שאלה ד לוי הוציא על יהודה בב"ד ש"ח של חמש מאות זוזים שהלוה לו ויהודה טען ואמר שסך ארבע מאות זוזים היה עיקר ההלואה אבל הק' זווים הם בשביל הרבית שקצצו ביניהם מחמת ההלואה הנז' ולפי זה טוען כי השטר הנז' יהיה כחרס הנשבר שאין בו ממש שהדין נותן כי כל שטר שכלול בו הקרן והרבית ראוי הוא לקורעו וכשמוע לוי הטענה הנז' צעק צעקה גדולה באמרו אם רוצה יהודא להפטר מתשלומי הק' זוזים לפי שהם רבית קצוצה אינו דין שיהיה פטור מלשלם הת' מאות שהם עיקר ההלואה ולפי' שנסתפקתי  אמרתי אלך אל בית מדרשו של שם לראות הדין עם מי ושכמ"ה:
תשובה גרסינן בפרק המניח בב"ק דף ל' ע"ב ז"ל שטר שכתוב בו רבית קונסין אותו ואינו גובה לא את הקרן ולא את הרבית דברי ר"מ וחכ"א גובה את הקרן אבל לא את הרבית ע"כ לשון הגמרא ופירש רש"י ז"ל שיש בו רבית שכתוב בו שלוה ברבית והסכימו כל הפוסקים דקי"ל כחכמים לגבי רבי מאיר דלא קנסינן היתירא אטו אסורא וכך פירש ד"י דאע"ג דקי"ל דהלכה כרבי מאיר בגזירותיו דוקא ולא בקנסותיו עד כאן:
והרמב"ם כתב בהלכות מלוה ולוה פ"ד ז"ל שטר שכתוב בו רבית בין קצוצה בין של דבריהם גובה את הקרן ואינו גובה את הרבית קדם וגבה הכל מוציאין ממנו הרבית קצוצה אבל אבק רבית שהוא מדבריהם אינו גובה מן הלוה למלוה ואין מחזירין אותו מן המלוה ללוה עד כאן:
והרב המגיד כתב על שטר שכתוב בו  רבית גובה את הקרן ואינו גובה את הרבית בריתא כלשונה שם ופסק כחכמים ופרש"י ז"ל שכתוב בו פלוני לוה מפלוני מנה ברבית כך וכך לזמן פלוני עד כאן לשונו וגובה את הקרן יש מי שפירש אפילו מן המשועבדים ואף על פי שהעדים עברו בלאו תורת שטר יש לו ואינן נפסלין בכך לעדות לפי שלאו זה אינו ידוע לכל וסוברין שלא תשימון אינו למלוים ויש מי שפירש גובה את הקרן מבני חורין בדוקא אבל לא מן המשועבדין וגובה מבני חורין בשחייב מודה או בעדים אחרים מעידין על אותה מלוה ודינה כדין מלוה על פה אבל אלו פסולין הן לעדות כיון שרבית מפורשת יש בשטר ולזה הסכים הרמב"ן לפסול העדים בכך אבל פירש הברייתא בדרך אחרת שאין הרבית מפורשת בו ולא ידעו העדים באותו רבית אלא שבאו שנים ואמרו כתב ידן הוא זה אבל רבית היתה שם או שידעו והיו אנוסין מחמת נפשות וכיוצא בזה גובה את הקרן אפילו מן המשועבדים אבל ברבית מפורשת ולא נאנסו העדים הרי הן נפסלין בכך וזה עיקר:
באופן שהרב המגיד ז"ל תפס סברת הרמב"ן לעיקר דברייתא מיירי כשאין הרבית מפורש ולא ידעו העדים שאם ידעו שהיו אנוסים מחמת נפשות ואין להקשות על האי סברא דאם איתא דאין הרבית מפורש אמאי לא גזרו רבנן שמא יגבה גם כן רבית בתורת קרן כי היכי דמתרץ רבי יוחנן בפרק איזהו נשך דבשטרי חוב המקודמין אפילו לרבנן הם פסולים גזרת זמן אחרון אטו זמן ראשון דיש לומר דלא דמי דהתם איגבי מזמן ראשון הכל אסור שטור' שלא כדין כל הממון אבל הכא אפילו שיגבה הכל בשטר הזה לא עביד איסורא בקרן ולא קנסינן היתירא אטו איסורא ע"כ:
אבל רש"י ור"י פירשו דאיירי שהרבית מפורש בשטר דליכא למיחש שמא יגבה הרבית ולפיכך השטר כשר וגובה בו הקרן ואף שהעדים עוברין על לא תשימון לא מפסלי בהכי דמשמע להו לאינשי דלא תשימון היינו במלוה ולוה ובערב כדאמרינן לא תחמוד לאינשי בלא דמי משמע להו:
והרא"ש נמשך אחרי רש"י ותוספות דמיירי ברבית מפורש אבל אם הוא כלול שהשטר פסול ולא גבי ביה כלל כמו שכתבו בטור י"ד בסי' קס"א ובח"מ בסי' נ"ב אלא שבי"ד פירש בד"ה בשאין הרבית מפורש בשטר כלל אלא העדים מעידים אותו על פה ובח"מ שינה לשונו וכתב שהרבית מפורש בשטר:
והרב בית יוסף תמה ביורה דעה וכתב עליו וז"ל ומ"מ לא ידענא למה לא כתב כאן כמו שכתב בח"מ:
והכ"ח ז"ל נתן טפם לשבח על זה השנוי ושניהם עולים לסגנון אחד דבי"ד דנחית הרב לאורויי איסור הרבית נקט האופן שהוא יותר רבותא שאינו גובה הרבית אפילו כשאין הרבית בשטר ומכ"ש כשהרבית מפורש בו ובח"מ דעיקרו לארויי ששטר גמור הוא לגבות בו הקרן נקט רבותא כשהרבית מפורש בשטר דאפילו הכי כשר ומכ"ש כשאין הרבית בשטר ע"כ:
אבל עם כל זה קשה טובא דאיך אפשר לפרושי הברייתא כאוקמתא דאוקים הקור בי"ד דבשטר שאין בו רבית עסקינן דא"כ מאי פריך הגמרא משטרי חוב המוקדמים ומאי קושיא שאני שטר מוקדם שיש פיסול בגופו של שטר עצמו שנעשה מוקדם ומשום הכי דינו שיפסול לגמרי ולא יגבה בו כלל אבל שטר של רבית אין בשטר שום פיסול בגופו דהא אין בו אלא הלואה גרידא והחבית הוא על פה הילכך לא נפסל השטר וגובה זה הלשון של הרב בעל גידולי תרומה:
אבל אפשר לפרש שהרב בעל הטורים משמע ליה הסוגיא הכי דסתם תלמודא קאמר דפלוגתא דרבי מאיר ורבנן הוא אי קנסינן להיתירא משום איסורא או לא ומשמע דפלוגתיהו הוא בכל מעשה שיש בו איסור בין שהוא בגופו של שטר ובין שאינו וא"כ שייך שפיר פלוגתיהו אפילו היכא שאין הרבית בשטר דכיון שההלואה היתה באיסור וקצצו עליה רבית אף על פי שלא כתבו רבית בשטר אלא תנאי היה ביניהם לפני העדים המעידים עליו על פה דר' מאיר סבר גזרינן הא אטו הא ורבנן סברי לא גזרינן ועל זה שאמרו דלרבנן לא קנסינן היתירא אטו איסורה פריך הגמרא משטרי חוב המוקדמים דאמאי קנסינן בהו זמן שני דהיתירא אטו זמן ראשון דאיסורא דאיסור יש בזה המעשה שמקדים הזמן ואיסור יש בזה שמלוה ברבית אף על פי שאינו הרבית בשטר ועלה תירץ ר' יוחנן שבשטרי המוקדמים איכא גזרה שמה יגבה מזמן ראשון דאיסורא משום דלא עבידי אינשי לדקדק אחר זמן החוב אלא סמכי אשטרא ויעלה בידו של זה לטרוף שלא כדין מה שאין כן בשטר זה של רבית דאיירינן ביה דליכא למפסלי כל עיקר בין כשאין הרבית בשטר ובין כשיהיה הרבית מפורש דלא טעו ביה אינשי:
באופן דמצינן לפרושי הברייתא בתרי גווני הנ"ל או כשאין הרבית בשטר כדמוקי הטור בי"ד או כשהרבית מפורש וכדמוקי הטור בח"מ ובזה נחה קושייתו של הרב בעל גידולי תרומ' אבלעם כל זה לישנא דברייתא לא מוכח הכי דקאמר שטר שכתוב בו רבית נראה דהרבית כתוב בו או כלול או מפורש ודלא כדמוקי הטור בי"ד דאיירי כשאין הרבית בשטר וצריך לדחוק ולומר דשטר שכתוב רבית רוצה לומר שטר שכתוב הלואת רבית ולא שהרבית כתוב בו:
ומעתה נבא לדון בנ"ד שלפי הרמב"ן ז"ל וסיע' צדק לוי בטענותיו וגובה הקרן אפילו ממשעבדי כיון דלדידיה השטר לא מפסיל אלא לפי רש"י ז"ל וסיעתיה צריכים אנו לעיין אם כשאמרו אינו גובה אפילו הקרן אמרו כדי שלא לגבות ממשעבדי עפי"ז אותו שטר או דילמא דלא גבי אפילו מבני חרי ויפסיד החוב לגמרי אפילו בהודאת לוה ועדים אחרים:
הנה התוספות ז"ל בפ' המניח בד"ה שטר שיש בו רבית וכו' כתבו, שנראה לר"י שרבי מאיר קונס להפסיד החוב לגמרי כדמשמע לישנא דאין גובה לא את הקרן ולא את הרבית דמשמע דלא גבי כלל וע"ז הקשה ריב"ה אם יפסיד כל חובו לגמרי מצינו הלוה חוטא נשכר ותירץ ר"י דאין זה קושיא כי המלוה שמרויח קנסו בגוף מחמת השבח ומתוך כך יזהר אבל הלוה אין לנו במה לקנוס שתחילתו על מנת לפרוע הוא לוה עכ"ל. וכן כתבו בפרק איזהו נשך דף ע"ב משום דאפילו במלוה על פה רבי מאיר קניס כדקתני בתוספחא דקתני המלוה את חבירו ברבית ובא לפני בית דין קונסין אותו ואינו גובה לא את הקרן ולא את הרבית רוצה לומר שיפסיד המלוה כל החוב אבל באמת לאו מילתא היא דהרי כשהרבית מפורש ס"ל לרבנן דגובה את הקרן והיינו אפילו ממשעבדי וכדכתבו התוספו' בב"ק בדף הנז' ואם כן כשהרבית הוא כלול עם הקרן אית לן למיסק חד דרגא ולומר שאינו גובה הקרן ממשעבדי אבל אה"נ דמבני חרי גבי ומילתא בטעמא הוא דכיון דלרבנן ז"ל לא משבחי שום פיסול בשטר כדאמרינן לעיל דס"ל דלא תשימון משמע להו לאינשי במלוה ולוה אבל לא בעדים וגזרו שלא לגבות הקרן כשכלול הכל יחד דילמא אתי לגבות אף הרבית בתורת קרן אבל לעולם לא קנסו היתירא אטו איסורא וא"כ אף שהשטר פסול אם החייב מודה או שיש עדות אחרת אז אנו גובין עפי' אותה הודאה או עפי' עדות אחרת והוא כמלוה על פה וגובה מבני חרי ותו ליכא למיחש מידי וכן משמע מלישנא דפ' איזהו נשך דפריך על רבנן דאמרי גובה את הקרן אפילו ממשעבדי מההיא דשטרי חוב המוקדמים דפסולים דהיינו פסולים כדי שלא לטרוף מהמשועבדים ור' יוחנן תריץ אפילו תימא רבנן גזרה שמא יגבה מזמן ראשון אבל הכא כשהרבית מפורש דלא אתי לגבות רבית אגב קרן לא גזרינן בהאי שטר וכשר הוא לגבות הקרן אפילו ממשעבדי אבל לא יהיה הפיסול בגוף ההלואה דלא קנסו היתירא וכו':
ובזה אין להאריך כי איננו שייך לעניינינו אבל שמעינן מיהא דכל הפוסקים מדמו לה לשטר מוקדם ובשטר מוקדם לכולי עלמא גובה כשהחייב מודה כמו שכתבו הש"ך והרב בעל כנ"הג עיין שם:
ודכוותא בשטר זה דאיירינן ביה כשהחייב מודה או שיש עדים אחרים שמעידים על הקרן יגבה מבני חרי ואפילו כי רמ"א כתב בשם יש אומרים דאפילו כשהחייב מודה אינו גובה כלום כבר הוכיח הש"ך הנ"ל בח"מ סימן נ"ב דליכא מאן דאמר הכי: וכן כתב בי"ד בסימן קס"א וז"ל אינו גובה אפילו הקרן מבואר בב"י דהיינו בכח השטר אבל אם הלוה מודה בקרן חייב לשלם הקרן ובח"מ בסי' נ"ב מביא רמ"א ויש אומרים שהוא פטור אפילו מקרן אפילו הודה:
העולה בידינו דבנ"ד שהחייב מודה על הקרן חייב לפרוע לו למלוה על פה אבל לא מכח השטר כי פסול הוא לפי שיטת רש"י ותוספת ודעמייהו ז"ל מאחר שכלול הרבית עם הקרן יחד וכל בית דין שיבא השטר הזה לפניו יקרענו לפי שהמלוה עובר בקיומו כדכתבו הפוסקים וג"כ כדי שלא יבא לגבות ממשעבדי וגם כן שלא יבא לגבות הרבית בתורת קרן ולפיכך שקלינן ליה להאי שטרא מעלמא לא שנא אם השטר הזה דנ"ד חתום הוא בעדים ולא שנא אם הוא כתב יד הלוה גרידא כי לפי מנהג התגרים יש יפוי כח בזמן הזה לשטר החתום בכתב יד הלוה כשטר החתום בעדים ולפיכך בכל גוונא קרעינן ליה ויהיה יהודא חייב לשלם הארבע מאות זוזים של עיקר ההלואה ע"פי הודאתו: זהו הנראה לעניות דעתי להלכה ולא למעשה עד יסכים עמי הרב היושב על כסא ההוראה כסאו יהיה נכון עד כי יבא ינון אכי"ר:
תם ונשלם בשלהי כסליו התקס"ז לפ"ג
הצעיר רפאל עמנואל אוהב ן' דנא ס"ט