שאלה לא מעשה שהיה כך היה.  שוחט ששחט בחצרו כמה עופות ביום אחד וכולם שחיטה ראויה וכשרה. ובתוכה ששה לאיש א' והנה האיש ההוא בלכתו לביתו נפל לו א' ולא הרגיש בו עד שהגיע לביתו ואז תיכף ומיד חזר לאחוריו לבקש העוף הנז"ל וילך עד החצר של השוחט ושם תוך פתח החצר הנז"ל מצא עוף א' שחוט כראוי. שכפי הנראה בעיניו הוא העוף שנפל ממנו אבל לא הי' לו טביעו' עין גמור בו ומעתה לשאול הגיע זה דינו אי אמרינן דאסור משום בשר שנתעלם מן העין. או דילמא כיון שיש רגלים לדבר שזו שמצא. היא זו שאבד כיון ששחיטת החמונים הם כראוי. והשוחט ג"כ מעיד שבכל אותו יום.  לא יצא נבלה מתחת ידו אם כל זה יוכיח להתיר העוף הנז"ל. על הכל יורה המורה איך יתנהגו עם זה העוף ומאת ה' תמ"ש:
תשובה הן היום הגיע השעה לבא בתשובה לשואלי הנז"ל כי עד עתה לא הסכים הזמן עמדי מחמת קוצר מצב בריאותי כי בעו"ה מידי יום ויום מתמעט והולך ועיני כהו מראות. והמשא כבד עלי מלחפש ולראות ולעיין בספרי הפוסקים זלה"ה. וגדלה עלי הדאגה כי אינני יכול להשתשע ולפלפל בדבריהם הנעימים בימי קדם. ומה גם שבימים שעברו הייתי טרוד בטירדא של מצוה להכניס בתי מרת חנה מב"ת לחופה עם חמד בחורים מגזע היחס והמעלה ומיחידי סגולה טוב ומטיב לבריות והמליץ בעדם לפני מעלת הקצין והשררה יר"ה כי קרוב למלכות הוא ה"ה כהר"ר אברהם ה"י בן המנוח הישיש הנכבד כה"ר יצחק תונדאס חמ"ך. י"ר שהמושיב יחידים ביתה יברכם בזש"ק בבני סמיכי ובחיי אריכי ובמזוני רויחי ויושיבם ביטח שקטים ורעננים נס"ו אכי"ר ואנא היום אל העי"ן עי"ן משפט היא קד"ש להשיב בקצרה על השאלה הנז"ל כפי אשר יעלה מצודתי היום וזה החילי בעזרת צורי וגואלי:
עיקרא דהאי מלתא איתא במסכת חולין בפרק גיד הנשה בדף צ"ה. על ההיא פלוגתא דאיתא התם מרב ולוי על בשר שנתעלם מן העין שרב אוסר כל עור שאין לו בו טביעות עיין או סי'. ולוי מתיר ובזה נחלקו הפוסקים ז"ל שזה מחמיר כסברת רב וזה מקל כסברת לוי. ואת קסת"י נתתי בעני'ן לראות מהו דינה בהאי תווולא דנ"ד ולכאורה היה עולה על דעתי לאסור אותה כסברת רב בהיות שראיתי שהרי"ף והרמב"ם ז"ל בפ"ח מהלכות מאכלות אסורות פסקו כוותיה. ושכן הוא דעת הואנים כמ"ש הרא"ש ז"ל בפ' גיד הנשה. וכן פסקו ריב"ה ומרן והש"ך והב"ח והפרישה בי"ד בסי' א' ובסי' ס"ג ע"ש. וז"ל של מרן ז"ל אסרו חכמים כל בשר שנעלם מן העין וכו' והלוקח בשר והניחו בבית ונעלם מן העין אסור אלא אם כן היה לו בו סימן או שהיה  לו בו טביעות עין והוא מכירו ודאי שהוא זה או שהית צרור וחתום וסי' ע"כ ע"ש:
ומה גם אחרי רואי שהרב בעל הלכות קטנות ז"ל שנשאל על נדון הדומה לנ"ד ובח"א מתשובותיו בסי' כ"ב הורה ליחמיר כנראה שם: אשר מכח סברת כל הפוסקים הנז"ל לכאורה הים עולה על דעתי לאסור ולהחמיר בתרנגולת דנ"ד וכדכתיבנא:
אמנם אחרי העיון בהשקפה נכונה כדחזי תראה דאיכא לפלוגי בנ"ד ככל הא דכתבו הפוסקים הנז"ל ושנשאר לנו פתח פתוח להקל ולהתיר התרנגולת דנ"ד מכח כמה טעמי האחד שבנ"ד תיכף ומיד שהרגיש בטל התרנגולת אבדתה חזר לאחוריו ומצאה בתוך פתח החצר של השוחט היכן שנשחטה שאין מקום לחוש שבזמן קט כזה שום אדם החליפה או שעורב השליכה שם שהוא דבר שלא שכיחא ובפרט שמצאה תוך פתח החצר היכן שנשחטה והחצר הנז"ל הוא של ישראל ורוב הדרים שם והנכנסים והיוצאים שם הם ישראלים שאין לחוש שמא מאיזה נכרי נפלה לשם וג"כ אין לחוש שמא גוי השליכה שם לכתחילה כדי להכשיל לישראל דמה הנאה היה לו לנכרי בזה ועוד מי יאמר לו לגוי שדוקא ישראל ימצאנה כדי שיכשל בה באופן שיש רגלים לדבר שהתרנגולת הזאת שנמצאת היא אותה שנאבדה ואין לנו לחוש לחששות רחוקות הנז"ל כדי להחמיר בה:
ופוק חזה מה שכתב הרב בטל פר"ק ז"ל בי"ד בסי' ס"ו ס"ק ד' אחר שנשא ונתן בכל דברי הפוסקים ז"ל במסקנא דדינא כתב וז"ל בשר שנמצא בחצר או בשכונת ישראל שהיא מיוחדת לבדה ואין דרך הנכרי שמפסיקתה אע"פי שיש קצת נכרים דרים שם. ואין דלתות החצר או השכונה ננעלות אע"פי כן. לא אזלינן בתר העיר אלא בתר החצר או השכונה דאם רוב השכונה ישראל הבשר מותר עכ"ל ע"ש:
הרי לך שכל שנמצא בחצר או בשכונה שרוב הנכנסים ויוצאים שם הם ישראלים אעפ"י שקצת נכרים דרים שם ושאין דלתות החצר או השכונה ננעלות שהבשר הנמצא שם מותר. שאין לחוש שמא הגוי השליכה או שנפלה ממנו או שהחליפ' או השליכ' שם עורב ומכ"ש חק"ו בתרנגול' דנ"ד שנמצא תוך פתח החצר של השוחט היכן שנשחט' ונמצא' שחוטה כראוי בסימניה שאין לחוש שמא היא אחריתי ושל איזה גוי הוא שהרי הנכרים אינם מקפידים בשחיטתן כי אם חונקין אותם. ומה גם שאותו יום שחט השוח' כמה עופות ליהודי' אחרים. ומעיד שבכל אותו יום לא יצאה שום נבלה מתחת ידו שאף את"ל שהאי תרנגולת שנמצאה אינה אותה עצמה שנאבדה לזה האיש. רגלים יש לדבר שיהיה א' מאותם ששחט ליהודי' אחרים וכיון שלא יצא מתחת יד השוחט שום א' מהם נבלה ליכא מאן דפליג שיהיה מותרת וכדכתיבנא:
ואין ללמוד מההוא עובדא שנשאל הרב בעל הלכות קטנות שהורה להחמיר כדכתיבנא לעיל דשאני ההוא נדון מנ"ד. שהרי התם לא שחט השוחט אותו היום כי אם דוקא אותה ו' עופות מאותו האיש שנאבד לו א' מה שבכ"ד שחט אותו יזות כמה עופות ליהודים אחרים וכולם בשחיטה הראויה כמו שמעיד שלא נתנבלה לו שום א' מהם וכולם נשחטו באותו חצר עצמו. שאף את"ל שהאי תרנגולת שנמצאת אינה אותה עצמה שנאבדה. לא ימלט שיהיה א' מן האחרות שנשחטו אותו היום וכיון שכולם נשחטו בשחיט' כשרה וראויה וזאת שנמצא ג"כ היא שחוטה כראוי אין לחוש לשום חשש איסור זאת ועוד דבמעשה של הרב הנ"ל לא נמצאת העוף שנאבד. כי אם במבוי של החצר של השוחט ובנ"ד נמצא בתוך פתח החצר היכן שנשחט ויש הפרש גדול בין המבני לפתח החצר שבמבוי רבים בוקעים בו ויש לחוש שמבהנכנסים ויוצאים שם הם גוים ויש מקום לחוש לכל החששות הנז"ל ולכן יש להחמיר בו כל זמן שאין לו טביעות עין גמור או סימן:
אמנם בנ"ד שנמצאת תוך פתח החצר שהרי הוא כחצר עצמו והוא חצר שדר בו ישראל דוקא אין לחוש לכל הנז"ל כדכתיבנא בשם הרב בעל פר"ח ז"ל שכיון שנמצאת בחצר או בשכונה של ישראל אע"פי שקצת נכרים דרים בתוכה. ואע"פי שאין הדלתות ננעלות שהבשר שנמצא שם מותר וכו' וכדכתיבנא:
עוד על הענין הנ"ל כתב הרב בעל ט"ז ז"ל בי"ד בסי' קי"ח ס"ק י"א וז"ל כתוב באגודה בפ' גיד הנשה שפעם א' נתפשו היהודי' ונטלו הגוים כל אשר להם ונתפשרו יחזרו להם ומצאו קדרותיהם כשומן אווזא ואמרו שהכירום בטביעות עין כאשר הניחו אותם ונראה לו להתיר שלא גרע מט"ט דקילא וכו' עכ"ל:
ועוד בסמוך באותו ס"ק עצמו כתב וז"ל מו"ח ז"ל העתיק תשובה מהר"ר מנחם שהקדרה שנשארה בין הגוים כבר לקח ישראל מן השומן שבקדרה בכף מעט. וכשהחזירו הקדרה עם השומן הכיר הישראל הגומא שבשומן וכו'. ונראה לו להתיר וכו' עכ"ל ע"ג:
הנה כל המעיין ישפוט בצדק וירא' כמה גרוע הטביעו' עין מאותו נדון מהא דנ"ד שהרי התם יש לחוש שמא הגוים קנחו אותה קדרה שהית טוחה בשומן של ישראל ומלאו אותה בשומן אווז אחר שבשומן האווז לאיש הפר' בין זה לזה ואעפ"כ נסמך הרב בעל האגודה להתיר בטביעות עין קל כזה:
ואם תאמר שהטביעות כלין היה בקדרה עד היכן היה מגיע השומן גם זה אפשר דשומן אווז הגוי לא הגיע כי אם עד לשם. ועכ"ז לא חשש הרב בטל האגודה ז"ל לכל אלו החששות להיותם רחוקות ונראה לו להתיר מכ"ש וקו' שיש לנו לסמוך לכל הדיוקים הנז"ל שדייקנו כדי להתיר התרנוגלת דנ"ד ושלא לחוש לחששות יותר רחוקות מהנז"ל וכדכתיבנא:
וכדי שלא יהיה לך שום פקפוק בדבר בהיתר הנז"ל צא וראה מ"ש המרדכי ז"ל פתאים על מעשה שבא לידו ודומה להא דנ"ד וז"ל מעש' בא לידי בתרנגולת שחוטה ושלחום ביד כותי בלי שומר ונסתפקו בדבר לומר שמא אחרת ושנתחלפה והלכו לשוחט ושאלו לו אם הוא שחט זאת התרנגולת והשיב אין לי בה טביעות עין. אמנם עתה שחטתי תרנגולת א'. אבל בעל התרנגולת היה מכיר אותה. ואמר שזאת הוא וכו'. והתרתי אותה כיון שבטל התרנגולת היה מכירה כדפירש רבינו תם שאמר דלית הלכתא כרב דאמר בשר שנתעלם מן העין אסור וכו' עכ"ל:
והביא המעשה הנז' מרן ז"ל בביתו ביתה יוסף בי"ד בסי' ס"ה והקשה עליו וכתב וז"ל ואיני יודע למה כתב שהתיר משום דלית הלכתא כרב דהא רב נמי מבשור בהא. כיון דאית ליה טביעות עין דכל טביעות עינא עדיפא מסימנא כדאיתא בגמרא עכ"ל ע"ש. ותמהו עליו הפוסקים ז"ל דעדיפא הוה ליה למרן ז"ל להקשויי דאפילו ללוי מה יועיל מה שהיה בעל התרנגולת מכיר אותה דמה בכך שעדין יש לחוש שמא הכותי נתן לשוחט תרנגולת אחרת לשחוט ותרנגולת זה שחטה הגוי. ואם הכרת בעל התרנגולת חשיב סימן גם לרב מותר ואי לא חשיב סי' גם ללוי אסור.
והנה כדי להבין ולדעת הצעת המעשה הצ"ל נאמרו בו כמה פירושים בכמה דרכים דזה אומר בכם. וזה אומר בכה. וכל אחד מקשה וסותר דברי חבירו וכנראה הכל מפורש בספר כנה"ג שם בסי' הנ"ל בהגהת רב"י באות ל"ח, אשר שם מאסף כל הדיעות ובכללן הביא פירושו של מוהר"ם איסרלס ז"ל. שכתב בסי' ד' מתשובותיו שהאי שאחר המרדכי שבטל התרנגולת הכיר אותו שר"ל שלא היה אומר שעכשיו אחר שהביאה הכותי הכיר שזאת היא התרנגולת ששחט השוחט אלא שהיה מעיד שאותה החרנגולת ששחט השוחט היתה התרנגולת של הכותי אך אינו יודע אם נתחלפה אח"כ. והרי אסור מכח בשר שנתעלם מן העין. ולכן הוצרך להתירו מכח דברי ר"ת וכו' עכ"ל:
וכתב עלה שם הרב מאסף ז"ל וז"ל  עם שהענין נכון מה שכתב המרדכי והתרתי אותה כיון שבעל התרנגולת היה מכירה וכו'. לא דייק דמשמע דמכיר להתרנגולת של עכשיו עכ"ל:
ומכל מקום אחר שהביא כל הפירכות שיש לכל הצדדים כתב וז"ל וסוף דבר אין נפשי נוחה בכל התירוצים הללו זולת תירוץ מוהר"ם אסרלס בתשובה וכו' עכ"ל:
ואחריו קם הרב בעל פר"ח ז"ל ושם בסי' ע"ג סק"ד הביא ג"כ הוא ז"ל כל הפירושים שנאמרו בהצעת המעשה הנז"ל והקשה ג"כ הוא על כולם והבא ג"כ פירושו של. מוהר"ם אסרלס הנ"ל והקשה ג"כ עליו מה שהרגיש בו הרב בעל כנה"ג כנז"ל והיינו שלשון המרדכי לא דייק בפירושו ובחר לו דרך אחרת שלא נאמר מהפוסקים הנז"ל וז"ל. והנלע"ד. שכוונת המרדכי היא זאת. שהתרנגולת שלחוה ביד גוי לשחטה בלי שומר. וכשהביאה. נסתפקו בדבר שמא החליפה הגוי והלכו לשוחט. ושאלו לו. אם הוא שחט זאת התרנגולת והשיב אין לו בה טביעות עין. אם היתה זאת. אמנם עתה שחטתי תרנגולת א' לגוי זה. ובעל התרנגולת היה מכיר אותה. ואמר שזאת היא. דהשתא איכא למיחש דדילמא מתחילה הגוי החליף התרנגולת של בטל הבית בתרנגולת אחרת שלו והוליכה לשוחטה. ואחר היותה שחוטה נמלך הגוי דלמא בני הבית יכירו בט"ע שאין זאת התרנגולת שלהם והלך לביתו ושחט הוא בעצמו התרנגולת של הבעל הבית. ולא הוליכה לשוחט. משום שיראה כי חשש שמא יודע הדבר ששחט ני תרנגולים ומתוכו יתברר הענין והתירו והמרדכי אותה דקי"ל כלוי שמתיר הבשר שנתעלם מן העין ואינו חושש לחששות אפילו קצת חזקות. וכ"ש כי הני אבל לרב כיון דחייש טובא לבשר שנתעלם מן העין וכדכתיבנא לעיל בשם הירושלמי דשקלים הכא נמי אע"ג דכל כי הני. מילי דהוו חששות רחוקות. משום חומרא חיישינן להו וכו' זהו הנראה לי. יותר נכון מכל הדרכים מסוכנים שנאמרו בכונת המרדכי ז"ל. וכו' עכ"ל:
ואחרון אחרון חביב ה"ה מעלת א"א מ"ו זלה"ה שגם הוא ז"ל נכנס בעיור זה בספרו מים רבים בח"ב בסי"ר. ואחר שהביא שם כל הנז"ל והביא ג"כ פירושו של הרב בעל פר"ח וכתב הדרך אשר דרך בה לפרש כונת המרדכי הנז"ל הקשה עליו וכתב אחר דבריו וז"ל ואני אומר שג"כ בפירשו לא דייק לשון המרדכי שכתב בתרנגולת שחוטה ושלחום ביד נכרי וכו'.. דמשמע שאחר שנשחטה באה לידי גוי. ולא כמו שפירוש הוא ז"ל ששלחוה לשחוט ביד גוי. ושבאה ליד גוי קודם שחיטה. אשר על כן נראה יותר נכון הדרך של מוהר"ם אסרלס ז"ל מדרכו. ואילו משום לישנא דמרדכי בזה לא דייק לא כמר ולא כמר עכ"ל:
והנה מעלת א"א מ"ו זלה"ה לא הביא כל הפירושים והדרכים הללו שנאמרו במעשה התרנגולת הנז"ל אלא כדי להורות שמכולם היה נפיק ההיתר לנדון דידיה שנשאל בו כנראה שם אשר על כן ראיתי ג"כ אנא זעירא דמן חבריא לילך באותו בדרך שדרך מעלות א"א ז"ל להוכיח ההיתר הנ"ל דנ"ד לס' כל הני רבוואתא:
דהנה לסברת מר"ן ז"ל שכתב שהיכא שהשוחט ידע ששחט תרנגולת למשרת ישראל והוא אח"כ מסרה לגוי ושיש כאן חשש שמא החליפה ומאחר שבעל התרנגולת מכירה שהיא זאת. שפשיטא ופשיטא דשריא אף לרב מכ"ש ללוי וכו'. א"כ בנ"ד שלא יש נכרי באמצע שהרי בעל התרנגולת בעצמו הוליכה לשחיטה. והוא עצמו מצאה תוך פתח החצר של השוחט היכא שנשחטה ונראה לי שהיא אותה עצמה שנפלה לו וכו' בודאי שאליבא דכ"ע דהיא מותרת:
ולסברת מוהר"של שפירש שהתרנגולת שלחוה לשחוט ביד גוי ואיכא לספוקי בתרי צדדי ספק אם שחטה הגוי ואם תמצא לומר ששחטה ישראל ספק החליפה ולפיכך לא אפשר להתירה לסברת רב אלא לסברת לוי וכו'. ע"כ: א"כ בנ"ד דלא איכא הספיקות הנז"ל וכנז"ל ליכא לספוקי על היתר התרנגולת דידן אפילו אליבא דרב:
ולסברת הב"ח ז"ל שכתב שבעל התרנגולת לא הכירה בטביעות עין גמור כי יש החרש בין תרנגולת חיה לשחוטה וכו'. ואפילו הכי התורה המרדכי משום ר"ת דפסק דלית הלכתא כרב אלא כלוי וכו': בנ"ד שאין לספוקי שגוי החליפה ובעל התרנגולת אומר שנראה לו שזאת התרנגולת שמצאה היא אותה שנאבדה ממנו אף על פי שאין לו ט"ע גמור כל זמן שנמצאת במקום עצמו שנשחטה פשיטא שאפילו לסברת רב שהיא מותרת:
ולסברת הרב בעל ט"ז ז"ל שכתב שכל היכא שיש חשש שהחליף הגוי להנאתו לא סגי לרב טביעות עין וכו' ע"כ: פשיטא שבנ"ד דליכא שום חששא שמא איזה גוי השליכה לשם או החליפה בעד שום הנאה או להכשיל לישראל המוצאה דמה הנאה יש לו בזה ומי יאמר לו שישראל ימציאנה כדי שיכשיל בם ולכן פשיטא וודאי שהיא מותרת וכדכתיבנא:
וגם לסברת מוהר"ם אסרלס ז"ל שכתב שבעל התרנגולת לא הכירה בט"ע אלא כשהוליכה הגוי לשחוט ונכנס אחר כך בספק דשמא החליפה והתירה המרדכי מכח סברת ר"ת שפסק כלוי בנ"ד דליכא האי ספיקא כולי עלמא נודו שהיא מותרת אפילו לסברת רב וכדכתיבנא:
ולסברת הרב בעל פר"ח ז"ל שפירש שבעל התרנגולת מכיר' ושגם השוחט מעיד ששחט לו תרנגולת אחד אבל שאינו מכירה ויש לחוש שמא תרנגולת אחרת היתה והתירה המרדכי מכח סברת ר"ת שפסק כלוי וכו' ע"כ: נראה שבנ"ד כ"ע יודו שמותרת. דע"כ לא פליג רב התם אלא משום שאפילו שנדע בבירור שהיא היא התרנגולת ששלח לשחוט. עדין איכא חששא דילמא אתעביד בה איסורא ושחטה הגוי וכו':
אבל הכא בנ"ד דליכא לספוקי שהרי בעל התרנגולת בעצמו הוליכה לשחוט ותיכף דהרגיש באבדתה חזר לאחוריו ומצאה בתוך פתח החצר של השוחט היכן שנשחטה ושחוטה כראוי ונראה לו שהיא היא התרנגולת שנפלה ממנו והשוחט מעיד שמלבד הו' עופות ששחט לאיש הזה בעל התרנגולת ששחט ג"כ כמה עופות אחרים וששום א' מהם יצא נבלת מתחת ידו אפילו שאין זה אותה שנפלה לזה האיש לא ימלט שיהיה איזה מאותם ששחט השוחט לישראלים אחרים באופן שאין לחוש שמא הוא של גוי שנפלה לו. או שהשליכה שם להכשיל לישראל או לשם הנאה ומה גם שנמצא תוך פתח החצר של השוחט שרוב ישראלים נכנסים לשם והוא בשכונת ישראלי' וגמ' אין לחוש ג"כ שמא עורב השליכה שם דלא שכיח ועוד שבחששות רחוקות כאלו אין לחוש ומה גם אנמצאת שחוטה כראוי והגוים אינם מקפידי' לשחוט העופו' שלהם כי אם חונקים אותם ובפרט לכוין לשחוט הסימנים כראוי באופן שאין לחוש לכל אלו החששות אפילו לסברת רב בנ"ד יהי' מודה שמותרת וכדכתיבנא:
ועוד שכבר כללו האחרונים ז"ל כלל גדול ובתוכם הרב בעל פר"ח ז"ל בי"ד בסימן קי"ח ס"ק ל"ו שכפי סברת הרב מוהרי"ט ז"ל דלעול' לא חיישינן שהגוי מכוין להכשיל לישראל אף בדבר שאין לו שום טורח אלא לעולם מכוין להנאתו אם מעט ואם הרבה וכו' יו"כ ע"ש: ובנ"ד הוא דבר הנראה לעין כל שלא היה לו לשום גוי שום הנאה להשליך שם התרנגולת הנ"ל או להחליפה באופן שאין לחוש כלל לשום אסור והתרנגול הנ"ל מותרת וכדכתיבנא:
ומעתה לא נשאר לנו שום ספק להתיר התרנגולת דב"ד מכח כל הני ראיות שהבאתי והדברים פשוטים לע"ד וה' יצילני משגיאות ויראני מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באהל שלתורה ועל מדין ע"ה בק"ק ת"ת ס"י אשר בעיר אמשטרדם המהוללה הכותב וחותם בסדר
ובשנת עתה שמע בקולי איעצך ויהי אלהים עמך לפ"ק
דוד בלא"א מ"ו כמהו"ר רפאל מילדולה זצוק"ל:
בבית ובדפוס כה"רר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים דירתו ברחוב המכונה שוהל שטראט