אינו קונה קנין גמור לכך לא גזרו עליה אבל באירוסין דקונה קנין גמור גזרו עליה:
ואחרי הודיע אלדים אותנו כל זאת נבא להשיב בנקל על הספק שנסתפק ה"ה על ראובן שעשה מאמר ביבמתו בתוך ג חדשים אם מנגדינן ליה כמו שמנדין המארס בתוך ב' והוא שכיון שהוכחנו מהגמרא ומהפוסקים שלא גזרו על המאמר ממילא יתורץ דלא מנדינן לראובן כיון שלא עשה איסור אלא שהבית דין חייבין להזהיר אותו שלא ייבם אותה עד עבור הזמן כדי שלא יעבור על דברי חכמים זהו הנראה לנו לע"ד כזה הספק הראשון:
ומעתה שתרצנו הספק הזה חל עלינו חובת ביאור לבאר הספק השני שנסתפק ה"ה שאם עשה היבם מאמר ביבמתו אחר צ' ונתחרט בו ביום ונתן לה גט למאמרו וחלץ לה בו ביום אם צריכה להמתין ג' חדשים כמו שאר מגורשות או לא ולזה נציע לפניך מה שאומר הגמרא והפוסקים אשר משם יתורץ הספק הזה:
איתא בגמרא פ' החולץ ליבמתו דף מ"א ע"ב צת"ר יבמה שחלצו לה אחים בתוך ג חדשים צריכה להמתין ג' חדשים צריכה לאחר ג' צריכה להמתין ג' חדשים הוי הג' חדשים שאמרו משעת מיתת הבעל ולא משעת חליצת היבם מאי שנא מגט דרב אמר משעת נתינה ושמואל אחר משעת כתיבה אמר רבא ק"ו איסור כרת התרת איסור לאו לא כ"ש ע"כ:
ופר"שי צריכה להמתין. עד שיהיו לה בחדשים מיום המיתה: הוי. כלומר הוי לומד מכאן ג' חדשים שאמרו כו'. ומאי שנא מגט. דרב אחר משעת נתינה ואע"ג דמשעת כתיבה לא נתייחד עמה דאם כן הוה לה גט ישן ואפי הכי משעת נתינה מנינן הכי נמי נחני משעת חליצה לאיסור כרת ליבם התרת לאחר ג' מיום מיתה: ליסור לאו לשוק לא כ"ש דמותרת לאחר חליצה מיד הואיל ועברו ג' חדשים מיום מיתה עכ"ל:
הא קמן מזאת הברייתא דאם חלץ לה וי היבם תוך ב' או אחר ב' דאין צריכה להמתין אלא מיום מיתה ולא מחליצה וכן פסק רב אלפסי ז"ל וגם הרב יוסף קארו בשולחנו הטהור בה' יבום פי' קס"ד וז"ל היבמה לא תחלוץ ולא תתיבם עד שיהיו צ' יום ממיתת הבעל חוץ מיום המיתה ויום יבום או החליצה ואם יבם או חלץ תוך זמן זה ולא נמצאת מעוברת הרי זו נפטרת ואינה צריכה כלום אבל לא תנשא לאחר אף על פי שחלצה עד שישלימו צ' יום למיתת הבעל וכו':
וגרסינן בפ' ד' אחין דף ל"ב אמר רבה נתן גט למאמרו הותרה צרתה אבל היא אסורה דמיחלפה בבעלת גט איכא דאמרי אמר רבה נתן גט למאמרו הותרה אפילו היא מאי טעמא מאי דעביד בה שקליה ע"כ:
ופרש"י נתן גט למאמרו אמתניתין קאי שאם נתן זה העושה מאמר גט ליבמ' למאמרו ולא לזיקתו ואח"כ מת הותרה אשתו הראשונה שהיא צרתה להתיבם לשלישי דמאמר דעבד שקליה ולאו צרות נינהו והשתא לא אתי למימר בשתי יבמות מבית אחד חדא חלצה וחדא מיבמה דהכא לאו מבית אחד מיחזי: אבל היא אסורה ולא משום דקם ליה בלא יבנה דפוסלה על אחיו הנשאר שהרי לא נתן גט לזיקה אלא משום דאתו לאיחלופי בבעלת הגט היכא דעבד גט למאמרו ולזיקתו דההיא ודאי מידחיא אבל גט למאמרו לא דחייא מאמר ונשאר זיקה ראשונה במקומה: הותרה אפילו היא לשלישי כשימות שני מאי דעבד שקליה. והויא כמו שלא עשה בה מאמר ואתיא ומתייבמ' לשלישי מחמת זיקה אחיו הראשון כו':
והרמב"ם בפ' ה' מה' יבום וחליצה הלכה ד' כתב נתן מאמר ליבמתו וחזר ונתן גט למאמרו מה שעשה הרי בטלו והותרה ויראה לי שלא הותרה אלא לאחיו אבל זה שנתן הגט אסורה היא לו אבל הראב"ד והרא"ש ז"ל סוברים דאף לזה שנתן גט מותרת לו:
והרב יוסף קארו בשולחנו הטהור בהלכות יבום ס' ק"פ ה' ט"ו כתב שתי הסברות וז"ל נתן לה גט למאמרה ולא לזיקתה נשארה זקוקה כמו שהיתה ואינה מותרת אלא לשאר אחים אבל המגרש אסור בה וי"א שמותרת אף למגרש ע"כ:
הנה למדנו מזאת הסוגיא ומהני רבוותא היבם נתן גט למאמרו נשארה זקוקה כמו שהיתה דמאמר דעבד שקליה למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה אבל הכל מודים דהיא מותרת לשאר אחים ובהיות הדבר כן שהיא זקוקה כמו שהיתה ממילא שמעינן דאם חלץ לה היבם להתיר' לשוק והוא אחר צ' יום למיתת הבעל שהיא מותרת לינשא מיד בלא המתנה כמו שהוכחנו מההיא ברייתא שכתבנו למעלה ומהאי טעמא עצמה והוא אם לאיסור כרת התרת ליבם לאחר ב' יום מיד לאיסור לאו לכ"ש להתירה לשוק לאחר חליצה מיד הואיל ועברו ג' חדשים מיום מיתה אם כן זכינו לדין בנ"ד שנסתפק ה"ה אם עשה היבם מאמר אחר ונתחרט בו ביום ונתן לה גט למאמרו וחלץ לה בו ביום אם צריכה להמתין צ' יום או לא דאינה צריכה להמתין אלא תינשא מיד יען הראיה דכתבנו:
ועוד יש לנו ראיה אחרת וטעם לשבח ממה שכתבו התוספות בשם ר"ת על ההיא ברייתא דכתבנו לעיל וז"ל אחר ג' חדשים אין צריכה להמתין אמר ר"ת דוקא חלץ שהחליצה מוכחת שלא בא עליה כדאמר בממאנת דמיאנה מוכיח עליה שהיא קטנה אבל אם מת היבם לאחר ג' צריכה להמתין ג' חדשים דיותר קרובה יבמה לביאה מארוסה דגזרינן אטו נשואה וכו': הרי לך מכאן דכיון שהחליצה מוכיח שלא בא עליה אינה צריכה להמתין אם כן בנ"ד דביום שעשה המאמר נתן לה גט וחלץ לה דמוכחת בהדיא דלא בא עליה שאינה צריכה להמתין אלא תינשא מיד:
ואם תאמר דזה שאמרנו דכיון שחלץ לה מוכחת דלא בא עליה ולכן אינה צריכה להמתין שאינה ראיה דהרי הממאנת שנתנו לה גט שאין בה חשש עיבור ואפילו הכי גזרו בה אטו שאר נשים אם כן בנ"ד נמי נימא הכי לזה נשיב ונאמר דלא ראי זה כראי זה לפי שהממאנת שנתנו לה גט אין עושה בה דבר אחר לכן נראה כמו שאר מגורשות לפיכך גזרו בה אבל בנ"ד שאף על פי שנתן לה היבם גט עדיין היא זקוקה עד שיחלוץ לה בודאי שלא גזרו דהרי היא כשאר חלונות שאינן צריכות להמתין
ואחר הבדיקה והחיפוש בספרי הפוסקים מצאתי בתשובות מהרש"ך סי' ר"ו שאלה אחת דומה לנ"ד ושמחתי בה כמוצא שלל רב לפי שראיתי בה שכונתי לדעת גדול ולא העתקתיו שלא להאריך אבל אכתוב סוף דבריו כדי שמהם תראה סברתו וז"ל סוף דבר לא מקרייא אשה היוצאת בגט למיגזר בה כדי להמתין ג' חדשים כי אם אשה שלא נשאר עליה שום זיקה המעכבה לינשא וק"ל כללא דמלתא אמינא שכל אשה שיארע בה כה"ג דנ"ד רואה אני בפשיטות לע"ד שמותרת לינשא מיד ואינה צריכה להמתין ג' חדשים ע"כ:
העולה לנו מכל האמור שהספק הראשון שנסתפק היה אי מנדינן לראובן זה שעשה מאמר ביבמתו תוך צ' כחו המארס בתוך ב' דודאי שאין מנדין אותו כיון שלא עשה איסור כחו שהוכחנו שלא גזרו חכמים במאמר ואין לנו להוסיף על הגזרות ועל הספק השני שנסתפק ה"ה אם עשה היבם מאמר ביבמתו אחר כ' ובו ביום נתחרט ונתן לה גט למאמרו ובו ביום חלץ לה אם צריכה להמתין צ' יום כחו המגורשת בודאי הגמור שאינה צריכה להמתין יען הסבות והראיות שכתבנו שלא אסרו היוצאת בגט אלא אשה שלא נשאר עליה שים זיקה המעכבה לינשא אבל בנ"ד שצריכה חליצה להתירה לשוק לא גזרו זהו הנראה לנו לע"ד להלכה ולא למעשה כי זה נאה ליושב על כסא אשר לו משפט ההוראה וכסאו כסא משפט יהיה נכון לעולמי עד ונשאל מהיוצר יאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו אכי"ר:
בשנת ובסדר ושפטו את העם בכל עת לפ"ק
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט