שאלה נסתפקנו על עניין בטול הגט אם צריך לבטלו בפני עדים או די אם בטלו בפני עצמו שמדברי הרמב"ם נראה שהמבטל בריך לבטלו בפני אחרים שכתב וכל המבטל בפני אחרים צריך לבטל בפני שנים משמעות דבריו אם רוצה לבטל בפני אחרים צריך שנים אבל אם בטל בינו לבן עצמו אין צריך לבטל בפני עדים שהרי כתב אח"כ באיזה לשונות מבטל הגט אמר בטל הוא אי אפשי בו גט זה לא יועיל לא יתיר וכו' משמע שיכול לבטל אפי' בינו לבין עצמו ונפקא מינה לעניין מומר אם אמר לשנים כתבו גט לאשתו ותנו לה שכותבין ונותנין לה ולח חיישינן שמא בטלו בינו לבין עצמו ואין אנו צריכים לתקנת הרמב"ם שכתב מהו תקנת דבר זה ש אחרו לו העדים וכו' עד ולא יניחוהו לילך עד שיגיע הגט לידה וכו' יורנו המורה ומהת"מש:
תשובה הן אמת נהייתי ונחליתי וכשל כחי ואור עיני גם הם אין אתי מרוב התלאות אשר חלפו ועברו על ראשי לא עצרתי כח ונשמה לא נשארה בי כי הצרות היו תכופות וצרורות והמצוקות גברו עלי גם נפקדו ממני רעי וגואלי שנים מעמודי התוך אשר הבית נכון עליהם מחשובי הקהל ונכבדיהם היו בחייהם מגדולי המעלה ומראשי התהלה וממנהיגי הקהלה למדו החכמות על הסדר ונכנסו לפני ולפנים חדר בחדר החזיקו ביד לומדי התורה ובעונותינו נכזבה תוחלתנו כי נלקחו ממנו סעו המה למנוחות ועזבו אוחנו לאנחות עלו שמי מרום ושם קבעו דירתם בבית אשר בנו להם ואל מקום מנוחתם הראשון ראש לכל דבר שבקדושה ה"ה החכם הנעלה החסיד ועניו הגביר הנעלה כבוד ר' אברהם חזקיהו דא וייגא והשני סמוך לו ונרא' עמו שארו וגיסו ה"ה החכם הנעל' החסיד העניו הישיש הנככד הגביר הנעלה כבוד ר' משה די גאויש תמ"ך והאחרון הכביד הוא פאר דורנו הודנו זיונו והדרנו ועטרת ראשנו שלם במדות החשובות כלם הנמצא כמוהו בכל העולם חכם זקן ויושב בישיבה ומתנהג עם תלמידיו בנחת ובשיבה ובאהבה רבה הוא השביע בצחצחות נפשנו מי אנכי לפרסם תהלותיו ואיני ראוי להשיג אבק מעלותיו כל מכיריו ידעו חמודותיו ומוסרו ונועם מדותיו ה"ה החכם השלם והכולל עניו כהלל הדיין המצויין ר"מ חסיד וישר כמוה"רר ן' דאנא די בריטו זצו"קל חטאתינו מנעו הטוב ממנו והופשט מעלינו עדינו ותפארתנו שקעה וערבה שמשנו והורם כתרנו מעל ראשנו בחייו באורו ראינו ובמותו כצאן תעינו רב הרחמי' יגדור פרצותינו ינחמנו ממעשינו ומעצבון ידינו ישבור דלתות היגונים ועצמה ירבה לאין אונים ירוחם דגל קהלתנו ויאריך ימי מנהיגנו ישפיע עלינו ועליהם שפע תושיות כימי עולם וכשנים קדמוניות ויחזיר העטרה לישנה וגדודי השמחות יבואו בארץ בא שנה ופדויי ה' ישובון ובאו ציון ברנ' אכי"ר:
תנן בתחילת פרק השולח [גיטין דף לא ע"ב] השולח גט לאשתו והגיע בשליח או ששלח אחריו שליח ואמר לו גט שנתתי לך בטל הוא הרי זה בטל קדם אצל אשתו או ששלח אצלה שליח ואמר לה גט ששלחתי ליך בטל הוא הרי זה בטל אם משהגיע גט לידה שוב אינו יכול לבטלו בראשונה היה עושה בית דין במקום אחר ומבטלו התקין רבן גמליאל הזקן שלא יהו עושין כן מפני תקון העולם: ובגמרא (שם) תנו רבנן בטל הוא או אפשי בו דבריו קיימין פסול הוא אינו גט לא אמר כלום עוד שם (ע"ב) תנא גט זה לא יועיל לא יתיר לא יעזיב לא ישלח לא יגרש יהא חרס יהא כחרס דבריו קיימין אינו מועיל אינו מתיר אינו מעזיב אינו משלח אינו מגרש חרס הוא הרי הוא כחרס לא אמר כלום עוד שם איתמר בפני כמה הוא מבטלו רב נחמן אמר בפני שנים רב ששת אמר בפני ג' רב ששת אמר בפני ג' ב"ד קתני ורב נחמן אמר בפני ב' לבי תרי נמי ב"ד קרי להו אמר רב נחמן חנא אמינא לה דתנן מוסרני לפניכם פלוני ופלוני הדיינין שבמקום פלוני ורב שפת אטו תנא כי רוכלא ליחשיב וליזיל אמר רב נחמן מנא אמינא לה דתנן הדיינים חותמין למטה או העדים מאי לאו דיינים דומיא דעדים מה עדים שנים אף דיינים נמי שנים ורב ששת מידי איריא הא כדאיתא והא כדאיתא למה לי למיתנא דיינין למה לי למיתנא עדים הא קמ"ל דלא שנא כתוב בלשון דיינין וחתמי עדים ולא שנא כתוב בלשון עדים וחתמי דיינין: עוד שם (דף ל"ג) תנו רבנן בטלו מבוטל דברי רבי רשב"ג אומר אינו יכול לא לבטלו ולא להוסיף על תנאו שאם כן מה כח בית דין יפה ומי איכא מידי דמדאורייתא בטל גיטא ומשום מה כח בית דין יפה שרינן אשת איש לעלמא אין כל דמקדש אדעתא דרבנן מקדש ואפקעינהו רבנן לקידושין מיניה אמר ליה רבינא לרב אשי תינח דקדיש בכספא קדיש בביאה מאי איכא למימר שויוה רבנן לבעילתו בעולת זנות ע"כ: ופירש רש"י והגיע. השיג: אינו יכול לבטלו בגמרא פריך פשיטא בראשונה לא היה מבטלו בפני השליח ולא בפני האשה אלא במקום שהיה עומד היה מבטלו בפני שלשה: מפני תקון העולם שהשליח שאינו יודע בדבר מוליכו לה והיא ניסת בו: בטל הוא משמע בטל יהא וכן אי אפשי בו: פסול הוא לא משמע דאיהו מבטל ליה אלא מוציא עליו שם פסול והא ליכא אינו מועיל משמע דהוא אינו מבטלו אלא מעיד בו שהוא פסול והא לא חזינן ביה פסול ויתקיים בחותמיו: חרס הוא וכו' לא אמר כלום. דכל לשונות הללו לשעבר הוא: בפני כמה הוא מבטלו קודם תקנת רבן גמליאל בפני שנים דבשלמא גבי דינא דממונא בעינן שלשה אבל הכא אודועי בעלמ' הוא ובתרי סגי: מוסרני לכם לקמן הוא בפרקין גבי פרוזבול שהוא מוסר שטרותיו לב"ד דאיהו לא תבע ליה לב"ח אלא הב"ד ואין יורדין לנכסיו ולא קרינא ביה לא יגוש פלוני ופלו' תרי משמע וקרי להו דיינים: רוכל מוכר צרורות של בשמים: חותמין למטה. גבי פרוזבול תנן לה במסכת שביעית למה לי למיתני דיינים או עדים פשיטא דסגי בהני או בהני ולתני עדים וה"ה אי חתמי דיינין: בלשון דיינים כגון בי דינא הוינא ואתא פלוני ואמר לנא מוסרני לכם פלוני ופלוני וכו': וחתמי עדים בלשון עדות כגון איש פלוני עד: ול"ש כתוב בלשון עדות כגון דוכרן סהדותא דהוה באנפנא וחתמי למטה אני פלוני דיין: ה"ג ל"ש כתוב בלשון עדים וחתמי די נין ולא שנא כתב בלשון דייני' וחתמי עדים: בטלו. לאחר תקנת רשב"ג בפני ב"ד: מבוטל דאע"ג דעבר אתקנתא בטל שליחותא: להוסיף על תנאו אם היה בו שום תנאי מה כח ב"ד יפה של תקנת רש"בג אם דבריהן בטלי' על ידי זה: דמדאורייתא בטל גיטא שהרי לא באה ליד' וזה ב טל את השליח מהיות שלוחו לגירושין: אדעתא דרבנן מקדש להיות קדושין חלין כדת משה וישראל שהנהיגו חכמי ישראל והרי הם אמרו שיפקעו כל קדושין שבישראל על ידי גט כזה הילכך פקעי שעל מנת כן קידשה: תינח דקדיש בכספ' איכא למימר אפקעינהו לקידושין בגט דדבריהן ואמרו ליהוי מעות למפרע מתנה וממילא פקעו שהרי כשקידש על מנת כן קידש: קדיש בביאה דקיימא לן חכי יקח איש חשה ובטלה דאשה מתקדשת נמי בביאה מאי אפקעתא איכא למימר בהא ביאה: שויוה רבנן לההיא ביאה למפרע על ידי גט זה: בעילת זנות. דאפקעו שם קידושין מינה ויש בהן כח לכך שהרי כשקידש על מנהג חוק דתם קידש כך אני מפרש בכל מקום וכו' עכ"ל:
למדנו מכאן שהשולח גט לאשתו וקודם שהגיע הגט לידה פגע בשליח או שלח אחריו שליח ואמר גט זה בטל הוא או שקדם הוא אצל אשתו או ששלח אצלה שליח להגיד לה שגט ששלח אליה בטל הוא דבריו קיימין ואם בא לידה אחר ההודעה הזאת אינו גט וכן אם אמר בפני שני עדים גט ששלחתי לאשתי בטל הוא אע"פי שאין ראוי לעשות כן כחו שיתבאר דבריו קיימין ואינו גט והמבטל בפני אחרים צריך לבטלו בפני שנים ואין צריך ג' דקי"ל כרב נחמן לגבי רב ששת דהא ר' יוחנן סבר כוותיה שאמרו בגמרא (דף כ"ג ע"א) מאי מפני תיקון ר' יוחנן אמר מפני תקנת ממזרים ריש לקיש אמר מפני תקנת עגונות ר יוחנן אמר מפני תקנת ממזרים סבר לה כרב נחמן דאמר בפני שנים וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק ו' מהלכות גירושין וז"ל שליח שנטל הגט וקודם שיגיע ליד האשה חזר הבעל ואמר לו גט ששלחתי עמך בטל הוא או שקדם ואמר לאשה גט ששלחתי ליך בטל הוא או ששלח שליח אחר לבטלו או שאמר לאחרים גט ששלחתי לאשתי בטל היא הרי זה בטל ואע"פ שהגיע גט לידה וכל המבטל בפני אחרים צריך שיבטל בפני שנים ואם אחר שהגיע גט לידה או ליד שליח קבלה אינו יכול לבטלו ואף על פי שחזר בתוך כדי דבור ובטלו הואיל ואחר שהגיע לידה או ליד שליח קבלה או לחצרה בטלו אינו בטל והרי זה גט כשר עכ"ל:
עוד למדנו מכאן שהמבטל הגט לשיהנה לו בטולו בריך שיאמר אחד מלשונות אלו דהיינו גט זה בטל הוא אי אפשי בו לא יועיל לא יתיר לא יעזיב לא ישלח לא יגרש יהא חרס יהא כחרס אבל אם אמר פסול הוא אינו תועיל אינו מתיר וכו' לח אמר כלום והטעם כמו שכתב רש"י ז"ל דאם אמר בטל הוא משמע בטל יהא וכן אי אפשי בו אבל פסול הוא לא משמע דאיהו מבטל ליה אלא מוציא עליו שם פסול והא ליכא ע"כ וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפ' ו' מה' ג' וז"ל באיזה לשונות מבטל הגט אמר בטל הוא אי אפשי בו גט זה לא יועיל לא יתיר ולא יעזוב ולא ישלח ולא יגרש יהי כחרס יהי חרס הרי הוא כחרס ואם אמר אחד מאלו וכל הדומה להן הרי זה בטלו אבל אם אמר גט זה אינו גט פסול הוא אינו מועיל אינו מתיר אינו משלח אינו מגרש חרס הוא לא אמר כלום שאין זה לשון הבטל אלא לשון מודיע אמתת הדבר והרי הודיע לנו דבר שאינו כן כמי שאומר על דבר אסור שהוא מותר או על דבר הטמא שהוא טהור ע"כ ודע שאף לאחר תקנת רשב"ג שגזר שלא יעשו כן מפני תיקון העולם אם בטלו מבוטל דקי"ל כרבי דאמר הכי ורבא אחר רב נחמן פסקו הלכה כרבי אלא שהעושה כן אע"גב דאהנו מעשיו והגט בטל מכין אותו מכח מרדות וכמו שאמרו בפרק האשה נקנית (קידושין דף י"ב ע"ב) דרב מנגיד על דמקדש בשוק ועל דמקדש בביאה ועל דמקדש בלא שדוכים ועל דמבטל גיטא ועל דמסר מודע' אגיטא ודלא כרש"י שפירש דקאי לשולח גט לאשתו והיגע בשליח ואמר לו גט שנתתי לך בטל הוא דלמא לא ידעי ליה אינש דבטליה קודם שיבוא לידה ושמא יתננו השליח לאחר שבטלו ותנשא בו וכבר הקשו עליו התוספות דאין סברא לומר שיתן לה השליח כיון שהוא מוחה בו דאטו ברשעי עסקינן לכן פירשו דקאי על המבטל הגט בפני שנים וכרבי דאמר דאם בטלו מבוטל וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק ו' מה"ג וז"ל מי ששלח גט לאשתו וחזר ובטלו בפני שנים אחרים וכן מי שמסר מודעא על הגט מכין אותו מכת מרדות מפני שגורם להיות ממזרים שהרי יגיע גט לידה ותנשא בו ואחר זמן יצאו העדים שבטל בפניהם או שמסר מודעא בפניהם קודם שיכתוב הגט ונמצא הולד ממזר ע"כ:
עוד יש דרך אחרת לשיבטל הגט אף על פי שנעשה כהלכתו והוא שיודיע האדם לשני עדים קודם כתיבת הגט דעו שגט שאני כותב לאשתי אין רצוני שתתגרש בו או אין דעתי מסכמת בזה ובטל הוא וכיוצא בדברים אלו ואחר כך צוה לסופר לכתוב ולעדים לחתום וכתבוהו ונתנוהו אינו גט וזה נקרא אצל חכמינו ז"ל מסירת מודעא על הגט וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפ' ו' מה"ג וז"ל וכן מי שאמר לשנים גט שאני כותב לאשתי בטל הוא וכתב אחר כך גט ונתנו לה בפני שנים אחרים הרי זה בטל וזו היא מסירת המודעא על הגט וכן אם אמר להם כל גט שיכתוב לי פלוני בטל או כל גט שאכתוב בבית דינו של פלוני הרי זה גט בטל או כל גט שאכתוב מכאן ועד עשרים שנה בטל הרי גט בטל וכן אם אמר בפני שנים כל גט שאכתוב לפלונית אשתי בטל הוא וכל דבר שאבטל בו מודעא זאת הרי הוא בטל וכתב אחר כך ונתנו לה אע"פ שביטל המודעא קודם שיכתוב הגט הרי הגט בטל אם כן מהו תקנת דבר זה שיותרו לו העדים קודם כתיבת הגט אמור בפנינו שכל הדברים שמסרת שגורמין כשיתקיימו אותן הדברים לבטל גט הרי הן בטלי' והוא אומר הן ואחר כך אומר להם לכתוב ולחתום ולתן לה ולא יניחוהו לילך עד שיגיע הגט לידה כדי שלא יצא ויבטלו ואין המוסר מודעא ולא המבטל מודעא בריך קנין עכ"ל: ואף על פי שאין ראוי למסור מודעא על הגט והעושה כן מכין אותו מכח מרדות כמו שכבר בארתי למעלה מכל מקום אהנו מעשיו והגט בטל:
ועתה נבוא להגיד דעתנו במה שנסתפק החכם השואל בדברי הרמב"ם ז"ל ואומר שדברי הרמב"ם ז"ל ברורים ופשוטים בטעמם ואין בהם שום ספק כי מה שאמר וכל המבטל בפני אחרים צריך שיבטל בפני שנים כוונתו מבוארת ומשמעות דבריו היא שאף על פי כשהבעל הגיד לשליח או לאשתו גט ששלחתי בטל הוא או שהגיד לאחד מהם זה על ידי שליח די בזה ואינו צריך שנים והגט בטל בתנאי אם הגיע להם ידיעה זאת קודם שיבוא הגט ליד האשה מכל מקום אם רצה לבטל בפני אחרים בריך שיבטל בפני שנים דהלכה כרב נחמן כחו שכתבנו למעלה ואיני יכול לשער כלל היכן נרמז בדברי הרמב"ם והיכן נשמע מדבריו שיכול לבטל הגט בינו לבין עצמו כי מה שכתב הרמב"ם באיזה לשונות מבטל הגט וכו' היא מאמר כולל לכל מה שקדם בין אם חזר הבעל ואמר לשליח גט ששלחתי עמך בטל הוא או שקדם והגיד כן לאשתו או ששלח שליח אחר לבטלו או שבטל בפני שנים אחרים צריך שיאמר אחד מלשונות אלו לשיועיל בטולו אבל אין במשמעות דברים אלו כלל שיכול לבטל בינו לבין עצמו ומה שאמר עוד ה"ה ונפקא חינה לענין מומר וכו' איני מבין דבר זה והוא זר בעיני עד מאוד כי אף שנניח (מה שאינו אמת) שיכול לבטל בינו לבין עצמו למה לא נחוש שמא בטלו המומר שכיון שיצא מכלל הדת ודאי שכוונתו להזיק או לפחות יש לחוש שמא דעתו לכך ואדרבא היא הנותנת כי לפי הנחה זאת ראוי לחוש לשמא בטלו בינו לבין עצמו כי דרך המומר לקלקל ולהזיק על אשתו ולפי זה אין שום תועלת בתקנת הרמב"ם ולא נשאר לנו שום תקון לשיוכל המומר לגרש את אשתו כי אם על ידי שלוח קבלה ואף זה בקושי גדול כי לעולם יש לחוש שמא יבטלנו בינו לבין עצמו ואף בישראל כשר אין שום תועלת בתקנת הרמב"ם לפי הנחה זו כי אף על פי שבטל כל המודעות וכל הדברים הגורמים בטול הגט ועכבוהו ולא הניחוהו לצאת משם עדיין יש לחוש שמא יבטלנו בינו לבין עצמו ולהציל עצמנו מספק זה היה צריך המגרש לקבל על עצמו בחרם או בשבועה חמורה שלא לבטלו בינו לבין עצמו סוף דבר שאלה זו פליאה דעת ממני נשגבה לא אוכל לה ואודה על האמת שדעתי קצרה מלהשיגה:
הכלל העולה מדברינו הוא שכוונת הרמב"ם ז"ל פשוטה בתכלית הבאור ואין בה שום ספק שבטול הגט אינו צריך שיהיה בעדים אם הבעל בעצתו אמר כן לשליח או לאשתו או שעל ידי שליח שלח להגיד כן לשלוחו או לאשתו אבל אם בטל בפני אחרים צריך שיבטל בפני שנים ועל כל פני' ובכל ענין צריך שיאחר לשון המועיל לבטולו והוא הדין למוסר מודעא על הגט צריך שימסור המודעא בפני שנים ובלשון המועיל ובזולת זה לא עשה ולא כלום ואין בטול כלל בינו לבין עצמו והדבר מבואר כל כך עד שהאריכות בו אך למותר זהו הנראה לע"ד ומהאל יתברך אשאל יאיר עינינו בתורתו וישים בלבנו אהבתו ויראתו לעשות וצונו ולעבדו בלבב שלם וירפאנו רפואה שלמה אכ"יר:
נשלם ונגמר ערב שבת קדש עשרה לחדש אלול בסדר ובשנת לא יוכל בעלה הראשון אשר שלחה לשוב ליצירה:
כ"ד הצעיר משה אלואריש יצ"ו אכי"ר: