שאלה יט ראובן היה לו בת אחד ולשמעון אחיו היה לו בן א'  כבן י"ג שנה ועשו שידוכין זה עם זה על בניהם וכשנתגדל בן שמעון אמר לאביו שלא היה חפץ בבת דודו ושאל ממנו אביו על זה. כתב ידו. ובא אצל ראובן אחיו בערמה ומצאו ובתו בצדו. והוציא שמעון טבעת בפני ב' עדים ואמר לראובן סתם הילך קידושין לבתך. ולא פירש למי קידשה. ולא דברו בענין הקידושין כלום קודם המעשה. אחר שפירשו משם. שאל א' מן העדים למי קידשת אותה. והשיב לעצמי קידשתיה. ומיד הראה לעדים כתב ידו של בנו שאינו חפץ לכונסה ועתה לשאול הגיעו מה יהיה משפט הנערה הזאת אם הקידושין תופשין בה יען שראובן טוען. שלא היתה כוונתו כשקיבל הקידושין. אלא לבנו שהיתה משודכת לו ולא לאחיו שהוא זקן. ואת"ל שהקידושין תופסין בה מסופק הוא. אם יכול לכוף לשמעון ליתן לה גט בעל כרחו או לא. על הכל יורנו מורנו מה הדין נותן בנדון הלז ומאת ה' תמ"ש:
תשובה הן אמת ששמעתתא בעיא צלותא כיומא דאסתנא ולע"ע אין דעתי צלולה הן מחמת טרדות הזמן. אשר סבוני גם סבבוני. הן מבית והן מחוץ. וכבר זקנתי ושבתי ואור עיני אין אתי ואין עוזר לי. ומה גם לעת כזאת. שלבבי אין אתי כי בעו"ה עלה הכורת על הארז אשר בלבנון. חומת ומגדל עוז. אשר היתה לבית ישראל. למחסה ולמעוז וכרת את גאון עוזנו ולקח את מחמד עינינו האי בוצינא דנהורא אספקלריא המאירה ה"ה מעלת החכם השלם בכל החכמות. הדיין שהיה דן את הדין לאמיתו. המצויין בשערים המצויינים בהלכה. הזקן זה שקנה חכמה. הפ"ה הע"ה אשר לעולמו אב"ד ור"מ כמוהר"ש שלם תנצבה. אשר בעון הדור נאסף ועלה נשמתו הטהורה אל המנוחה ואל הנחלה להיות נפשו בצרור החיים צרורה ויראו כל העם כי גוע האד"ון אשר על שכמו היתה המשרה ויתנו את קולם בבכי בכי ותמרורי' בקול מר ונפש מרה ואני אנה אני בא לספוד לצ'"רה ולבכותה. כי באו בנים עד משבר (אלו תלמידיו) שבר בלי עזרה. ואיך יהיה דעתי צלולה. להסיק שמעתתא אליבא דהלכתא אפילו בענין איסורא והיתירא. ומכ"ש וק"ו בענייני ערוה החמורה דאם יבש המעיין איך יזוב עוד מים ממקורה. ואם נסתם הבאר איך נשתה ממימיו במשורה. אבל תהיה זאת נחמתי. כי לא נשארתי אני לבדי שאם ניטל' ארון האלדים. ובישיבה של מעלה נקרא לא נשאר הדור יתום כי מד"תו של שלמה תלמידיו הנעימים כזוהר הרקיע מאירים ומזהירים בתורה במשנ' ובגמר' ומהנמצא חיבוריו היקרי' מחדשי' בכל יום אלה המשפטים בסברה ישרה ושפתותיו בקב' דובבו' כש'שוני' הני דיני פסי'קתא דמוציאין מידי חדש בחדשו לאורה. כי בספ"רא סיפרי ותוספ'תא בדריש' וחקיר' מחדשן חידושין התור' לפארה ולאהדירה. והנני כא' מהם בהיותי בקי"ר חר"ש ובעוד כברת אר"ש. ותבט עיני בשור'יו כי לית כוותיה מלעיל. ושלתורתו התמימה לית ליה שעורא. כי טעמתי טוב טעם ודעת שיצא מכור בחינתו ודתו והיו לפי כדבש למתוק צופה כרמלה ויערה. כי זאת חזקת התור' אי לזאת השבתי את לבי לנחמני מהבלי ודחקתי את עצמי לצא' ממחיצתי לכתוב שורותיים אלו בקצרה. להשיב שואלי דבר ומה גם שבענין כזה כבר הנפתי את ידי על נדון כדומה שאירע זה כמה שנים ודשו בו קדמאי ובתראי כנראה בחבורי אשר כריתי לי זה כמה שני' שכבר יצא לאורה ובשם דברי דוד נקרא אשר ממנו תראו מסי' ע"ג עד סי' ע"ו שבאתי שם בארוכה בהלכה ברורה ע"כ אבא עכשיו בקצרה וזה החילי בעזרת צורי וגואלי:
עיקרא דהאי מלתא איתא בפ' האשה נקנית (במסכת קידושין דף ה') דגרסינן התם אמר שמואל בקידושין נתן לה כסף או שוה כסף ואמר לה הרי את מקודשת הרי את מאורסת הרי את לאנתו הרי זה מקודשת וכו' אמר ליה רב פפא לאביי לחומרא דסבר שמואל. ידים שאין מוכיחות הוויין ידים והתנן האומר אהא הרי זה נזיר. והוינן בה. ודילמא אהא בתענית קאמר אמר שמואל והוא שהיה נזיר עובר לפניו טעמא דנזיר עובר לפניו הא לאו הכי לא (פי' והכא נמי כיון דלא אמר לי ידים שאינם מוכיחות נינהו. שאין כאן הוכחא גמורה דלדידיה קידשה) ומסיק שם תלמודא וז"ל הכא במאי עסקינן דאמר לי וכו' עכ"ל:
נמצינו למדין מהאי סוגיא שבקידושין בעינן ידים מוכיחות דהיינו שיאמר לה הרי את מקודשת לי ואי לאו אין כאן קידושין וכן איתא בריש מסכת נדרים פלוגתא דאביי ורבא דאתמר התם ידים שאין מוכיחות אביי אמר הוויין ידים ורבא אמר לא הוויין ידים וקי"ל כרבא בר מהלכות דסימניהון יע"ל קג"ם. ואפילו לאביי דאמר דהוויין ידים מודה הוא בקידושין שאם אמר לה. הרי את מקודשת ולא אמר לי דלא הווין קידושין משום שאין הוכחא כלל דנוכל לומר שמא הרי את מקודשת לאחר קאמר דאדם עשוי לקדש אשה לחבירו ע"כ:
והשתא אתי שפיר הא דאמר ליה רב פפא לאביי במסכת קידושין. למימרא דסבר שמואל דידים שאין מוכיחות  הוויין ידים והתנן וכו' עד הכא במאי עסקינן דאמר לי וכו':
וממוצא דבר אתה למד בנ"ד דלא אמר לי דאינה מקודשת. וכן כתב התשב"ץ ז"ל בח"א סי' כ"ג וז"ל ואם המקדש לא אמר בשעת הקידושין הדברים שהאשה מתקדשת בהם. כגון שאמר הרי את מקודשת. ולא אמר הרי את מקודשת לי שאינה מקודשת. אלא אם כן היה מדברת עמה. על עסקי קידושיה והרי זה מבואר כדאיתא בפ"ק דקידושין ובפ"ק דנדרים דבעינן ידים מוכיחות וכן הסכימו האחרונים ז"ל עכ"ל ע"ש:
הרי לך בפירוש. דכל שלא אמר הרי את מקודשת לי. שאינה מקודשת אלא אם כן היה מדבר עמה על עסקי קידושיה ובנ"ד כפי הצעת השאלה. לא מבעיא שלא דברו בענין הקידושין מאומה בפני העדים קודם המעשה. אלא שג"כ לא פירש למי קידשה שלא אמר לראובן אביה. כי אם הילך קידושין לבתך וכו'. וראובן לא קיבלו אלא בשביל שהיה סבור ששמעון היה נותן לו הקידושין הנ"ל בעד בנו שהיה משודך עם בתו הנ"ל מקודם דנמצא דאיכא תרתי לריעותא חדא שלא אמר לי ושלא דיברו כלל בענין הקידושין בפני העדים קודם מעשה ועוד שלא היה בדעתו של ראובן לקבל הקידושין הללו לבתו כי אם מבנו של שמעון המשודך באופן שאין לחוש כלל לקידושין הללו והויין כמאן דליתנהו שאפילו גט אינה צריכה וכדכתיבנא:
והא דאמרינן שאם היה מדבר עמה על עסקי הקידושין דמהני אפילו כשלא אמר לי היינו דוקא כשהיו מדברים על עסקי קידושין של המקדש עצמו אבל אם היו מדברים על עסקי קידושין דאחריני ולא על קידושי עצמו של המקדש אף שהכונה היה על המקדש עצמו. כיון שלא פירש בפי' שלעצמו הוא רוצה לקדשה ולא אמר לי הוויין ידים שאינם מוכיחות ואין כאן קידושין וכמו שהוכיח הרב בעל פרי בח"א מאה"ע סי' ג' ע"ש: וכיון שבנ"ד לא מבעיא שלא פירש המקדש שלעצמו היה רוצה לקדשה אלא שקידש' סתם ולא דברו כלל קודם נתינת הקידושין בעיסקי הקידושין וגם לא אמר לי. אליבא דכ"ע אין לחוש לקידושין הללו כלל דליכא מאן דפליג בדבר וכדכתיבנא:
וכן כתב רבי ירוחם ז"ל בנתיב כ"ב חלק ה' וז"ל ויש מפרשים דכל היכא דלא אמר לי בקידושין לא אמר כלום ואינה צריכה גט ומותרת לכהן וכן עיקר וכו' ע"כ ע"ש:
ואף הריב"ש ז"ל דס"ל דכשאמר הריני נותן לך ולא אמר לי דהוי דיבור שלם. או לפחות ספק מקודשת וכו' אפילו הכי דכשאמר הרי את מקודשת ולא אמר לי דהוויין ידים שאינם מוכיחות דלא הוויין ידים. כמו שכתב בתשובותיו בסי' רט"ו וז"ל ואסיקנא בפ"ק דקידושין דהרי את מקודשת לחוד ולא אמר לי דהוו להו ידים שאינם מוכיחות. שאינו מוכיח מתוך לשונו למי קידשה ואנן קי"ל כרבא דאמר בנדרים דידים שאינם מוכיחות לא הוויין ידים ואין חוששין כלל להצריכה גט כמו שהסכים הרמב"ן והאחרונים ז"ל עכ"ל:
ורבותינו בעלי התוספות ז"ל כתבו דאפי' למאן דאמר דידים שאין מוכיחות הוויין ידים דמודה הכא דלא הוו קידושין משום דהוו ידים שאינם מוכיחות כלל. וכ"כ הרא"ש ז"ל בפסקיו. דאי לא אמר לי אף גיטא לא בעיא ובתשובותיו בכלל ל"ה בסי' ד'. האריך מאד בדבר. ובסוף דבריו כתב וז"ל. הרי כתבתי לכם כל דברי הגדולים אשר דעת כולם מסכמת דבקידושין היכא דלא אמר לי לא הוו וכן הביא הריא"ף ז"ל דברי שמואל. נתן לה כסף או שוה כסף ואמר לה הרי את מקודשת לי וכו' משמע הא לא אמר לי אין כאן בית מיחוש הילכך בנדון זה שלא דיברו בפני העדים על עיסקי הקידושין. אלא אמר בסתם הילך קידושין לבתך. ולא פירש למי קידשה אין כאן בית מיחוש ואינה צריכה גט וראיתי מה שכתבתם דברי החולקי' והאומרים שצריכה גט ואיני רואה בדבריהם ממש ועיקר. שיהא כדאי להשיב עליהם וכו' עכ"ל: וכן דעת ריב"ה בנו ז"ל באה"ע בסי' כ"ז ע"ש:
והרב בעל בני משה ז"ל בסי' ל"ד כתב וז"ל וכיון שלא אמר לי כבר עלתה הסכמת רובא דרובא דקמאי ובתראי דס"ל דהוויין ידים שאין מוכיחות מי הוא המקדש ומי היא המקודשת. ולא הוו קידושין כלל ומותרת בלא גט. וכל כי הא אפילו איכא מאן דחייש לענין קידושין לידים שאין מוכיחות מ"מ ראוי לילך בתר רובא ואפילו שהוא דבר ערוה. וכבר נעשו מעשים רבים וקמאי ובתראי הורו להקל. כמבואר בדברי מוהרח"ש ז"ל בסי' ל"ו ע"ש עכ"ל: והרב המגיד ז"ל כתב שאם אמר לה הרי את מקודשת ולא אמר לי שהרמב"ן והרשב"א והרבה מן המפרשים כתבו שאינה מקודשת ושהוכיחו כן מן הסוגיא משום דידים שאינם מוכיחות לא הוויין ידים וכתב שכן מפורש בהרבה מקומות וכו' ע"כ ע"ש:
הרי לך דעת רוב הפוסקים ז"ל קמאי ובתראי שדעת כולם מסכמת. דכל היכא דלא אמר לי שאינה מקודשת כלל וממוצא דבר אתה למד בנ"ד שלא אחר כי אם הילך קידושין לבתך. ולא אמר לי דליכא ספיקא כלל לחוש לקידושין הללו ושהנערה הנז"ל מותרת לכל אדם אפילו לכהן ואינה צריכה גט וכדכתיבנא:
וגדולה מזאת מצינו. דלא מבעיא בנדון כהא דנ"ד שהב' עדים מעידים. שהמקדש לא הקדישה כי אם סתם ושלא אמר כי אם הילך קידושין לבתך ולא אמר לי דכ"ע מודים שאין כאן ידים מוכיחות ושאין בית מיחוש כלל לקידושין הללו כדכתיבנא אלא שאפילו אם היה א' מהעדים מעיד. שראה נתינת הטבעת. וששמע שאמר המקדש בפי' הרי את מקודשת לי והעד הב' מעיד שלא שמע שאמר לי כי אם הרי את סתם אפילו מאן דחייש לעד א' יודה כאן בנ"ד שאין שום בית מיחוש לקידושין הללו ואפי' אם נרצה ג"כ לחוש לסברת הנהו רבוותא דסברי דכל המקדש בעד א' דחוששין לקדושיו יודה בנ"ד דאין לחוש כלל יען דכיון דאפשר דס"ל. דידים שאינם מוכיחות לא הוויין ידים כלל ואף את"ל דס"ל דהוויין ידים לענין קידושין מ"מ אפשר דלדידהו הך לישנא דהילך קידושין לבתך כהאי דנ"ד יהיה גריע טפי מידים שאינם מוכיחות וכסברת כל הנהו רבוותא שכתב מוהריב"ל ז"ל. בכלל ג' סי' י"ח וי"ט באופן שכל אפייא שוין שיש להקל בכי האי גונא ולומר שאין כאן שום בית מיחוש של קידושין ושאין ראוי לתפוש כל החומרות ולחוש עליהן להחמיר כי אין זה ראוי לעשות בשום מקום ומכ"ש וק"ו בנדון כהא דנ"ד שאין גם א' מהעדים שיעיד שאמר לי וכו' וכדהוכיח במישור בטוב טעם ודעת מוהר"ם אלשקאר ז"ל בסי' ל"ט ומוהרש"ך ז"ל בח"ג בסי' ג' ומוהרימ"ט ז"ל בח"א בסי' קצ"ח ובח"ב מאה"ע בסי' ל"ח ל"ט ומ' ע"ש:
וכבר נשאתי ונתתי בענין כזה כאשר הודעתיך בהקדמתי על ענין קידושין אשר ניתנו בצרפת זה כמו מ' שנה בקירוב אשר נסתפקו בהם מחמת כמה רעותות ופקפוקים. אשר נמצא בהם כפי הצעת השאלה אשר בא עליה בתשובה החכם השלם כמוהר"ר משה סיני אשר נמצא באותו זמן בק"ק קרפאנטראש י"עא כי שם האריך למעניתו להוכיח שהקידושין הנז"ל מכח כמה טענות שאין לחוש בהם כלל ועיקר ושלא חלו כלל מעיקרא ושלא היה צריכה גט כלל והסכים על ידו החכם כהר"ר משה די רובלים חד מבי דינא רבא מק"ק נפוצות יהודה ה"י ובקשו אז ממני לחוות דעתי עליהם. ומרוב הפצרותם הוכרחתי להאריך ולשאת ולת' בכל דבריה' ובתו' החקירות שחקרתי על הקידושין הנז"ל. אשר פלפלתי עליהם בפלפול עצום ורב כנראה שם בחיבורי דברי דוד הנ"ל בסי' ט"ו בחקיר' הששי על מה שכתבו שהעד שראה שהמקדש נתן הטבע' תוך אצבעה של המקודשת לא שמע מפי המקדש שאמר לה כי אם הרי את ושלא אמר מקודשת לי וכו' ושם הארכתי והוכחתי בראיות ניצחות דליכא מאן דפליגי שאין זה עדות כלל ושלא חיישינן על הקידושין הללו עפ"י העדות הלז אליבא דכ"ע אלא שלענין דינא מחמ' כמה סניפין אחרים שניתוספו בקידושין הנז"ל מחמת העדויות האחרות הוכחתי בסוף דברי שהיה ראוי לחוש עליה' מחמת כמה טעמים ושלא היה לנו לפוטרה בלא גט נגד סברת החכמים הנז"ל ושם נמצא ושם היה באותו הזמן ה"ה הרב המובהק כמוהר"ר אברהם אשר נר"ו שעבר דרך שם לשליחותו של עה"ק ירושל' תו"בב והקריבו לפניו הב' פסקי' הנז"ל ותשובתי הנז"ל כדי להכריע בינינו ואחרי ראותי כל הטעמי' והראיות הכתובות שם כנז"ל והכיר שהמקד' והמקודש' היו רוצי' בקיומם של הקידושין הנז"ל כדי לצאת מכל החששות: הכריחם לחזור ולקדש מחדש בפניו ובפני ב' עדים כשרים כדת וכהלכ' כנראה הכל בארוכה בחיבורי דברי דוד הנז"ל מסי' ע"ד עד סי' ע"ו ע"ש ואז נסתייעתי בפסק דיני הנז"ל ג"כ מהא שכתב הרב בעל דברי יוסף ז"ל בסי' ט"ו וז"ל ואם יאמר האומר שבנ"ד אין העד הב' מכחיש הא' אלא אומר שראה נתינת הטבעת אך שלא שמע כי אם הרי את. ובזה כ"ע יודו דחוששין להקידושין אף אתה אמור לו שהרי נדון זה דומה. לההוא שכתב הרב בעל דברי ריבות בסי' רצ"א ומוהריב"ל בח"ג סי' א'. דב' המלכים נחנו וגמרו למירע לקידושין הנ"ל. ולפטור האשה בלא גט כלל והגם דמוהרשד"ם ז"ל חשש להחמיר היינו מטעם דב' העדים מודו שנתן לה הקאלסא"ס לקידושין אבל בנ"ד שאין שניהם מודים ששמעו מהמקדש בשעת נתינת הטבעת שנתן לה לקידושין שהרי העד הב' לא שמע כי אם הרי את ולא שמע שפירש אי לעצמו או לאחרים ודאי דליכא מאן דפליג שאין זה עדות כלל אליבא דכ"ע וכדכתיבנא ע"כ ע"ש: ומינה תדון בנ"ד במכ"ש וק"ו שאין גם א' מהעדים ששמע מפי המקדש פי אם דוקא הילך קידושין לבתך ולא פירש למי קידשה עד שאח"כ כששאלו לו למי קידשה שענה ואמר שקידשה לעצמו ואז הראה לעדים כתב ידו של הבן שלא היה חפץ בה לכונסה וכו' שאין לחוש לקידושין הללו וכדכתיבנא:
איברא שלכאורה היה נרא' שהיה לנו לחוש בנ"ד לסברת המחמירים להצריכה גט מספיקא שהרי מצינו כמה וכמה רבים ונכבדים מרבוותא שכתבו שאע"ג דקי"ל דידים שאינם מוכיחות לא הוויין ידים שלענין גיטין וקידושין אזלינן לחומרא ובכללן הר"ן ז"ל בפ' האשה נקנית כתב כן בשם יש אומרי' דהוי ספק מקודש' ומצריכ' גט וכו' כנרא' שם ומזאת הסברה הוא ג"כ הרמ"בן ז"ל שכן כתב בקידושין וז"ל ומיהו יש לומר דצריכה גט. דע"כ לא אמרינן דלא הוויין ידים. אלא שאינה מקודשת גמורה אבל מיחש חיישינן וכו' עכ"ל ע"ש:
וגם כן מרן ז"ל בביתו ביתה יוסף באה"ע בסי' כ"ז כתב וז"ל. ובתשובות להרמב"ן ז"ל בסי' ק"ל משמע דספוקי מספיקא ליה היכא דלא אמר לי אם היא מקודשת ואותה תשובה מצאתיה בתשובות הרשב"א ע"כ ע"ש והתשובה הנ"ל היא בסי' תרע"ד ובסי' אלף רל"ד שכתב שם וז"ל בראובן שנתן ללאה כסף ואמר לה הריני נותן לך לקידושין וכו' וכתב בסוף התשובה וז"ל ומיהו יש לחוש להחמיר שמא בקידושין בענין כזה לא בעיא ידים מוכיחות וצריכה גט וכו'. ע"כ ע"ש שמדבריו נראה שחושש לסברת המחמירים בדלא אמר לי להצריכה גט מספק ודוק:
גם מהכת המחמירים. הוא מוהרשד"ם ז"ל שבתשובת ד' מתשובותיו לטור אה"ע כתב וז"ל ואני בעניי נראה שעם היות אמת שקצת מגדולים מהמורים אשר היו בזמנינו. רבו להקל כפי הנשמע לא כן דעתי ק"ו אלא שראוי לחוש ולהחמיר וכו' ע"כ ע"ש: גם בסי' י"ב כתב כיוצא בזה ע"ש:
וגם הרב בעל משאת משה בסי' ה' מתשובותיו בחלק אה"ע הביא נדון כהא דנ"ד שנשאל לפניו על ראובן שהיה משודך עם בת שמעון ואחר זמן מיאן במשודכת. ומפני הבושה כתב, בכתב ידו ומסר לאביו בבקשה ממנו שיתבטל את שידוכיו. ואח"כ הלך אביו וקידשה בפני עדים בסתם דהיינו שאמר לאבי הבת. הרי לך קידושין לבתך. ובל העומדים שם הבינו שלבנו המשודך קידשה ויהי כשיצא משם שאלו לו לעי קידשה ויהי כמשיב דלגרמיה הוא דעבד והיו תמהים על דבריו דאיבעי ליה לפרושי ואז הוציא כתב יד בנו שחיל' פניו לפוטרו ממשודכתו וכו'. והשיב הרב הנז"ל שצריכה גט מספק. שהכתב מהבן אינה מעלה ומוריד לומר שכבר נתבטלו השידוכין, ושאף שרוב הפוסקים. מסכימים להתירה בלא גט שאע"פי כן בערוה החמירו ושיש לנו לצאת ידי כולם וכו' עכ"ל ע"ש:
הרי לך כחה עמודי עולם שחוששין ומחמירי' להצריכה גט מספק. שלכאורה היה נראה שבנ"ד ג"כ שהיה לנו לחוש לסברתם ז"ל ולהצריכה גט מספק:
אבל כד מעיינינן שפיר תראה שמלבד שמצינו שרוב חכמי ישראל חולקין עליהם ואין חוששין לסברתם כדכתיבנא שמ"מ בנ"ד אפילו המחמירין הללו יודו שאין לחוש כלל לקידושין דנ"ד. שהרי הר"ן עצמו בכתב סברת היש אומרים שלענין גיטין וקידושין אזלינן לחומרא בסוף דבריו הוא עצמו דחה את דבריה' וכתב שאין לחוש לסברתם הנ"ל כיון שהם יחידים בסברתם וכו' ע"כ ע"ש:
וגם הרמב"ן ז"ל כתב שם בסוף דבריו וז"ל. לישנא אחרינא דכל היכא דלא הוויין ידים מוכיחות אינם כלום בין בגיטין בין בקידושין וכו'. נכתב שזה הלשון האחרון הוא ההגון ועיקר וכו' ע"כ ע"ש וכן ראינו במרן עצמו שהביא ההיא תשובה מהרמב"ן ז"ל וכתב שמצאה בתשובות הרשב"א ז"ל וכו' כתב שם בבדק הבית בפירוש שאותה תשובה שהביא מהרשב"א ז"ל. דהוו ספק קידושין וכו' דלאו בר סמכא היא וכו' ע"כ ע"ש:
איברא שיש לתמוה על מרן ז"ל שמאחר שכתב בביתו ביתה יוסף באה"ע סי' כ"ז שאין לחוש לקידושין הללו ושכך היא מסקנת הרא"ש ז"ל. שכל שלא אמר לי דאף גיטא לא בעיא. ושכן נראה שהוא דעת הרי"ף ושהרב"ם ז"ל שסתמו דבריהם וכתבו שצ"ל הרי את מקודשת לי דמשמע דכל היכא שלא אמר הכי שאין חוששין לו ע"כ. ומשום הכי פסק סתם בשלחנו הטהור דכל שלא אמר לי שאינה מקודש' ע"כ: וכן פסק בתשובותיו ז' ח' וי"א ע"ש והוא כפי הכלל אשר השרישנו בהקדמתו בביתו ביתא יוסף שכל היכא דהרי"ף והרמב"ם ז"ל בחדא שיטה או הרי"ף והרא"ש או הרמב"ם והרא"ש: דיש לנו לפסוק הלכה כוותייהו וכ"ש כשהג' הרועים הללו הם בחדא שיטה כי הכא איך הוא עצמו בתשובה ו' מתשובותיו בדף כ"ז סתר כלל זה וחש לסברת המחמירין בחיסרון מילת לי ונסתייע מההיא תשובת הרשב"א מסי' תרע"ד שהיא אותה שהביא בבית יוסף משם הרמב"ן מסי' ק"ל וכו' שכל זה הוא נגד הכלל הנז"ל שמסר לנו ונגד מה שפסק בשלחנו הטהור כ כדכתיבנא:
ברם יש לומר שהא דכתב שם בתשובותיו בדף כ"ו הנז"ל הוא לפי שהתם איירי כששניהם מודים שכונתם היתה לקידושין. ולהתקד' זה אל זה דאז ודאי שבנדון כזה הו' שפיר' מרן הני תשובות דהרשב"א והרמב"ן שהביא בביתו ביתם יוסף וראיה לדבר שהרי הוא ז"ל שם בתשובו' סי' ו' ח' וי"א כתב בפירוש שאין לחוש לסברת המחמירים וכו' באופן שיש ראיה מהא שכתב שם בדף כ"ו ודוק:
ועוד שלפי דברי הריב"ש וה"ה ומוהרי"ט ז"ל ליתא לתשובה זו שאינה אמת שהרי הריב"ש בסי' י"א. אחר שהביא כל הסוגיא דמסכ' קידושין דכתיבנא לעיל בסוף דבריו סיים וז"ל ואין להחמיר היכא דלא אמר לי. כי אם הרי את מקודשת לחוד להצריכה גט כמו שהסכימו הרמב"ן והרשב"א ז"ל וכל האחרונים ע"כ וכ"כ ה"ה ז"ל כאשר קדמנו זכרו לעיל גם הרב מוהרי"ו ז"ל כתב בשה הרמב"ן והרשב"א ז"ל להקל היכא דלא אמר לי ועיין בס' הרדב"ז בח"א בסי' כ"ו ובסי' קכ"ח ובכנה"ג בהגהת הב"י אות ט"ג מה שמביא בשם מוהר"א ירושלמי ומה שהקשה עליו שם ובתשובתו שבאה בס' עדות ביעקב בסי' י"ז ובס' פרי הארץ בח"א מאה"ט בסי' ג' ובס' אדמת קדש באה"ט ח"א הביאם הרב בעל יד אהרן כח"ג מאה"ע בסי' כ"ז בהגהת הב"י אות נ"ב ע"ש:
הרי לך בבירור שדעת כל הרועים הללו מסכמת. שתשובה זו שכתב מרן ז"ל. בשם הרמב"ן והרשב"א ז"ל דלאו בר סמכה היא וכדכתיבנא:
גם על מוהרשד"ם ז"ל כתב נכדו מוהרש"ח ז"ל בתשובותיו בסי' נ"ו אחר שהביא סברת המחמירים וז"ל וכן דעת הרב מר זקני ז"ל וכו' אבל כד מעיינינן פורתא וכו' ח"מ כיון ששאר הפוסקים גדולים וקטנים קמאי ובתראי: לא נשאר מהם עד א' וכולם עשו מעשה להתיר: לא הוי ראוי לחוש כלל וכמו שפסק הלכה למעשה מוהר"ם אלשקאר ז"ל בסי' פ"ג וז"ל וכבר כתבנו במקומות רבים דאפילו אמר לאשה. תהא מקודשת ולא אמר לי דאינה מקודשת.. וכמו שכתבו הריא"ף והרשב"א והרא"ש והר"ן ז"ל עכ"ד וכן פסק מוהריב"ל ז"ל בכל ספריו הלכה למעשה ע"ש: וכמו כן מוהר"י אדרבי ז"ל בתשובותיו וז"ל בסי' רס"ד כבר כתבתי ופסקתי כמה פעמים. על נדון כי האי דידים שאינם מוכיחות לא הוויין ידים כלל. בהסכמת כמה וכמה גבירים אדירים רבני התורה אשר בעיר הזאת וכו' ע"כ ע"ש: הרי שגילה דעתו והעיד: טל הסכמת כמה רבנים שהסכימו בהסכמת וכו'. וכן פסק הרב מוהרש"ך ז"ל בכל ספריו וכיון שכן אעפ"י שהרב המובהק חרן זקני ז"ל. נטה דעתו. להחמיר קצת אנן חזינן כל אלו הרבנים: שפסקו ועשו מעשה להקל כדאים הם לסמוך עליהם וכו' עכ"ל ע"ש:
ופוק חזי מ"ש הרב כמוהר"ר מאיר די בוטון ז"ל בספר שו"ת שלו בסי' י' וז"ל. ואף כשדיבר עם האשה. אין ידים מוכיחות. למי הוא מקדשה. שלא אמר שמקדשה לו. ורוב מנין ורוב בנין מהפוסקים ז"ל קדמאי ובתראי ס"ל דידים שאינם מוכיחות אינם ידים ומי לנו גדול ממוהריב"ל ז"ל. רב אחרון שפסק בכל ספריו להקל ונמשכו אחריו מוהרש"ך אדרבי ז"ל בהרבה מפסקיו. ואף שמוהרשד"ם ז"ל נטה להחמי' אחר שכל אלו הרבני' האחרונים הקלו ראוי להקל וכו' עכ"ל ע"ש:
וגם לסברת הרב בעל משאת משה ז"ל יש לטעון כל הטענות הנז"ל כדי להקל בנ"ד ושלא לחוש לסברתו הנז"ל. ומה גם שכבר הוכיחו הרב בעל בית שמואל ז"ל באה"ע בסי' כ"ז ס"ק י"ד. והרב בעל בית דוד ז"ל בא"הע בסי' כ"א. שאפילו לדעת המחמירין. אי איכא רעותא אחריתי בהדי טעמא דלא אמר לי שג"כ הם מסכימים להתירה בלא גט ע"כ ע"ש וכן כתב מוהרשד"ם עצמו בח"א מאה"ע בסי' י"א. שבהצטרפות רעותא אחרת שיש להקל וכדהוכיח הרב בעל מעיל שמואל בסי' נ"ו דע"כ לא החמיר מוהרשד"ם ז"ל בחסרון מילת לי אלא כשלא נמצא שם רעותא אחרת וכשאמר לשון המועיל בקידושין כגון הרי את מקודשת ולא אמר לי אבל כל שלא אחר לשון קידושין אפילו הרשד"ם ז"ל יודה. דאין כאן קידושין כלל אפילו בלא רעותא אחרת ע"כ: וכן כתב הרב בטל נחלת יעקב באה"ע בסי' ט"ל ועיין בס' כרם שלמה באה"ט באה"ע בסי' כ"ד שכתב וז"ל. ריש כל מרעין. כי בלשון הקידושין הבאים בשאלה אין בהם ידים. מוכיחות לא מן המקדש שלא אמר הרי את מקודשת לי ולא מן המקודשת שלא אמרה ההא מקודשת לך. וכה"ג רבו המקילין וכמו שהאריך בזה מוהרש"ח ז"ל בתשובה סי' ל"א. ואף שמוהרשד"ם חשש להחמיר כשלא אמר לי. מ"מ שאר הפוסקים קמאי ובתראי הסכימו להתיר וכן עשו מעשה להתיר בכמה גלילות בהסכמת רבנים גדולים וכו' ואף מוהרשד"ם מודה שאם יש סניף מאיזה גירעון שיהיה שיש להתיר כמו שהאריך שם הרב בטוב טעם ודעת יעו"ש: שבהרבה מתשובותיו התיר מטעם ס"ס וכן הסכים הרב בעל פני משה בח"ב סי' ב' וכו' וכולם עולים בקנה א' וכו' ע"כ ע"ש וכן מוהרש"ך בח"ד סי' פ"ד והרב בטל בית דוד באה"ע בסי' כ"א הוכיחו שאף מוהריב"ל ז"ל יודה דבאיכא רעותא אחרת שאינה מקודשת וכו' ע"כ ע"ש:
וגדולה מזאת כתב מוהראנ"ח ז"ל הובאו דבריו בתשובות מוהר"י הלוי ז"ל בסי' ד', דלאו דוקא גריעותא הוא דמבטלי הקידושין לדעת המחמירים. אלא דאפילו באמדן דעתא שאין דרך לקדש כגון דרך צחוק ולעג. שאין לחוש כלל לידים שאינם מוכיחות וכו' ע"ש ובס' בית דוד באה"ט בסי' פ"א ע"ש וכדכתיבנא:
הרי לך חבל נביאים שכולם מתנבאים בסיגנון א' ומסכימים שכל שלא אמר לי דאינה מקודשת ושאין לחוש כלל בקידושין הללו ושאפילו אותם שמחמירים. ושמשום ספק קידושין וחומרי ערוה מצריכים גט מודים שבהצטרפות גריעותא אחרינא ליכא למיחש מידי ומכ"ש וק"ו בנ"ד דאיכא כמה רעותות מלבד הא שלא אמר לי מכ"ש שיודו. דליכא למיחש כלל. ושיש לפוטרה לנערה דנ"ד בלא גט כי מלבד שלא אמר לי' כי אם הילך קדושין לבתך. לא הראה הטבעת לעדים בתחילה ולא דיברו מאומה בעסקי הקידושין קודם מעשה בפני העדים. ולא פירש למי קידשה ואבי הנערה כשקיבל הקידושין היה סבור שהקידושין הנ"ל היו של בן אחיו שהיה משודך מקודם עם בתו. כי שמעון לא הראה כתב הבן. עד שאח"כ שאלו לו למי קידשה באופן שמחמת כל הרעותות הללו. שנמצאו בקידושין דנ"ד. ומכח כל הכי טעמי דכתיבנא אין לחוש כלל בקידושין הנז"ל. ושאליבא דכ"ע ואפילו לסברת המחמירים בדבר אין כאן קידושין כללי וליכא מאן דפליג בדבר וזה נל"עד פשוט וכדכתיבנא:
ולרווחא דמלתא אומר דאפילו היתה הנערה הזאת דנ"ד משודכת עם המקדש עצמו מקודם שהגם שמצינו כמה רבוואתא דחוששין לקידושין אעפ"י שלא אמר לי. וכדכתב הרב הגדול כמוהריב"ל ז"ל בכלל ג' סי' י"א וז"ל וגם כשהיא משודכת אפילו דלא אמר לי ולא הריני נראה לי דהוי יד קצת ותהיה צריכה גט מספק מההיא דכתב ר"ת טל מי שאמר א' מבנותיך מקודשת לי והיתה א' מהן משודכת לו דמסתמא על המשודכת קאמר ומשום דשארית ישראל לא יעשו עולה וכו' ט"כ יעו"ש. וג"כ מוהרשד"ם ז"ל באה"ע בסי' ג' כתב וז"ל ובמשודכת הוי מקודשת ודאית ע"כ: ועיין בתשובות מוהר"י חאנדאלי ז"ל בסי' א' וב' וי"ו וי"ז שג"כ הוא ז"ל מהכת הסוברי' דבמשודכ' יש להחמיר וכתב שכן ראוי לנו לעשות עיקר: ובס' משאת חשה באה"ע סי' ב' והי ובס' אדמת הקדש א"א בסי' ט"ל ע"ש:. הביאם הרב בעל יד אהרן בח"ב מאה"ע סי' כ"ז בהגהת הב"י ע"ש שנראה משם שכל הרבנים הנז"ל מחמירין במשודכת כנז"ל:
מכל מקום עיין מ"ש הרשב"א ז"ל בסימן תקכ"ח ובסי' אלף ק"ף אשר הוכיח שם דכל המקדש שלא אמר לי או בלשון שאין ידים מוכיחות שאפילו היתה משודכת לו שאינה מקודשת וכו' ע"כ ע"ש:
ולא תטעה בדבריו להקשות ממה שכתב בסי' אלך קפ"ט וז"ל גם בזה נראה לי שהיא נאמנת לפי שזה לא שידך ולא דיבר עמה על עסקי קידושיה וכו' ע"כ: ולדייק מדברים אלו לומר דבמשודכת יש להחמיר:
שהרי התם הכי קאמר מפני שזה לא שידך. בעת שנתן לו הקידושין כדי שנאמר דהוי כמדבר עמה על עסקי קידושיה. אבל במשודכת מעיקרא. ולא דיבר כלום בשטת קידושין לא חיישינן כלל וכו'. ועיין במוהריק"ו בשורש קע"א ובמהר"י טראני בח"ב בסי' קכ"ז וכו' וכדכתיבנא:
ואף מוהריב"ל ז"ל לא הצריכה גט מספק. אלא דוקא כשאמר הריני נותן לך זה לקידושין. וכשהיא משודכת דהוי יד קצת להצריכה גט מספק הגם דלא אמר לי אבל כשאמר הרי את מקודשת ולא אמר לי. הגם שהיתה משודכת לו מקודם. מודה שאין לחוש כלל להצריכה גט וכו' יעו"ש:
ואחרי סברתו הנז"ל נגררו הרב כמוהר"י אדרבי ז"ל בסי' שס"ז ומוהרש"ך ז"ל בח"ד סי' פ"ט. והרב בטל משנה למלך בפ"ג מהלכות אישות בדין ח' ע"ש:
ואף ר"ת ז"ל יודה בנ"ד דאין לחוש לקידושין הללו כדי להצריכה גט מספק דע"כ לא הצריך התם ר"ת גט בנדון דידיה. משום דהתם. הקדושין היו חנין ודאי על א' מד' הבנות. כאביי דאמר. קידושין שאינם מסורים לביאה הוו קידושין. הילכך כולהו בעיין גיטא מספיקא וכיון דליכא אלא ספק א'. אי בהא אי בהא. יש לומר דאם שידך מעיקרא א' מהן וכו' השתא נמי לא קידש אלא אותה ששידך מעיקרא דגלוי מלתא הוא דשארית ישראל לא יעשו עולה אבל במקדש שלא אמר לי. הוו ידים שאינם מוכיחות. דלא הוויין ידים. דדברים שבלב אינם דברים: ופשיטא דלא הוו קידושין כלל וכדכתיבנא:
ומה גם שאפילו על דברי ר"ת הנ"ל. רבו כמו רבו החולקים עליו. ה"ה רב סעדיה גאון כחו שכתב הר"ן והרמב"ן והרשב"א ז"ל וכחו שכתב ס"ה ז"ל שאף בבית מדרשו של ר"ת לא עשו מעשה כדבריו. וכדכתבו ההגהות והר"ן ז"ל יעו"ש וא"כ פשיטא: ופשיטא דלא הוו קידושין כלל ועיון בתשובת התשב"ץ בח"ד סי' ד' ובמוהרשד"ם עצמו. שבאה"ע סי' ג' החמיר במשודכת כדכתיבנא: ובסי' ל"א כתב בפי' דאפילו במשודכת אין לחוש. כי דבריו סותרין זה לזה ועיין מ"ש עוד בסי' י"ב ובסי' ב' כתב וז"ל וכן ראיתי להמנות להתיר הבחורה הזאת כי ראיתי כמה טעמים להתיר וכו' ע"כ ע"ש. ובסי' ל"ו כתב וז"ל והטעם שכפי שבעו"ה. ראו עינינו מעשים כאלה וכו' על כן ראוי לצדד ולהקל וכו' ע"כ ע"ש:
וג"כ הרב בטל ס' חוט המשולש בטור ב' שאלה ד' כתב וז"ל ואפילו היתה משודכת עמו מקודם מאחר שבשעת נתינת הקידושין לא נזכר ביניהם ענין הקידושין ועמד וקידש ולא אמר לי. דאין כאן בית מיחוש כמ"ש המבי"יט ז"ל בתשובה סי' קכ"ז וז"ל וטעמא דשידוכין לא אלימי כמדבר על עסקי קידושיה וקידש שהרי אם שידך אשה: ואמר כך אחר לה הרי את מקודשת ולא אמר לי אכתי הוו ידים שאינם מוכיחות.. דדוקא כשהיו עסוקים על עסקי קידושין הוא שכתב שאם אמר מיד סתם. הרי את מקודשת ולא אמר לי דהוויין ידים מוכיחות: והויא מקודשת אבל לא כששידך. ואחר זמן קידש ולא אחר לי דלא לשתמיט חד מן המפרשים לומר דאם שידך ואח"כ קידש.. ולא אמר לי דליהוו קידושין וכו' ע"כ ע"ש: וכן כתב ה"ה דל בשם הרשב"א ז"ל דשידוכין דמקודם לא חשיב כמדבר עמה על עסקי קידושין וכו' ע"כ ע"ש:
והגם שמוהרדב"ז ז"ל בשו"ת שלו שנדפסו מחדש בסי' רצ"ה הוכיח שאם אמר לה הרי את מקודשת. דהגם שלא אמר לי מקודשת טעמא הוא לפי שבנדון שלו איירי שהיה מדבר עמה על עסקי קידושיה וכו' ע"ש: שאם לא היה מדבר עמה על עסקי קידושיה כבר כתב שם בסי' שי"ב דאע"פי שהיתה משודכת לו שאינה מקודשת: וכתב שכן הסכימו הריב"ש והאחרונים ז"ל ע"כ ע"ש:
שמכל הנז"ל אתה למד שבנ"ד דליבא בשעת נתינת הקידושין הללו. לא סא ולא הא שלא נזכר ביניהם ענין קידושין בשעת נתינתם ולא היתה משודכת עמו מקודם כי אם עם בנו שמכ"ש וק"ו. דבהא כ"ע לא פליגי דכיון שלא אמר כי אם הילך קידושין לבתך ולא אחר לי ובהצטרפות כל שאר הרעותות דכתיבנא לעיל דאין כאן בית מיחוש לקידושין הללו וכמאן דליתנהו דמי ושהנערה הזאת מותרת להנשא לכל אדם ואפילו לכהן וכדכתיבנא:
כלל העולה מכל הנז"ל ומכל הני טעמי ומילי מעליותא דכתיבנא דבהא סלקינא וכהא נחתינא. שמכל הני צדדים. חקירות ודרישות. שצדדתי חקרתי ודרשתי. לא מצאתי שום העמדה וקיום כלל לקידושין הללו להצריכה גט אפילו מספק מחמת כמה רעותות וספיקות הנמצא בהם באופן שכמאן דליתנהו הקידושין הללו בעולם מאחר דליכא שום טענה מספקת לשמעון דנ"ד. להיותה מהני לו לזכותו כיון שבמרמה בא אצל אחיו לקדש את בתו סתם. באמרו לו הילך קידושין לבתך. בלתי שמקדמת דנא ידבר עמו על עסקי קידושיה ולבלתי הראות לו מקדמת דנא כתב יד בנו שלא היה חפץ יותר בבתו המשודכת לו כי ראובן הנ"ל בתמימות לבו קיבל הקידושין הנ"ל מידי. בחשבו שהיה נותן לו הקידושין הללו בעד בנו המשודך לבתו הנז"ל ושעשאו שליח לאביו  בעדו וכמו שהעדים מעידים בהצעת השאלה דנא אמר לי ולא פירש למי קידשה עד ששאלו לו לאחר מעשה. למי קידשת אותה,. ושאז השיב לעצמי קידשתיה ואז הראה להם כתב ידו של בנו שלא היה חפץ בה לכונסה לכן אין לחוש כלל לקידושין הללו כדהוכחתי במישור כטוב טעם ודעת בכמה ראיות וטעמים. שאפילו לדעת המחמירים בגיטין וקידושין כשאין ידים מוכיחות שבנ"ד יודו: שאפילו ספק קידושין ליכא להצריכה גט. דשלמא אם קודם המעשה. היה מראה כתב יד בנו שלא היה חפץ בה יותר. ואח"כ היה אומר לאחיו הילך קידושין לבתך. אעפ"י שלא אמר לי אז היה נכנס בהם איזה צד ספק קידושין לסברת המחמירין בדבר ערוה כדכתיבנא אבל עכשיו שלא דיברו כלל בעסקי קידושין קודם מעשה ולא אחר כי אם הילך קידושין לבתך ולא אמר לי וגם לא הראה הכתב של בנו לא לאחיו ולא לעדים כי אם אחר המעשה. מאן ספין ומאן רקיע: להצריכה גט מספק אפילו לסברת הני רבוואתא שמחמירין בדבר ערוה להצריכה גט מספק אף כשאין וידים מוכיחות ובפרט שמלבד כל הנז"ל כמה רעותות אחרות נמצאו בקידושין הנז"ל וכדכתיבנא לכן ראיתי להורות בנדון הלז אפילו למעשה שאין לחוש כלל בקידושין הנז"ל ושהנערה הנז"ל מותרת אפילו לכהן ושאינה צריכה גט כלל., כי כן עלתה מצודתי היום כפי הנלע"ד וה' יצילני משגיאות ויראני מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר: כה דברי זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה פה בק"ק ת"ת ה"י אשר בעיר המהוללה אמשטרדם יע"א החותם בסדר ובשנת ויתמו ימי בכי אבל משה לפ"ק
דוד בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף כן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה שוהאל שטראט