שאלה ראובן הטבח שחט הרבה בהמות במקולין ונמצאת טריפה באחת מהם וצוה למשרתיו שזאת הבהמה היא טריפה מחמת סירכה שלא בדק אם הריאה נקובה אם לאו והמשרתים שכחו מה שאמר להם רבם והוליכו כל הבהמות למקום שמוכרין הבשר בחנויות ואח"כ בא ראובן הטבח ושאל למשרתים היכן היא הטרפה והשיבו שהוליכו כל הבהמות למכור בחנויות ונתערבו ולא ידעו איזה מהם היתה הטריפה נסתפקנו עתה אם נאמר שמן התורה חד בתרי בטל ויהיו הכל מותרים או נאמר אחר שהם לפנינו בחנויות הוי מחצה על מחצה כדין תשע חנויות וכו' ואם נפשך לומר שהכל אסור מפאת קבוע עדיין נסתפקנו אם כבר נמכרו הבהמות והוא שעת הדחק ערב שבת ובהמת ישראל ואין הטרפות מוכרח דשמא לא נקבה הריאה אם יהיה הכל מותר יורנו המורה הדין לאמתו ומ"ה ש"כ:
תשובה בהיות שאדני השאלה הזאת הטבעו על דין קבוע ראיתי לבאר דינו הצריך לענין נושא שאלתנו כיד ה' הטובה עלי גרסינן בפרק גיד הנשה (חולין דף צה ע"א) תשע חנויות כולן מוכרות בשר שחוטה ואחד מוכרת בשר נבלה ולקח מאחת מהן ואינו ידוע מאיזה לקח ספקו אסור ובנמצא הלך אחר הרוב ע"כ: ופירש רש"י ספקו אסור. דנפקאלן מקראי בפרק בתרא דיומא (דף פ"ד ובפ"ק דכתובות (דף ט"ו) כל קבוע כמחצה על מחצה דמי וזה מן הקבוע לקח אבל נמצא דנייד הלך אחר הרוב דהשתא לאו קבוע הוא ע"כ: וכבריתא זו פסקו כל הפוסקים וז"ל הרמב"ם ז"ל בפרק שמיני מ"ה מ"א עשר חנויות תשע מוכרות בשר שחוטה ואחת מוכרת נבלות ולקח בשר מאחת מהן ואין ידוע ממי לקח הרי זה אסור שכל קבוע כמחצה על מחצה דמי עכ"ל: ובאמת שקשה לזה דין יבש ביבש דקיימא לן חד בתרי בטיל וכפי דעת רוב הפוסקי' זולת רש"י הרמב"ם והראב"ד ז"ל אפילו מדרבנן בטל ברוב ואינו צריך ששים ולפסק זה הסכים הרב ב"י ז"ל בטור י"ד סימן ק"ט ואם כן כשלקח מאחת החנויות ואינו יודע ממי לקח למה יהיה הבשר אסור יבטל ברוב כדין יבש ביבש כיון שרוב החנויות מוכרות בשר שחוטה כבר הקשו כן רבותינו בעלי התוספות ותירצו דהא דיבש ביבש חד בתרי בטיל היינו היכא שמעורב ואינו ניכר האיסור אבל הכא ידוע האיסו' בדוכתי בחנות המוכרת בשר נבילה ע"כ דבריהם בחולין ד"ה ספקו אסו' ועוד שנו בפסחים ד"ה היינו ט' חנויות דמדאורייתא לא חשיב קבוע אלא כשהא סו' ידוע במקומו ועוד שלשו וכתבו בפרק התערובות (דף ע"ג ע"ב) ד"ה אלא אמר רבא דלא שייך כל קבוע אלא בדבר הידוע כגון ט' חנויות וט' צבורין וט' צפרדעים וט' נכרים שההיתר והאיסור שלהם ידועים במקומן ע"כ רצו בזה שאין דין קבוע נוהג אלא כשהאיסור וההיתר כל אחד ואחד מופרש ומובדל וניכ' לעצמו ר"ל שחנות המוכרת נבלה ידועה וניכרת לעצמה איזו היא אלא שהלוקח אינו יודע מאיזו מן החנויות לקח אבל אם אין החנות המוכרת האיסור נודעת ונכרת לעצמה כאלו תאמר שידענו בבירור שיש באיזו מן החנויות נבלה ולא נודע איה מקומה אין זה נקרא קבוע וכן מצאתי להרא"ש שז"ל בפסקיו בפרק גיד הנשה על דין דט' חנויות הנ"ל כתב ז"ל והא דקי"ל דדבר יבש חד בתרי בטיל היינו בשהם מעורבין יחד ולא מינכרא איסורא אבל כשהאיסור ניכר במקומו לא שייך ביה בטול ע"כ וכן מצאתי להרשב"א ז"ל בתורת הבית האדון (דף ק"כ) שנינו בברייתא תשע חנויות כולן מוכרות בשר שחוטה ואחת מוכרת בשר נבלה ואינו יודע מאי זה מהן לקח אסור ובנמצא הלך אחר הרוב וטעמא דהא מילתא משום דכל קבוע כמחצה על על מחצה דמי וכיון שיש שם אחת ידועה ונכרת מוכרת בשר נבלה הרי הנבלה אינה בטלה ברוב ואע"פי שאין שם חתיכה הראויה להתכבד בפני האורחים אלא חתיכות קטנות או חתיכות גדולות יתר מכדי חתיכה הראוי' להתכבד בה בפני האורחים משום דכל איסור שנודע מקומו וניכר אינו בטל והרי הוא קבוע בתוך ההיתר ואינו בטל וכמו שנתבאר למעלה בשער שלפני זה בדברים שאינן בטלים ברוב ובשער הראשון כתב (דף ק"ד ע"ב) איסור קבוע שנודע וניכר מקומו ואע"פ שהאיסור מן הדברים שאינן אוסרין תערובתן בכל מה שהן דתנן תשע חנויות כולן מוכרות בשר שחוטה ואחת מוכרת בשר נבלה ואינו יודע מאיזה מהן לקח אסור ובנמצא הלך אחר הרוב לפי שכיון שמקומו ניכר אמרי ביה כל קבוע כמחצה על מחצה דמי אבל אם לא היה מקומו ניכר ונודע אין אומרין בכי הא קבוע ע"כ: וכן כתב בתורת הבית הקצר בסוף שער שני מבית רביעי וז"ל מקולין שמוכרין שם בשר שחוטה ובשר נבלה אעפ"י שרוב החנויות אשר שם מוכרות בשר שחוטה ולקח מאחת מהן ואינו יודע מאיזה לקח הרי זה אסור שכל איסור קבוע ונודע מקומו וניכר הרי הוא כמחצה על מחצה ע"כ ועוד כתב בשער ראשון מבית הרביעי ז"ל איסור קבוע שניכר ונודע מקומו אין הולכין בה להקל אחר הרוב ואפילו רבה ההיתר על האיסור כל מה שהוא ואפילו אלף וכו' ע"כ:
העולה מכל זה שאין נקרא קבוע מן התורה אא"כ נודע וניכר האיסור וההיתר כל אחד ואחד במקומו ואם איננו כן אין לו דין קבוע ומתבטל ברוב ואין הפרש בזה בין אם נתערבו החתיכות זו בזו ואין ידוע איזו מן החתיכות היא האסורה או בספק חנויות כגון שהובאה טרפה למקולין ולא נודע באיזו חנות היא שבטלה ברוב כדין יבש ביבש והוצרכתי להאריך בזה מפני שראיתי מן האחרונים ז"ל שאמרו שספק חנויות נקרא קבוע ואסור מדרבנן כי לא נמצא דבר זה לראשונים ז"ל וכבר דחה סברה זו הרב בעל פרי חדש סימן ק"י סעיף קטן כ"ב וסיים שלא מצינו בשום דוכת' מהש"ס שרז"ל גזרו ואסרו קבוע כי האי אלא שהאחרונים בדו מלבם דין זה דמקרי קבוע כדי להליץ בעד הטור ושגגה היא בידם דאין הפרש לענין דינא בין דין קבוע זה לדין תערובת חתיכות דדא ודא חדא מלתא היא והכל מבטיל ברובא כדין יבש ביבש דבכה"ג לא הוי קבוע דאורייתא לפי שאין האיסור ניכר עכ"ל:
ואחרי הודיע אלקים אותנו את כל זאת נבוא להשיב על השאלה אשר נשאלנו עליה והיא על ראובן הטבח ששחט בהמות הרבה וכו' לזה אשיב ואומר שאם לא נודע הדבר אלא אחרי אשר כבר נמכרו כל הבהמות יהיה הכל מותר וכן אם נמכר קצת ונשאר עדיין קצת כל מה שנמכר הרי הוא מותר ואפילו היו שם חתיכות הראויות להתכבד (למי שסובר שחתיכה חיה יש לה דין חתיכה הראויה להתכבד כאשר יתבאר לפנינו בע"ה) ודין זה כתבו הרשב"א ז"ל בתורת הבית הארוך (דף ק"כ ע"ב) וז"ל לפיכך מי שלקח בשר כשר מן המקולין ואפילו חתיכה הראויה להתכבד בה בפני האורחין ואחר כך נמצאת טרפה במקולין ולא נודע חתיכות הטרפה בין שאר החתיכות ויש שם חתיכות הראויות להתכבד בהן בפני האורחין ואינו יודע ואיזו לקח אם מן הטרפה או מן הכשרות כל אותן שלקחו מכבר מן המקולין קודם שנודע שיש שם טרפה מותרות לפי שלא נודע האיסור אלא לאחר שפרשו אלו וכשבא לאלו הספק בפורש בא להן וכל דפריש מרובא פריש והינו סיפא דבריתא דקתני בנמצא הלך אחר הרוב עכ"ל: וכן כתב בתורת הבית הקצר ד' מ"ג סוף שער שני מבי' השלישי וז"ל מי שלקח בשר מן המקולין ואפילו חתיכה הראויה להתכבד ואח"כ נמצאת טרפה במקולין ולא נודעו חתיכות הטרפה בין שאר החתיכות והוא אינו יודע מאיזה  לקח כל מה שלקחו מן המקולין קודם שנמצאת טרפה זו במקולין מותר שלא נפל בו ספק בעודם בקבוע אלא לאחר שפירשו ע"כ:
ובחלק הזה הסכים הרב בעל הטורים לדברי הרשב"א והעתיק דבריו בסי' ק"י וכן פסק הרב בשולחנו בסי' הנ"ל וז"ל מי שלקח בשר ממקולין ואפילו חתיכה הראויה להתכבד ונמצאת טרפה במקולין ולא נודעו חתיכות הטרפה ואינו יודע מאיזו לקח כל מה שלקחו מהמקולין קודם שנמצאת הטרפה מותר שלא נפל הספק בקבוע אלא לאחר שפירש וכיון שהרוב כשר מותר ע"כ וכתב על זה הרב בעל פרי חדש בס"ק כ"א בכל גוונא מיירי בין שנתערבו חתיכות הטרפה בין הכשרות במקולין אחד ואינו יודע מאיזה חתיכות לקח וכן כשידוע שיש טרפה בחנות אחד ולא נודע באיזו מהן ולקח מאחד מהן אף שיודע מאיזה מהן לקח וכן ט' מוכרות בשר שחוטה וא' מוכרת בשר נבלה ולקח ואינו יודע מאיזה מהן לקח בהני גווני מה שלקח קודם שנודע שהיה שם טרפה שרי ע"כ:
אמנם אם נודעה הטרפה ועדיין יש בשר בחנויות זהו מן הדברים הצריכין עיון רב איך נדין בזה ונראה מפשט דברי הרשב"א ז"ל שאם לא נשארו שם אלא חתיכות קטנו' שאינן ראויות להתכבד בהן לפני האורחין שהכל מותר ובטל ברוב כדין יבש ביבש שהרי כתב בסיום דבריו שהבאתי למעלה אבל ליקח משם מכאן ואילך אסור בד"א בחתיכה הראויה להתכבד שאין לה בטול אבל שאר החתיכות מותרות וראוי להחמיר ולאסור כל החתיכות שנשארו במקולין שאין הכל בקיאין בדברים אלו ואם אתה מתיר בשאינן חשובות קרוב הדבר לטעות וליקח אף מן החשובות וכן אנו נוהגים ע"כ הנה אם לא נשארו שם אלא חתיכות קטנות דעתו ז"ל שבטלות ברוב אבל אם נשארו שם חתיכות גדולות וקטנות סובר שאוסרין גם הקטנות ולא מן הדין אלא משום חשש שמא יטעו ויקחו מן החתיכות החשובות אשר שם שאין הכל בקיאין בכך זהו דעתו ז"ל אלא שקשה קצת למה יאסרו החתיכות הקטנות משום חשש שמא יקחו מן החשובות הלא אין חתיכה הראויה להתכבד איסור תורה כדי שנגזור קטנות אטו גדולות והרב בעל הטורים בסי' ק"י כתב על דברי הרשב"א זה לשונו ואיני מבין מה שכתב להתיר בחתיכות שאינן ראוין להתכבד אלא שהחמיר לאוסרן שנראה שאסורין מן הדין ולא מטעם חומרא דכל קבוע כמחצה על מחצה דמי ואסור בכל דבר וכן כתב א"א הרא"ש ז"ל דכל מה שלקחו קודם הספקא הכל מותר ולאחר שנודעה הספקא הכל אסור ע"כ והרב בית יוסף תמה על דבריו וכתב דאינו חשיב להרשב"א לקטיל קני באגמא שלא ידע דין קבוע כמחצה על מחצה שהתלמוד מלא ממנו ולא עוד אלא שבתחלת דבריו ידעו וכשבא לגמור דבריו שכחו ונעלם ממנו לפי מה שעלה על דעת רבינו וזה דבר שאי אפשר לאומרו על שום מעיין כ"ש על מעיין המתגבר עמוד העולם אשר באורו נראה אור ומבואר הוא שדבריו נכונים וברורים דכשנתערבו חתיכות הטרפה עם חתיכות הכשרה במקילין עצמם דינם כמו כשנתערבו בבית וכאן וכאן בטלין הם ברוב אם אינם ראויות להתכבד כמו שנתבאר בסי' ק"ט ואין זה ענין לקבוע כמחצה על מחצה כלל דהתם כשלקח מאחת מהחנויות ולא נודע אם לקח מהמוכרת כשרה או מהמוכרת טרפה דאמרי' דילמ' מהמוכרת טרפה לקח ואע"ג דרובן מוכרות כשרה מאחר שהאיסור קבוע וניכר במקומו אינו בטל אבל הכא שיודע שלא לקח מחנות המוכרת טרפ' הניכרת אלא שבמקולין נתערבו חתיכו' הטרפה עם חתיכו' הכשרה והם חתיכו' שאינ' ראויות להתכבד וידוע שהכשרו' מרובו' פשוט הוא שהם מתבטלו' ברוב חתיכות הכשרות כדין כל יבש ביבש ומותר לכתחלה ליקח ממקולין שמוכרין חתיכות אלו שאין כאן דבר איסור כלל. ומ"ש וכ"כ א"א הרא"ש ז"ל דמה שלקחו קודם הספיקא הכל מותר ולאחר הספיקא הכל אסור כלומר דבמה שכתב דלאחר הספיקא הכל אסור הוא חולק עם הרשב"א דאלו לדעת הרשב"א אין הכל אסור אחר הספיקא שאם הם חתיכות שאינם ראויות להתכבד הרי הן מתבטלות ברוב ומותרות ואני אומר שלא מצאתי להרא"ש שכתב כלשון הזה ממש ואף אם היה כותב כן אין משם ראיה כלל דהא איכא למימר דמיירי בשהיו חתיכות ראויות להתכבד שאינן בטלות או שהיו חתיכות שאינן ראויות להתכבד ולא היה שם רוב כשרות אבל כשהם חתיכות שאינם ראויות להתכבד ויש שם רוב כשרות פשיטא דלהרא"ש נמי בטלי כדין יבש ביבש וכמו שכתבתי דעתו בסי' ק"ט וזה דבר ברור לא הוצרכתי להאריך בו אלא להוציא מדברי רבנו עכ"ל: ומקצת האחרונים ישבו קושית הרב ב"י באמרם שהרב בעל הטורים הבין מדברי הרשב"א שכוללין שני דברים האחד שנתערבה בחנות אחת חתיכת של נבלה בתוך חתיכות של היתר והשני הוא שהספק הוא בחנויות ר"ל שהביאו טרפה לאחת מן החנויות ולא נודע איזו מן החנויות היא שיש בה האיסור ובשניהן סובר הרשב"א שבטלין ברוב כדין יבש ביבש והטור מסכים עם הרש"בא בחלק הראשון אמנם בחלק השני חולק עליו וסובר דהוי כקבוע והרב ב"י חולק על הטור וסובר דאף בספק חנויות דינו כתערובת חתיכות ובטלות ברוב ועיון בספר פרישה ודרישה שהאריך בזה ואני כבר כתבתי למעלה שהרב בעל פרי חדש דחה סברה זו ואמר שהאחרונים בדו מלבם דין זה דמקרי קבוע כדי להליץ בעד הטור ושגגה היא בידם דאין הפרש לענין דינא בין דין קבוע זה לדין תערובת חתיכות דדא ודא חדא מילתא והכל מבטיל ברובא כדין יבש ביבש ע"כ ואיך שיהיה למדנו מכל זה שהחתיכות הקטנות שאינן ראויות להתכבד בהן לפני האורחין מתבטלות אף בתערובת חנויות דיבש ביבש חד בתרי בטיל:
אך עדיין חובה עלינו לבאר אם נשארו שם חתיכות חשובות הראויות להתכבד בהן לפני האורחין איך יהיה דינו ואען ואומר שדבר זה תלוי בידיעת מה הוא הנקרא חתיכה הראויה להתכבד ולפי שרבו בזה הסברות ומצאתי בזה ד' דעות חלוקות לפוסקים ז"ל אביא דבריהם בקצרה כדי שמהם יודע הדבר ומשם תצא לנו ההוראה:
הדעת הראשונה כתבה הרא"ש ז"ל במס' חולין פרק ג"ה בשם הגדולים שאין חתיכה נקראת ראויה להתכבד אלא כשהיא מוכנת ואיננה חסרה שום תקון וכבר היא מבושלת או צלויה שהיא מזומנת כמות שהיא לתת אותה לפני האורח וזולת זה אינה נקראת חתיכה הראויה להתכבד אלא בטלה ברוב כדין יבש ביבש וכן מצאתי סברה זו להרא"ה ז"ל בספרו ב"ה בהשיגו על הרשב"א ז"ל הסובר שגם חתיכה חיה יש להדין חתיכה הראויה להתכבד וכתב דרך פשיטות שאין לחתיכה דין זה אלא כשהיא מבושלת ולא חיה:
הדעת השנית היא דעת הרשב"א ז"ל והיא שכל חתיכה שהיא ראויה לתת אותה לפני האורחין לכשתתבשל יש לה דין חתיכה הראויה להתכבד אעפ"י שעתה היא חיה ומחוסרת הבשול או הצליה אך בתנאי שלא תהיה החתיכה גדולה יותר מדאי מפני שאין דרך לתת חתיכה גדולה כל כך לפני האורחין והרי היא חסרה תקון דהיינו לחתכה לחתיכות בינוניות כדי שתהיה ראויה להתכבד בה לפני האורחין וכן כתב בתורת הבית הארוך והקצר שצריך שלא תהיה החתיכה גדולה יותר מדאי אלא בינונית וכל שכן בהמה שלמה אעפ"י שהופשט עורה אבל לא התנה בשום מקום שתהיה מבושלת אדרבא בבאור כתב בספרו משמרת הבית בתשובתו להשגת הרא"ה ז"ל (כנזכר למעלה בדעת הראשונה) שלא נשמע מעולם מי שאמר כן ר"ל שחתיכה להיותה נקראת ראויה להתכבד שצריכה להיות מבושלת אלא כיון שהיא ראויה לכשתתבשל יש לה דין חתיכה הראויה להתכבד ואינה בטלה וכן יש ללמוד עוד מדבריו שכתבנו למעלה בדין אם נמצאת טרפה במקולין שכל מה שלקחו משם קודם שנודעה הטרפה מותר אבל ליקח משם ואילך אסור בד"א בחתיכה הראויה להתכבד שאין לה בטול אבל שאר החתיכות מותרות ברוב כמו שבארנו אלא שראוי להחמיר במקולין מפני שאין הכל בקיאין בחתיכה הראויה להתכבד לשאינה ראויה עכ"ל נלמד מזה דאף חתיכה חיה יש לה דין ראויה להתכבד דאם לא כן היכי משכחת לה חתיכות ראויות להתכבד במקולין ואיך אסר ליקח משם חתיכה הראויה להתכבד מן הדין והלא כל החתיכות אשר שם חיות הנה חסרי הבשול אלא ודאי סובר הרב ז"ל דאף חתיכה חיה שעדיין לא נתבשלה ראויה להתכבד היא וזה מבואר בנפשו:
הדעת השלישית כתבה הרא"ש גם כן בפרק ג"ה והיא שחתיכה אפילו גדולה יותר מדאי ואפילו בהמה שלמה כל שהבהמה מופשטת ואע"פי שעדין חסרה חתוך ובשול קודם היותה ראויה לתת אותה לפני האורחין נקראת חתיכה הראויה להתכבד ואינה מתבטלת ולדעת זאת הסכים סמ"ק והרב בעל המפה בסי' ק"א:
הדעת הרביעית והאחרונה היא להרא"ש ז"ל בפרק ג"ה והיא לחומרא יותר מכל הדעות הקודמות כי הוא סובר שאפילו תרנגולת בנוצתה וכבש בעורו ראוי להתכבד הוא ואינו מתבטל ואף שעדין חסר תקון הרבה קודם שיהיה ראוי ליתנו לפני האורחין דהיינו הפשט עור הכבש והסרת נוצת התרנגולת וחתיכת הבהמה לחתיכות בינוניות והבשול עכ"ז חתיכה הראויה להתכבד היא ומוכרח מדבריו שם שאפילו בהמה גסה שעדין לא הופשט עורה סובר הוא ז"ל שדין חתיכה הראויה להתכבד יש לה ואינה בטלה:
אמנם איזו מן הדעות הנזכרות היא הצודקת לענין הלכה ראיתי להרב בעל מנחת כהן ז"ל שכתב שמוהר"יק לא הכריע בזה ואחר עיונו דחה הדעת הראשונ' והאחרונ' ומן האמצעיות בחר בראשונה שהיא דעת הרש"בא ז"ל וכתב שכיון דמדין דרבנן הוא כדאי הרשב"א לסמו' עליו ולפסק זה הסכים הרב בפ"ח בסי' ק"א ס"ק ט"ו וכתב שכן דעת המחבר ( הוא הרב ב"י) והביא ראיה מפסק הרב ז"ל שפסק כהרשב"א בההיא דנמצאת טרפה במקולין שכבר בארנו למעלה ומשם למד שחתיכה חיה נקראת ראויה להתכבד ועוד הביא ראיות אחרות שכן הוא דעת הרב יעויין שם: ואני אומר שאין זו ראיה גמורה שיש לי לומר שמה שכתב הרב הוא לדעת הסובר כן וכן הוא בשאר ראיותיו ואני תמה על שני החכמים האלה אם על הרב בעל מ"כ שכתב שהרב לא הכריע בזה אם על הרב בעל פ"ח שחזר לבקש ראיות חלושות ממקומות אחרים בהיות שהרב ז"ל פסק ההלכה כדברי כולם להקל שהרי כתב בסי' ק"א סעי' ג' ז"ל תרנגולת בנוצתה שנתערבה באחרות בטלה שהרי אינה ראויה להתכב' לפני האורחים כמות שהיא ואעפ"י שאחר שנתערבה הסירו הנוצה וכן לא חשיבה ראויה להתכבד אלא אם כן היא מבושלת וכן כבש שלם או חתיכה גדולה יותר מדאי לא חשיבה ראויה להתכבד שאין דרך ליתן לפני האורח כבש שלם או חתיכה גדולה יותר מדאי ויש חולקים בכל זה עכ"ל: הנה מבואר מדברי הרב שלא נקראת החתיכה ראויה להתכבד אלא אם כן היא חתיכה בינונית ומבושלת ולאפוקי מדעת הסוברים שבהמה שלמה ותרנגולת בנוצתה וחתיכה גדולה יותר מדאי וחתיכה חיה דין חתיכה הראויה להתכבד יש להם ואל תשיבני ממה שכתב הרב בסוף דבריו ויש חולקין בכל זה שנראה מזה שבמחלוקת שנאה והגיד לנו דעות הפוסקים בזה ולא הכריע וממקום אחר גלה דעתו שהיא כדעת הרשב"א זה אינו כי כבר למדונו רבותינו (והוא האמת בעצמו) שבכל מקום אשר הביא הרב פסק אחד בסתם ואח"כ כתב ויש אומרים או ויש חולקין שדעתו לפסוק כסברה ראשונה אשר כתב בסתם ולא כתב ויש חולקין או ויש אומרים אלא להגיד לנו שיש מי שחולק בדבר: ואני מצאתי מפורש ומבואר שדעת הרב לפסוק כדברי המתירין שהרי כתב בספרו ב"ה (דף כ"ח ע"ב) ולענין הלכה כיון דהא דחתיכה הראויה להתכבד לא בטלה אינו אלא מדרבנן הלכה כדברי המקילין עכ"ל הנה כי באמת הרב הכריע כדעת המתירין הפך דעת הרב בעל מנחת כהן ז"ל שכתב שלא הכריע וגם לא פסק כדעת הרשב"א אלא לקולא דהיינו שאין דין חתיכה הראויה להתכבד נוהג בחתיכה גדולה יותר מדאי אלא בחתיכה בינונית אבל לא במה שהחמיר שנוהג אף בחתיכה חיה הפך דעת הרב בעל פ"ח שרצה להוכיח שדעת הרב לפסוק כהרשב"א דאף בחתיכה חיה יש לה דין חתיכה הראויה להתכבד ואין ספק אצלי שנעלם מעיני החכמים האלה ולא ראו דברי הרב והכרעתו בספרו ב"ה וזכינו לדין שחתיכה חיה בטלה ברוב לדעת הרב ז"ל ואין דין חה"ל נוהג אלא בחתיכה מבושלת או צלויה ולפי זה בנושא שאלתנו שאירע התערובת במקולין בעוד שהחתיכות חיות הרי הן בטלות ברוב כדין יבש ביבש דחד בתרי בטיל:
הכלל העולה מדברינו הוא שבנושא שאנו בו שנתערב ספק טרפה (או אפילו ודאי טרפה) באחת מן החנויות ואינה ניכרת איזו היא שמתבטלת ברוב כדין יבש ביבש ואין הפרש בזה בין אם הובאה לאחת מן החנויות ונתערבה שם עם חתיכות אחרות של היתר או שהובאה לאחת מן החנויות ואין באותה החנות חתיכה זולתה כגון שהובאה לכל חנות בהמה אחת לבדה ואין כאן דין קבוע כיון שאין החנות המוכרת הטרפה ידועה ונכרת לעצמ' ולא מיבעיא מה שלקח מן החנויות קודם שנודע האיסור אלא אפילו מה שנשאר בחנויות ואף חה"ל לכשתתבשל הכל מותר כי אנו אין לנו אלא פסקו של הרב ב"י ז"ל שסובר שאין דין חתיכה הראויה להתכבד נוהג אלא בחתיכה מבושלת ולא חתיכה חיה ואם כן חתיכת האיסור מתבטלת ברוב ההיתר אשר שם: זה הוא הנראה לע"ד והעוזר האמיתי יאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו וליראתו ויטע בלבנו אהבתו אכי"ר:
נשלם ונגמר ביום ראש חדש ניסן בסדר ובשנת והקריבה אל הכהן והגישה אל המזבח ליצירה:
כ"ד הצעיר משה אלואריש יצ"ו: