שאלה סח שכיב מרע שצוה בשטר צוואתו שלאחר מיתתו יתנו לראובן מאתים זהובים לשמעון מאה וללוי חמש מאות. ובסוף צוואתו כתב ועוד אני מרבה על מתנתי הנ"ל שיתנו לראובן מאה זהובים לשמעון מאתים וללוי אלף ויגוע ויאסף אל עמיו ועתה באו מקבלי המתנות הללו לתבוע מתנתם דהיינו ראובן שלש מאות שמעון שלש מאות ולוי אלף וחמש מאות באמרם שהמוריש כתב בסוף צוואתו שירבו לכל אחד הסך השני על הראשון והיורש טוען דדינא הוא שראובן יקבל שלש מאות דהיינו מאה על המאתים הראשונים דליכא לפרושי דכוונת המוריש הוי מאה במקום מאתים דאם כן מאי אני מרבה על מתנתי דקאמר הא גורע הוי דבתחלה כתב מאתים ולבסוף מאה אמנם במתנת שמעון ולוי אין כוונתו אלא לכלול הסך הראשון בשני והיינו אני מרבה על מתנתי דקאמר. ושמעון ולוי טוענין דא"כ היתה כוונתו למה שינה בלשונו וכתב במתנת ראובן לישנא דודאי משתמע תוספת על המאתי' הראשוני' ובמתנתינו כתב לישנא דמשתמע לתרין אנפין במתנת ראובן נמי היה לו לכתוב שיתנו לו שלש מאות או במתנתינו שיתנו לשמעון מאה וללוי חמש מאות אלא ודאי דשינוי לשון אין כאן ואין כוונתו אלא להוסיף בכל מתנתינו הסך השני על הראשון דומיא דמתנת ראובן ובהיות שרבתה המחלוקת ביניהם באו לבית מדרשו של שם לדרוש מן החכם המשיב להיכן הדין נוטה ומהתמ"ש:
תשובה אחר התפלה והתתנה לשוכן מעונה שידריכני בדרך ישר להשיב שואלי דבר ולא אכשל בדבר הלכה אוכ"יר ואחר ההשקפה לטובה בדברי השכיב מרע דנ"ד וטענות היורשים וטענות המקבלי מתנות אחר לי לבי שיש לי לשקול במאזני צדק בכמה דרכים אפשר לפרש דברי הש"מ. וזה לפי שאם יש דרך אחד לפרש דברי הש"מ לזכות המקבלי מתנות ודרך אחר לזכות היורשים הנה הדבר מוטל בספק ויד היורשים על העליונה כיון שהם מוחזקים ויד המקבלי מתנות על התחתונה כיון שהם מוציאים על ידי שטר הצוואה והמוציא מחבירו עליו הראיה וקיימא לן דכל הבא להוציא בשטר. יד בעל השטר טל התחתונה וכן כתב הטור בחשן המשפט סימן מ"ב וזה לשונו היה כתוב בו לשון שמשתמע כך וכך הולכין אחר הפחות כגון פלוני לוה מפלוני ק' זוזי דאינון כ' סלעים אין לו אלא כ' סלעים. שיש לפרש ק' זוזי גריעי שאינן שוין אלא כ' סלעים ק' זוזי דאינון ל' סלעים אין לו אלא ק' זוזי שיש לפרש ק' זוזי ששוין ל' סלעים גרועים שאינן שוין אלא ק' זוזי דיד בטל השטר על התחתונה ע"כ וכ"כ הרמב"ם בסוף הלכות מלות ולוה פרק כ"ז הלכה ט"ז וז"ל שטר שכתוב בו אסתיר' מאה מעי או שכתוב בו מאה מטי אסתירא הלך אחר פחות שבלשונות ואינו נוטל אלא איסתרא אחת שיד בעל השטר טל התחתונה מפני שהוא המוציא מחבירו ואינו מוציא אלא בדבר שאין בו ספק. לפיכך כל שטר שיש בו משמע שתי לשונות שמא כך  או שמא כך אינו נוטל אלא הפחות שבשתיהן ואם תפס בעליונה אין מוציאין מידו אלא בראיה ברורה ע"כ. הרי לדברי הרמב"ם שיד בטל השטר על התחתונה כדין המוציא מחבירו (כדברי הטור) אמנם במה דברים אמורים כשבא להוציא בשטר אבל אם תפס לא מפקינן מיניה ועיין בדברי הרב המגיד אם תפיסתו תפיסה דוקא שלא בעדים או אפילו בעדים עי"ש:
הנה כי כן כיון שבנ"ד כל כחם דשמעון ולוי הוא שטר הצוואה ורוצים להוציא על ידו מן היורשי' ידם טל התחתונה ואין להם לא הפחות שבמשמעות לשון הצוואה וזה אם לשון השכיב מרע משתמע לתרי אנפין ויש לפרשו כדברי היורשים וגם כדברי שמעון ולוי ושני הפירושים פשוטים ואין בהם דוחק אז יזכו היורשים אמנם אם דברי הש"מ אינם סובלים פירוש שמפרשים בו היורשים כי אם בדוחק ואיכא למשדי ביה נרגא ופי' הצוואה כפי שמעון ולוי פשוט ומרווח יזכו בדינם נגד היורשים:
ונלע"ד שצדקו שמעון ולוי בטענתם ויפה כוונו בפי' הצוואה באמרם שכוונת הש"מ להוסיף להם הסך השני על הסך הראשון ויגיד עליהם ריעם ראובן שהיורשים מודים שכוונת המצוה להוסיף לו הסך הב' על הא' יען בתחלה כתב לו ר' ולבסוף ק' דאי אזלינן בתר מאי דכתב בסיפא גורע הוי והא קאמר בסיפא ועוד אני מרבה וכו' ושפיר קא מקשו ליורשים כנראה בשאלה וילמד סתום מן המפורש ומראובן נשמע לשמעון ולוי דהם כמותו ונראה בעליל הדוחק שבדברי היורשים בפי' הצוואה וזה נ"ל פשוט:
ואם נדקדק בדברי הש"מ דבתחלת צוואתו כתב יתנו לראובן ר' זהובים לשמעון ק' וללוי ת"ק ובסוף כתב ועוד אני מרבה על מתנתי הנ"ל שיתנו לראובן ק' לשמעון ר' וללוי אלף דכתב יתנו תרי זמני חדא ברישא וחדא בסיפא יש לתמוה איך נתרצו היורשים לתת לראובן ש' זהובים ר' דרישא וק' דסיפא הלא כוונתם לתת למקבלי המתנות הפחות שבמשמעות הצוואה היל"ל שדברי הש"מ האחרונים עיקר ואין לראובן כ"א ק' זהובים כי יש לפרש שנתינ' בתרייתא פוסלת נתינה קמייתא ולשון ועוד אני מרבה וכו' דקאמר לא קאי לכל אחד ואחד מהמקבלי מתנות אלא הכוונה על הסך שעולות יחד ג' המתנות שאילו ברישא ג' המתנות עולות יחד ת"ת זהובים ובסיפא אלף וש' זהובים והש"מ חזר בו מראובן וגרע לו והוסיף לשמעון ולוי וכיון ששלשתם שוים לגריעותא ואין לכל א' וא' כ"א הסך הב' לבד את נפשם הצילו היורשים מטענת שמעון ולוי כאשר בשאלה ומרויחים ר' זהובים ואם סבירא להו ליורשים דאין נתינה בתרייתא פוסלת נתינה קמייתא איתנהו לתרי המתנות לשלשתם וכלם שוין לטובה ואין ראובן עדיף משמעון ולוי כי לכלם צריכים לתת הסך הראשון והסך השני וממה נפשך אין הפרש ביניהם הן לרעה הן לטובה: ואם סוברים היורשים דדוחק לפרש דדברי הש"מ האחרונים עיקר ופסלו לדבריו הראשונים לגמרי ואין לראובן כי אם ק' זהובים יען שלשון ועוד אני מרבה משמעה לכל א' וא' מהמקבלי מתנות גם דוחק גדול יש במה שמוסיפים סך הא' על הב' לראובן ואתרי ריכשי ארכבוהו ולא לשמעון ולוי דממה נפשך כלם שוין וכדאמרן:
עוד יש לדקדק בדברי הש"מ האחרונים דקאמר ועוד אני מרבה וכו' מה הלשון אומרת ועוד דהיל"ל ואני מרבה אלא נ"ל דהכוונה שר"ל שמלבד מה שכתב לשלשתם בתחלה עוד יתנו ויוסיפו להם מה שכתב באחרית דבריו תדע דאפי' לישנא יתרא ליפוי כח קאתי כדאמרינן בפרק י"נ דף קל"ח תניא ש"מ שאמר תנו ר' זוז לפלוני בני בכור כראוי לו נוטלתן ונוטל את בכורתו וכו' וש"מ שאמר תנו ר' זוז לפלונית אשתי כראוי לה נוטלתן ונוטלת כתובתה וכו' וש"מ שאמר תנו ר' זוז לפלוני בעל חובי נוטלתן ונוטל את חובו וכו' וקאמר בגמרא דאתיא כר' עקיבא דדייק לישנא יתרא דמילתא דלא צריכא למימר וקא אמר לטפויי מילתא קאתי עי"ש: ואם לישנא יתירא דליכא למשמע מינה לטפויי אתא כ"ש כאן דיש לדקדק ועוד כדדייקינן: וידעתי שיש לטעון לזכות היורשים ולומר שאין ראיה מלשון הנז' ולפרש שכך הענין ועוד אני אומר שאני מרבה על מתנתי וכו' ויקראו תיבת ועוד בטעם מפסיק אלא לזה יש לנגד ולומר דאילו כך הכוונה היל"ל ועוד אני אומר וכו' ואם יטענו דאם הכוונה כדברנו שתיבת ועוד ר"ל שיוסיםו הסך הב' על הא' כדאמרינן היל"ל ואני מרבה עוד על מתנתי לזה יש לתרץ דהש"מ לא דייק כל כך בלישניה  בצחות לשון אלא מגמגם כנראה בשאלה ולכן לא שני ליה להקדים או לאחר תיבת ועוד ואם אין זו ראיה מספקת לזכות שמעון ולוי טובה היא בעיני לצרפה עם הקודם:
סוף דבר דעתי נוטה לזכות את שמעון ולוי ולחייב את היורשים שיתנו להם כפי שאלתם לשמעון שלש מאות וללוי אלף מאות זהובים כדמשמע מפשט לשון הצוואה אמנם כיון שכל דברינו הם מדרך הסברה ואם היא יקרה מ"מ כיון שיגענו ולא מצאנו בש"ס ובמפרשי' נדון שידמה לנדון דידן ואין דעתנו צלולה אנו עינינו תלויות לדעת מורינו הרב הוא יודיענו על איזה דרך ישכון אור וכסאו יכון לעד אוכי"ר:
נאם הצעיר שלמה ישורון
אמשטרדם יום ו' ער"ח תמוז בשנת התקנז ליצירה
בבית ובדפוס אלמנה עם יתמי המנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ ז"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס