שאלה ראובן היה לו נכסים רבים לשלוח למדינת הים ולא רצה להניח מעותיו על קרן הצבי הלך אצל סירסור של בטחונות שקורין בלעז סיגורוס כדי שיבקש סוחר טוב להבטיח לו נכסיו וכן עשה ובקש לו את שמעון סוחר ועשיר גדול ונתפצר עמו ועשה לו שטר בטחון כמנהג התגרים וקבל עליו אחריות הים או שוללים שיבאו על הספינה ואחר כך שלח ראובן נכסיו לספינה ואחר שני ימים יצא לים ויקר מקרה רע שקמו אנשי של הספינה ומלחיה על רב החובל ויהרגו אותו וקמו עם הספינה והלכו להם לחלוק שללה והשמועה בא אל העיר ויהי כשמוע ראובן את השמועה הלך אצל שמעון לקבל הסיגורו כיון שנאבדו נכסיו באומרו מה לי ששללוה אנשי הספינה עצמה ומה לי ששללוה אחרים ושמעון טוען שלא עלה בדעתו דבר זר כזה ושהוא לא קבל עליו אונס כזה והוי אונסא דלא שכיח דלא גזרו ביה רבנן ובער בם אש המחלוקת ובאו לבית דינו של שם להשקיט אש המריבה לראו' היכן הדין נוטה יורנו המורה את דרכה ומהת"מש:
תשובה גרסינן בגיטין בפרק מי שאחזו דף ע"ג וז"ל ההוא גברא דזבין ארעא לחבריה קביל עליה כל אונסא דמתיליד לסוף אפיקו נהרא אתא לקמיה דרבינא אמר ליה זיל שפי ליה דהא קבילת עלך כל אונסא דמתיליד אמר ליה רב אחא בר תחליפא לרבינא אונסא דלא שכיח הוא איגלגל מילתא ומטא לקמיה דרבא אמר להו אונסא דלא שכיח הוא איתיביה רבינא לרבא אם לא אעמוד מחולי זה ונפל עליו בית או הכישו נחש הרי זה גט אמר ליה רבא ואימא מרישא אינו גט אמר ליה רב אחא מדפתי לרבינא ומשום דקשיא רישא אסיפא לא מותבינן תיובתא חינה אמר ליה אין כיון דקשיא רישא אסיפא לא אתמר בי מדרשא ומשבשתי' היא זיל בתר סברא עוד גרסינן התם רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע זבין שומשמי אגידא דנהר מלכא אגור מלחי לעבורינהו קבילו עלייהו כל אונסא דמתיליד לסוף איסתכר נהר מלכא אמרו להו אגורו חמרי אפקעינהו ניהלן דהא קבליתו עלייכו כל אונסא דמתיליד אתו לקמיה דרבא אמר להו קאקי חיורי משלחי גלימי דאינשי אונסא דלא שכיח הוא ע"כ וכתב הרי"ף ז"ל והילכתא כרבא:
ופירש רש"י ז"ל קביל עליה המוכר: כל אונסא דמתיליד בה שיפצה את הלוקח אפיקו בה נהרא צוה המלך שיעבירו את הנהר דרך אותה שדה: שפי ליה העמידה לפניו בשופי: ואימא מרישא אדמותבת לי מסיפא תסייע לי מרישא: לא איתמר בי מדרשא במקום ישיבת תלמידו חכמים שיתרצוה: זיל בתר סברא ומסתבר דאונסא דלא שכיח לא אסיק אדעתיה: זבין שומשמי לקחו שומשמין: אגור מלחי שכרו להם ספנים להוליכם לביתם קבילו עלייתו המוכרין: כל אונס דמתיליד עלייהו בדרך: אסתכר נהר מלכא ולא יכלו ספינות לעבור שעשו בו סכר שקורין אישקלי"שא: אמרו להו רב פפא ורב הונא למוכרים אגורו חמרי וכו': קאקי חיורי אווזים לבנים לפי שהיו זקנים: משלחי גלימי מפשיטין בגדי אנשים כלומר פוסקין עליהם דין להנאתן עכ"ל:
וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק י"ט מהלכות מכירה וז"ל המוכר קרקע לחבירו והתנה עמו שכל אונס שיולד בקרקע זה חייב לשלם אפילו בא גוי וגזלה מחמת המוכר חיוב לשלם אבל אם נפסק הנהר שהיה משקה אותה או שחזר הנהר לעבור בתוכה ונעשית בריכה או שבא זוועה והשחיתה אותה הרי זה פטור שאלו וכיוצא בהן אונס שאינו מצוי הוא ולא עלה על לב המוכר דבר זה הפלא בעת שהתנה וכל אונס שאינו מצוי אינו בכלל התנאי הזה והוא הדין לכל תנאי ממון שאומדין דעת המתנה ואין כוללין באותו התנאי אלא דברים הידועים שבכללן היה התנאי והם שהיו בדעת המתנה בשעת שהתנה מעשה באחד ששכר מלחים להביא שומשמין למקום פלוני והתנה עמהם שהן חייבין בכל שיארע להם עד שיגיעו השומשמין למקום פלוני ונפסק הנהר שהיו מוליכין בו ואמרו חכמים זה אונס שאינו מבוי ואין חייבין להוליך שומשמין אלו על גבי בהמה עד אותו מקום וכן כל כיוצא בזה עכ"ד:
וגם הרב בית יוסף בשלחנו הטהור חושן משפט סימן רכ"ה הסכים בזה וז"ל כל המוכר קרקע או עבד או מטלטלין וכו' במה דברים אמורים בשלא התנה עמו אבל אם התנה עמו שכל אונס שיולד בקרקע זה יהיה חייב לשלם אפילו בא גוי וגזלה מחמת המוכר חייב לשלם אבל אם נפסק הנהר שהיה משקה אותה או שחזר הנהר לעבור בתוכה ונעשית בריכה או שבא זוועה והשחיתה אותה הרי זה פטור שאלו וכיוצא בהן אונס שאינו מבוי הוא ולא עלה על לב המוכר דבר זה הפלא בעת שהתנה והוא הדין לכל תנאי ממון שאומדין דעת המתנה ואין כוללין באותו תנאי אלא דברים הידועים שבגללן היה התנאי והם שהיו בדעת המתנה בעת שהתנה עכ"ד:
הרי למדנו מהסוגיא הזאת ומכל הני רבוותא שאם התנו ביניהם המוכר והלוקח סתם שלא קבל עליו המוכר אחריות אלא אונסא דשכיח אבל אונסא דלא שכיח לא אסיק אדעתיה אם כן בנדון שלפנינו אין דרך לנטות אחר זכות ראובן להוציא משמעון אותו סך ממון מהנכסים שקבל עליו אחריות דשוללים והיינו מפאת הסיבה דשוללים מבחוץ הוי אונס דשכיח ומצוי אבל שוללים מבפנים לא קביל עלויה משים דהוי אונסא דלא שכיח טובא ועוד מלשון השטר המוזכר בשאלה משמע דוקא מבחוץ ולא מבפנים שכתב או שוללים שיבאו על הספינה דוקא שיבאו ולא אותם שבפנים זהו נראה לי לכאורה לפום ריהטא דהדין עם שמעון:
אמנם אחר העיון וההשקפה שפיר אשכחנא דהדין עם ראובן מכמה אנפי חדא דבנדון דידן כמאן דפריש לה לההיא דמי וכבר כתב הרמב"ם ז"ל בפרק י"ט מהלכות מכירה דאם התנה המוכר שלא יהיה עליו אחריות וכו' אין המוכר חייב כלום שכל תנאי שבממון קיים הוא הכא נמי כי קביל עליה אחריות דשוללים שיבאו על הספינה וכו' כל שוללים בכלל דאטו מי קא קביל אחריות נסרי הספינה עילויה אחריות הסחורה אשר בספינה הוא דקביל וכלפי הסחורה אשר בתוך הספינה אבל הסוחרים כל הבא לשלול אותם אפילו אותם שבפנים שפיר קרינן בהו שיבאו ואין לדקדק בלשון כולי האי כחו שמצינו במשנה ששנינו בקידושין בפרק האומר דף ס' על מנת שאראך מאתים זז הרי זו מקודשת וראה לה ואם הראה על השלחן אינה מקודשת ועוד שנינו על מנת שאראך בית כור עפר הרי זו מקודשת ויראה לה ואם הראה בבקעה אינה מקודשת ותני עלה לא נתכוונה זו אלא לראות משלו ע"כ אלמא אף על פי שאין הלשון אלא שיראנה מאתים זוז ובית כור עפר ואפילו הראה לה משל אחרים במשמע אפילו הכי כוונה זו שנתכוונה לראות לה משלו ולא משל אחרים והרבה יש כיוצא באלו בגמרא גם כן בנדון דידן לא דייקינא לישנא כולי האי דהא ודאי כונת שמעון היה לקבל כל אחריות הים בין שוללים מבחוץ בין מבפנים ועוד שעשו שטר בטחון כמנהג התגרים כמו שכתב החכם השואל ומנהג התגרים והסוחרים של אמשטרדם כולל בשטר הבטחון כל אונס מצוי ושאינו מצוי כמפורש בשטר שקורין פוליסה די סיגורו שהעתקתי מלשון לעז ללשונינו הקדושה וז"ל:
ומלבד כל האונסים האלו הנזכרים קבלנו עלינו אחריות היזק שאון משברי ימים אש ורוח זלעפות סופות וסערות וכו' גם עוויות רשע רב החובל ואנשי האניה ושגגתם גם כל מיני תקלה והפסד העתיד לבוא על הנכסים ועל הסחורות ההמה אם עלו ואם לא יעלו על לב לעולם הן מלתא דשכיח ואף גם מלתא דלא שכיח אין שם דבר שאינינו בכלל ע"כ:
הכלל העולה מכל מה שכתבנו ושאמרנו ששמעון חייב לשלם כמו שהוכחנו בראייות ברורות דשוללים משמע בין מבחוץ בין מבפנים ושטר הבטחון כולל כל אונס מצוי ושאינו מצוי זהו מה שעלתה היום מצודתי לפי קוצר שכלי ומעוט השגתי ובהיות שהיום בא השמש בצהרים מי יתן ראשי מים ועיני מקור דמעה בכל רגע ושעה. יען כי עינינו כהות וזולגות אגלים. על הלקח ארון האלדים ועלה השמים. אחזו בארון אראלים ומצוקים. נצחו אראלים נשבה הארון ואחזונו מצוקים הוא אדונינו מורינו ורבינו. עטרת ראשנו ותפארתנו הודנו זיונו והדרנו החכם השלם בכל חכמה ומדע. כהימן כלכל ודרדע. הדיין המצויין על שכמו המשרה. מקהלה הזאת תלמוד תורה.
החסיד העניו יראת ה' היא אוצרו.
ובמדרשינו עץ חיים זכינו ליהנות מאורו.
הישיש הנכבד טוב עם ה' ועם אנשים.
הגביר הנעלה כ'ליל לאישים.
כמוה"רר אבן דאנא די בריטו תנצ"בה ובגן עדן משכבה: בזכרי זאת בקרבי נקרעו דלתות לבבי יען היה בחיים איש אשר רוח אלדים בו תורת אלדיו בלבו. ובקרבו ישים אור"בו ועתה בעוונותינו הרבים ישבנו במחשכים. איה האיש אשר דגל התורה מקים. מי יאיר עינינו בלימוד הגמרא לפלפל בסברא ישרה מי ידריכנו בי"ד החז"קה הלוא חלף ממנו המורה לצדקה. מי יעמידנו על קו האמת בתשובותינו. רחק ממנו והנה אינינו. עיני תלויות לאדון השמים ולפניו אפרוש כפים ינחמינו מאבלנו. ויאמר די לצרותינו יאריך ימינו ושנותינו. וימלא לטובה משאלות לבנו ולא ישמע עוד זעקה בבתינו ולא שוד ושבר בגבולינו. ויביא במהרה בימינו משיח צדקנו ולא יעלה עוד מות בחלונינו. ולא יבוא בארמנותינו. וישמע מבשר ישועתינו קומו ונעלה ציון אל בית ה' אלדינו אמן כן יעשה ה' וכן יהי רצון אמן ואמן:
נחתם ונגמר בימי אבלא ובימים אשר ייחדו להספדא דמורינו ורבינו ביום כ"ג לחדש ניסן בסדר והקרב לפני ה' ובשנת צדיק כתמר יפרח לפ"ק:
נאום החותם בשפה רפה ובכובד ראש ובדמעות שליש
יצחק בלא"א יעקב אינריקיץ פארו יצו"א