שאלה ראובן בקש להוציא את אשתו מחמת קטטות שהיו ביניהם ואמר לסופר ולעדים שיכתבו ויחתמו ויתנו גט לאשתו על תנאי אם לא יבא לביתו אחר עבור שנה ויהי כאשר שם לדרך פעמיו והלך מהלך יום או יומים נמנע להתרחק עוד מפאת איזה אונס שאירע לו בדרך וחזר ראובן הנ"ל לביתו ונתיחד עם אשתו אמנם אחר ימים יצא והלך לו למדינת הים והשתא מבעיא לן מי אמרינן דבריו הראשונים במקומם הם עומדי' ואחר עבור זמן המוגבל אם לא יבא יכתוב לו הסופר הגט ויחתמו העדי' ויתנוהו לאשתו על פי התנאי שהתנו ביניהם א"ד יש להסתפק שמא כשחזר לביתו בטל ושוב לא תוכל להתגרש בו מאחר שכבר בטלו והאשה הזאת אם נשאת בגט זה מה דינה על הכל תבוא תשובתו הרמתה ושכרו יהיה כפול מן השמים אכ"יר:
תשובה כדי לעמוד על ספק זה שנשאלנו עליו אם יש לחוש לראובן הנ"ל שבחזרתו לביתו נתפייס עם אשתו ובטל שליחות גט זה או לא נ"ל דיכילנא למפשט מהא דתנן בפרק מי שאחזו דף ע"ו הרי זה גיטיך כל זמן שאעבור מכנגד פניך שלשים יום והיה הולך ובא הולך ובא הואיל ולא נתיחד עמה הרי זה גט: והקשו עלה בגמרא והא לא עבר א' רב הונא מאי פניך תשמיש ולישנא מעליא נקט ור' יוחנן א' לעולם פניך ממש מי קתני הרי זו מגורשת הרי זה גט קתני דלא הוי גט ישן ולכי מלו שלשים יומי הוי גיטא תניא כוותיה דר יוחנן הרי זה גיטיך כל זמן שאעבור מכנגד פניך שלשים יום והיה הולך ובא הולך ובא הואיל ולא נתיחד עמה הרי זה גט ולגט ישן אין חוששין שהרי לא נתיחד עמה וליחוש שמא פייס א' רבה בר רב הונא הכי א אבא מרי משמיה דרב באומר נאמנת עלי לומר שלא באתי ושלא פייסתי איכא דמתני לה אמתניתין מעכשיו אם לא באתי מכאן ועד י"ב חדש ומת בתוך י"ב חדש הרי זה גט וליחוש שמא פייס אמר רבה בר רב הונא הכי א' אבא מרי משמיה דרב באומר נאמנת עלי לומר שלא באתי מאן דמתני לה אמתניתין כ"ש אברייתא ומאן דמתני לה אברייתא אבל אמתניתין הא לא אתא ע"כ:
ופירש רש״י ז"ל והא לא עבר שלשים יום רצופים: הרי זה גט קתני דאין הגט נפסל משום גט ישן הואיל ולא נתיחד עמה ולכי מקיים תנאיה להוי גיטא גט ישן כל שנתיחד עמה בין כתיבה לנתינה ופסלוהו רבנן שמא יאמרו גיטה קודם לבנה לקמן בהזורק דף ע"ט שמא פייס כשהיה בא אצלה פייס קטטה שביניהם ונתיחד עמה ולאחר זמן אתי ומערער וא' פייסתי: באומר בשעת התנאי על מנת כן אני מוסר לה שתהא נאמנת עלי כק׳ עדים כל זמן שתאמר שלא באתי ונתיחדתי ופייסתי: כ"ש אברייתא שהיה הולך ובא אבל אמתניתין דמת בתוך י"ב חדש ולא ראינו שבא בעיר משיצא לא חיישינן שמא פייס אפי' לא האמינה עליה מעיקרא הוי גט דהא לא אתא ע"כ:
ופסקו ז"ל כר' יוחנן דתניא כוותיה כמו שכ' הרמב"ם ז"ל בפרק ט' מה' גירושין התנה עמה שתתגרש כשיעבור מנגד פניה ל' יום והיה הולך ובא כשילך וישהה ל' יום תהיה מגורשת בד"א כשהתנה וא' הרי היא נאמנת עלי לומר שלא פייסתיה אבל אם לא האמינה חוששין שמא פייסה כשהיה הולך ובא ומחלה לו וחזר ובטל הגט כשפייסה ומפני חשש זה יהיה הגט פסול לאחר ל' יום וכן האומר לאשה הרי זה גיטיך לאחר י"ב חדש והיה עמה במדינה חוששין שמא פייסה עד שיאמ' נאמנת עלי: וכן פסק הרב בא"ה בסי' קמ"ד יע"ש:
יצא לנו מכל האמור שכל שלא התנה עליו מעיקרא לומר נאמנת עלי שלא פייסתיה וחזר ונתייחד עמה חוששין שמא פייס ובטל הגט קודם שנתקיים התנאי הכא נמי בנדון דידן שצוה לכתוב ולחתום גט לאשתו בתנאי אם לא יבא עד עבור שנה וחזר לביתו ונתייחד עם אשתו חיישינן שמא פייסה ובטל השליחות דקי"ל שיכול לבטל השליחות שלא בפניהם ולכן לא יכתוב הסופר ולא יחתמו העדים עד שידעו בבירו' שעדיין הוא עומד בדבורו שלא פייס ולא בטל השליחות ואין לבעל הדין לחלק ולומר דשאני התם דשייכא חששת גט ישן מש"כ נד"ד שעדיין לא נכתב הגט וכו' דיש לומר ומה התם דהדר הוא גופיה ועביד מעשה ויהיב לה גיטא בידיה דאם איתא שנתפייס לא הוה יהיב לה חיישינן מכ"ש בנ"ד דלא עביד מעשה בתר הכי דאיכא למיחש שמא פייס ובטל השליחות וכדי שלא ישאר שום פקפוק בדבר הרי לך מה שכ' הרמב"ם ז"ל בפר׳ ט' מה' גירושין נתיחד עמה אחר שא' להם לכתוב ולחתום וליתן לה הרי אלו לא יכתבו וק"ו הדברים אם הגט שניתן לידה כשנתיחד עמה נפסל דשמא בעל ק"ו לזה שלא נכתב ואם כתבו ונתני לה אחר שנתיחד עמה אינו גט ע"כ:
וכ' ה״ה על זה נתיחד עמה וכו׳ דין זה אינו מבואר בגמרא ורבינו הוציאו מדין ק"ו כמו שכ' ויש מן האחרונים חולקים עליו והרמב"ן כ' נראה שאם א' לעדים כתבו ונתיחד עמה אח"כ אם משנכתב זמנו לא נתיחד עמה הרי זה גט כשר שאין כאן לחוש שמא יאמרו גיטה קודם לבנה ולא נתברר לי דברי הרמב״ם ז"ל שא' שאם נתיחד עמה אחר שא' וכו' ואין זה ק"ו של כלום ואפשר שלא כיון הרב אלא לחוש לשמא פייס ומדינא ודאי שיש לחוש שמא פייס אלא אם כן א' נאמנת עלי שלא פייסתי עכ"ד בפר' כל הגט ובאמת שכוונת רבינו שאין לחוש לפייס בלבד ולהיותה ספק מגורשת שהרי כ' ואם כתבו ונתנו לה אחר שנתיחד עמה אינו גט ונתבאר בדבריו פרק י' שכל מקום שא' אינו גט ר"ל שאינה מגורשת כלל ויש לדון בדבריו ולומר דדיו לבא מן הדין להיות כנדון שהרי כשנתיחד עמה אחר נתינת הגט אפי' בעדים כיון שלא ראינו שבא עליה אינה אלא ספק אשת איש כנזכ' בפר' י׳ וכאן היאך דן אותה בודאי אשת איש הואיל ומדין ק"ו הוא למד ובודאי שדעתו היא ללמוד פסול הגט מק"ו ובטולו מן הסברא שהוא סבור שכל שנתיחד עמה אחר האמירה הרי הוא כאילו בטל בפירוש שליחותם דודאי חזר בו ואינו רוצה לגרשה ואע"ג דגלויי דעתא בגיטא לאו מילתא היא כנזכר בפר' ו' כיון שעשה מעשה שנתיחד עמה בטל השליחות לגמרי ולא דמי לגט ישן דאם נתגרשה בו תנשא כנזכר בפר' ג׳ דהתם הוא עצמו עשה מעשה שהיא הנתינה אחר היחוד אבל כאן שלאחר שנתיחד עמה לא עשה כלום כבר נתבטל שליחותם ואין במעשיהם כלום זהו דעתו ז"ל ובעטור כ' וחזינא להו לרבוותא דכל מקום שנתיחד עמה בטל הגט לגמרי וצריכא ממנו גט שני ואפשר שכוונת הגאונים ז"ל היתה על הדרך שהזכיר רבינו ז"ל כאן והרשב"א ז"ל הסכים בפר' הזורק לדעת הרמב"ן שכתבתי למעלה שאין הגט בטל אלא פסול משום חשש פיוס עכ"ד יע"ש:
הרי לך ברור שכל שנתיחד עם אשתו אחר שצוה לסופר לכתוב ולעדים לחתום כנ"ד שלא יכתבו ולא יחתמו אחר כך עד שיאמר להם שעדיין הוא עומד בדבורו ובעוד שלא א' לדעת הרמב"ם והנהו רבוותא שהזכיר הרב בעל העיטור עדיין היא בחזקת אשת איש גמורה שבודאי נתפייסו ובטל השליחות ולדעת הרמב"ן והרשב"א ז"ל היא בספק אשת איש משום חששת שמא פייס וסברת הרמב"ם שעשאה אשת איש גמורה היא להם תמוהא כמו שכ׳ ג"כ הר"ן ז"ל בסוף פרק הזורק וז"ל הרמב"ם בפ׳ ט' מה' גירושין נתיחד עמה אחר שא' וכו' עד אינו גט ודבריו תמוהים שאין זה ק"ו של כלום דבשמעתין איכא למיחש לקדושין ובנדון שלו ליכא למיחש להכי ועוד היאך פסק בפירוש דאינו גט דהא בשמעתין ספוקי בעלמא הוא דמספקי להצריכה גט שני ובודאי לשמא פייס וביטל השליחות הוא דאיכא למיחש אבל אין מקום לומר שיהיה הגט בטל לגמרי ע"כ: וג"כ אם כתבו ונתנו לה כבר ונשאת בגט זה שנסתפק בה ה"ה ושאל מה דינה ג"כ נפשט במה שכתבתי שלדעת הרמב"ם ז"ל תצא ובניה מאלו הנישואין הם ממזרים ולדעת שאר פוסקים תצא ודינה כדין מגורשת מספק כמו שפסק הרב בא"ה סימן קמ"ט ז"ל נתיחד עם אשתו אחר שאמר לכתוב ולחתום גט וליתנו לה הרי אלו לא יכתבו ואם כתבו ונתנו אחר שנתיחד עמה הרי זו ספק מגורשת יע"ש:
ומטעם אחר נמי אין ראוי להם לכתוב גט זה עתה לפי שמלשון השאלה משמע שכבר עבר הזמן שאמ׳ הבעל להם שיכתבו שמלשון וא׳ לסופר ולעדים שיכתבו ויחתמו ויתנו גט לאשתו על תנאי אם לא יבא לאח׳ עבור שנה וכו׳ משמע שהכתיב' והנתינ׳ תהי' מיד והיא תמתין מלהנשא בו עד שיתקיים התנאי דהיינו שתעבור שנה שלא יבא לביתו וכיון שעבר זמן שא' להם לכותבו אין להם רשו' עוד לכותבו עתה דתנן בסוף פר׳ מי שאחזו ד' ע״ו אם לא באתי מכאן ועד י"ב חדש כתבו ותנו גט לאשתי כתבו גט בתוך י"ב חדש ונתנו לאחר י"ב חדש אינו גט ע"כ הרי שאין להם להקדים הזמן שא׳ להם הבעל לכותבו וה"ה שאין להם לאחרו כמו שכ' הרמב"ם ז"ל בפ' ט׳ מה׳ גירושין א' לעדים לאחר י"ב חדש כתבו ותנו גט לאשתי וכו הרי אלו כותבין ונותנים לה אחר הזמן שקבע ואם כתבוהו בתוך הזמן אע"פ שנתנוהו לה לאחר זמן אינו גט וכו׳ הרי שאיחרו אחר הזמן שא׳ ואח"כ כתבו ונתנו לה כגון שא׳ להם לאחר החדש וכתבו ונתנו לה לאחר ב' שבתות מחדש שני פסול ע״כ:
וכתב הר' כ"מ שהר"ן בפר' מי שאחזו תמה על רבינו במה שכ׳ שאם איחרו לאחר הזמן שאמ' ואח"כ כתבו שהגט פסול כלומר מדברי סופרים ואם נשאת לא תצא ואמאי והא מידי ספיקא לא נפיק ואפי' אם נשאת תצא וכו' ונ"ל שאפשר לומר שטעמו של רבינו שכל שהוא אחר שבוע אפי' מופלג לא נפיק מכלל אחר שבוע וכו׳ אלא שחכמים תקנו להזהר מלכתוב אלא בזמן דלשתמע שהוא אחר ממש סמוך לו והילכך לית ביה אלא פיסול דרבנן עכ"ד יע"ש ודינים אלו הביא הרב בא"ה סימן קמ"ד יע"ש: ובזה דיי למה שנסתפק הח"ה שודאי שצד השני שכ' עיק׳ שיש להסתפק שמא כשחז׳ לביתו בטל השליחו' ושוב לא תוכל להתגר' בו וכו' וג"כ מ"ש אם האש' הזא' נשא' בגט זה וכו' מן הדין הוא שתצ' כדאמרן:
ודע שיש בנדון שלפנינו ספק אחר ואע"פ שלא נשאלנו עליו מ"מ חל עלינו חובת ביאורו מאחר שהוזכר בסיפור לשון השאלה והוא מה שהזכיר התנאי לסופר ולעדי' קוד' שיכתב תורף הגט שזה מריע הגט ואינ' ראויה להתגרש בו אף אם לא היה חוזר ראובן הנ"ל לביתו ומתיחד עם אשתו וכו' כדתנן במסכת גיטין ד' פ"ד כתבו בתוכו אע"פ שחזר ומחקו פסול ובגמרא א' רבא ה"ק ל"ש אלא לאחר התורף אבל לפני התורף אפי' על פה נמי פסול ואזדא רבא לטעמיה דאמר להו רבא להנהו דכתבי גיטי שתוקו שתוקי לבעל עד דכתביתו ליה לתורף דגיטא ת"ר כל התנאים פוסלים בגט דברי ר' וחכ"א כל שפוסל על פה פוסל בכתב חוץ שפוסל על פה פוסל בכתב על מנת שאינו פוסל על פה אינו פוסל בכתב וא' רבה מחלוקת לאחר התורף דר' סבר גזרינן אטו לפני התורף ורבנן סברי לא גזרינן אטו לפני התורף אבל לפני התורף דברי הכל פסול ומתניתין דקתני כתבו בתוכו ואוקימנא בחוץ אבל בעל מנת לא פסיל לאחר התורף ורבנן היא ע"כ:
ופירושה כך הוא לדעת רש"י והתוספות ז"ל ל"ש מאי דתנן דלא פסיל אלא כשכתבו בתוכו אבל באמירה בעלמא בעל פה לסופר ולעדים לא מפסיל בהכי אלא היכא דא' להם התנאי בעל פה לאחר שכתבו התורף שהוא עיקר הגט אבל לפני התורף אפי' באמירת התנאי לסופר בעל פה מפסיל לפי שעיקר הגט על דעת כן נכתב ואין זה כריתות דבעינן שעיקר הגט שהוא התורף לא יכתב על דעת שום תנאי כדי שלא תשאר עדיין אגודה בו על ידי שום תנאי דרבא גזר שום תנאי אפי' בעל פה לפני התורף אטו חוץ לרבנן דר' ואזדא רבא לטעמיה דהוה מזהיר להנהו דהוו כתבי גיטי שתיקו שתוקי לבעל שלא יזכיר לכו שום תנאי אפי' בעל פה אלא נזופו ביה כדי שלא יזכיר כלל עד דכתביתו לתורף דגיט' שהוא עיקר הגט ע"כ:
ופסקו ז"ל כרב' הראשון שבקדוש' הרמב"ם ז"ל שכ' בפ' ח' מה' גירושין כיצד מגרש אדם על תנאי לא שיאמר להם כתבו גט ותנו לאשתי על תנאי כך וכך וכו' ואין צריך לומר שלא יכתוב בתוך הגט על תנאי זה גרש פלוני את פלונית אלא כיצד הוא עושה אומר לסופר לכתוב ולעדים לחתום וכותבין גט כשר בלא שום תנאי בעולם ואח"כ נותן לה הגט ואומר לה הרי זה גיטיך או הרי את מגורשת בזה על מנת כך וכך או יאמר להם או לשליח תנו גט זה לאשתי על מנת כך וכך ואם כתב התנאי בגט אחר שגמר לכתוב תורף הגט הרי זה גט כשר בין שכתבו קודם חתימת העדים ובין שכתבו לאחר חתימת העדים אבל קודם תורף הגט אפי' כ' על מנת כך וכך הרי זו ספק מגורשת שהרי נשאר לו זכות בגופו של גט וכן אם התנה על פה קודם כתיבת התורף הרי זו ספק מגורשת עכ"ד:
וכתב ה"ה שדעתו ז"ל היא כדעת רש"י והתוספות שלא להכשיר שום תנאי לפני כתיבת התורף כלל אפי' בעל פה דהא דאמר רבא שתיקו שתוקי לבעל כדי שלא יזכיר שום תנאי הוא וכן ראוי להחמיר ומ"ש כאן שהוא ספק גירושין לא ראיתי כן לא' מן המפרשים אבל יצא לו ז"ל מהירושלמי שבפרק כל הגט ורבינו נשאל על זה והשיב מה שעשיתי פסלות זה ספק גירושין עיקר זה הוא מה שאפרש לכם וזה שבמשפטי הגט דברים עיקרם מן התורה והם אותם שמנינו בתחלת הלכות גירושין וזכרנו עוד הדברים שהם מדרבנן וכל מה שנמצאהו בלשון חכמים במשנה או בגמרא אינו גט או הרי זה בטל או אינה מגורשת אז נגזור שזה הפסלנות שבגט הוא מדאורייתא ונביא אלו המלות בעצמם בחבור אמנם המקומות שאמרו חז"ל שהוא גט פסול או שאמרו אין רשאי לעשות כך וכך או כך ראוי לעשות הענין אצלי מסופק אפשר שיהיה הפיסול דאורייתא ואפשר שיהיה מדרבנן ונשיב אז ענינים אלו אל שרשם שאם ראיתי שאותו הפיסול שנאמר בו פסול חוזר אל שרש שהוא מדאורייתא אמרתי בו ספק גירושין ואם מצאתיו חוזר אל שרש שהוא מדרבנן א' בו פסול מדבריהם ודמיון לזה אמרם נכתב ביום ונחתם בלילה פסול שזה אצלי פסול מדבריהם להיות תקון הזמן בגיטין מדבריהם אמנם זה הפסלנות הנתלה בתנאים כולו אצלי ספק גירושין רצוני לומר שכל שימצא בגט מצד התנאי ולא נמצא להם ביאור בו אם הוא מדאורייתא או מדבריהם הוא אצלי ספק גירושין להיות זה חוזר לשורש שהוא מדאורייתא והוא אומרו ספר כריתות דבר הכורת בינו לבינה ולא ישאר ביניהם שום אגודה בשום אופן וכל אגד שביארו הם ז"ל שלסבתו אינו גט או אינה מגורשת או הרי זה גט בטל הנה זה מבואר שכל מה שאמרו בתנאים אלו פסול הוא ספק גירושין לפי שלא ידענו אם פסול מן התורה או מדבריהם ע"כ: ומ"ש רבינו כאן ולמעלה בסמוך לא ראיתי כן לאחד מן המפרשים ז"ל ויצא לו מן הירושלמי שבפר' כל הגט ששם מוכיח שפיסול התנאים בגט הוא מחמת שאין אומרים יש ברירה ואע"פ שנתקיימו מ"מ בשעה שנכתב הגט לא היה ספר כריתות וכבר כ' רבינו בפר' ג' בדין ברירה ספק גירושין והוא סבור דגמרא דילן לא פליגא בהא דלא אדכרינן בגמרא גזרה בדינים אלו אלא לדברי ר' אבל לדברי רבנן דקי"ל כוותיהו לא הזכירו כלל גזירה וכולהו פסולי לרבנן דינא נינהו מחשש ברירה והויה לה ספק מגורשת זה הוא דעתו ז"ל ע"כ:
הרי לך ברור בהדיא שאם הזכיר שום תנאי לסופר ולעדים קודם כתיבת התורף שהוא עיקר הגט אפי' בעל פה דמיפסיל בהכי ואם כבר נשאת בו תצא שהיא ספק מגורשת מן התורה כמו שכתבנו לעיל בשם הרמב"ן ז"ל וכן נמי נראה שפסק הרב ז"ל בא"ה סי' קמ"ד כיצד מגרש על תנאי לא שיאמר להם כתבו גט לאשתי על תנאי זה או כתבו ותנו לה על תנאי זה ואין צריך לומר שלא יכתוב בתוך הגט על תנאי זה גרש פ' את פ' אלא כיצד עושה אומר לסופר לכתוב ולעדים לחתום וכותבין גט כשר בלא שום תנאי בעולם ואח"כ נותן לה הגט ואומר לה הרי זה גיטיך או הרי את מגורשת ממני על מנת כך וכך או יאמ' לשליח חן לה גט זה לאשתי על מנת כך וכך ואם כ' התנאי בגט אחר שגמר לכתוב תורף הגט הרי זה כשר וכ' אבל אם כתבו קודם תורף הגט אפי' כ על מנת כך וכך הרי זה ספק גירושין שהרי נשאר לו זכות בגופו של גט וכן אם התנה על פה קודם כתיבת התורף הרי זה ספק גירושין ע"כ:
וא"ת מה יעשה מי שרוצה לגרש את אשתו על תנאי מפני איזה טעם שיש לו ואין לו פנאי להתעכב כאן עד שיכתב תורף הגט וכו יעשה מה שכ' הרב בעל בית שמואל בא"ה בסי' קמ"ז בשם מהריב"ל יצוה שיכתבו ויחתמו הגט לאשתו ויתנוהו ליד שליח זה ולא יזכיר להם שום תנאי ואח"כ יאמר הוא לשליח זה בפני עדים אחרים אותו הגט שצויתי לכתוב וליתן לידך ואתה תוליכו לאשתי תנהו לה על מנת כך וכך והזהר שהסופר והעדים אל ידעו מזה וכן נמי כתוב בחדושי ר"ש"ך ע"כ:
כלל העולה מכל האמור למעלה שגט זה שצוה ראובן לכתוב ולחתום וליתן לאשתו וכו' אל יכתבו ויתנו לה גט זה מכמה טעמי חדא הא דא' הח"ה דחיישינן שמא כשחזר לביתו ונתייחד עם אשתו נתרצה לה ובטיל השליחות ואין לאל ידם עוד עתה לגרשה והשני לפי שכב' עבר הזמן שהבעל צום לכותבו והג' מפני שהזכי' התנאי לסופר ולעדים קוד' כתיבת התורף נגד שהוא מאי דאמרן דאף שלא חזר להתייחד עמה מיפסיל בהכי ואם כבר ארע שכתבו וחתמו ונתנו לה ונשאת נמי תצא כדין ספק מגורשת הנראה לע"ד כתבתי נשלם וניגמר בסדר ובשנת קח נא את ברכתי אשר הבאת  לך כי חנני אלהים וגו' ליצירה:
נאם עבד ה' שמואל בכה"ר שלמה הקטן יצ"ו סי"ט אכי"ר: