שאלה ראובן עשה לו טלית בת שתי חתיכות ותפורה באמצע ואחר שנתכסה בה כמה שנים נחלקה התפירה כולה לשתי חתיכות וחזר ותפרה בלתי התרת ציציותיה וכשנודע הדבר נחלקו החברים לשלשה כתות כת אומרת שאין תיקון לטלית זאת זולת אם יתירו כל ארבע ציציותיה מפני שהיא פסולה משום תעשה ולא מן העשוי בפיסול והשניה גוזרת שדי בהתרת שתי ציציות שבחתיכה אחת משתי החתיכות שהרי כל חלק וחלק היה ראוי להוסיף עליו שתי ציציות. והשלישית מתרת הטלית כמות שהיא עתה בלי שום שנוי כיון שבשעה שהטילו בה הציציות היתה כשרה ובדיעבד עשה ראובן מה שעשה. ועתה מה נכבד היום רעיוני העירוני השב רוחי לא נתנוני עד הרימותי ידי לבי ובשרי אקום אתנשא כארי הנכנס בחבורה הלא הוא אהובי והוא כלבי חכם עדיף מנביא כלביא יקום החכם הנעלה כמה"רר אברהם פי"רננדיס נר"ו יאיר עינינו בתורתו עם הדרישה והפרישה בפסק דינו ובחידודו ובשינונו בנדון הלז ומה"תמש:
תשובה ראיתי חד מן קמייא ראשון שבחבורה בקי בשיתא סידרי ובהוויות אביי ורבא מסיק שמעתתא אליבא דהלכתא נאה דורש ונאה מקיים הלא הוא אהובי אשר כנפשי החכם הנעלה כמהר"ר יצחק סרוקו נר"ו לשאול ממני הבעיר הגיע ואף על פי שספרי הפוסקים ואור עיני הגמרא אין עמי מכל מקום תורה היא וללמוד אני צריך ולהפיק רצונו ולצאת ידי חובתי אחווה לו דעי וזה התחילי בסעתא דשמייא אחר שחפשתי בחיפוש אחר חיפוש עד מקום שידי יד כהה מגעת יגעתי ומצאתי שמקור דין זה הולך וסובב על ההיא דמנחות בפרק התכלת דף מ"א וזה לשונו אמר רחבה אמר רבי יהודה טלית שנקרע חוץ לשלש יתפור תוך שלש לא יתפור תניא נמי הכי טלית שנקרע חוץ לשלש יתפור תוך שלש רבי מאיר אומר לא יתפור וחכמים אומרים יתפור ושוין שלא יביא אפילו אמה על אמה ממקום אחר ובה תכלת ותולה בה ושוין שמביא תכלת ממקום אחר ותולה בה ובלבד שלא תהא מופסקת עכ"ל הגמר' ופירש רש"י ז"ל ממקום אחר מטלית אחרת ויש בה תכלת ותולה בה משום דעל כנפי בגדיהם בעינן וכנף זה לא היה מבגד זה בשעת  עשייה: ושוין שמביא תכלת מתיר ציצית מטלית אחרת ותולה בה והכא ליכא ולא מן העשוי דהא צריך לחזור ולכורכה ולתקנה כאן כבתחילה: הבאתי פירושו מפני שיש חילוק בטעם הפיסול בינו ובין הרמ"בם לר"שי טעם הפיסול מפני שכנף זה לא היה מבגד זה בשעת עשייה ולהר"מבם מפני שדומה למי שנעשית מאליה וכן פירש הרב המגיד שם וזה לשון הרמ"בם בהלכות ציצית פרק א' הלכה י"ג וציצית שנעשה מן העשוי מקודם פסול כיצד הביא כנף שיש בה ציצית ותפרה על הבגד אפילו שבאותה כנף אמה על אמה פסול שנאמר ועשו להם ציצית לא מן העשוי שהוא דמה למי שנעשית מאליה וכו' וכן פסק הרב בית יוסף בשולחנו הטהור בהלכות ציצית סימן ט"ו הלכה ב' לשונו אינו יכול ליקח הכנף כמו שהוא עם הציצית ולתופרו על הבגד משום דעל כנפי בגדיהם בעינן וכנף זה לא היה מבגד זה בשע' עשייה ע"כ:
וקודם שנבא להשיב על נדון דידן צריך לחקור אם ראובן רוצה להניח הטלית כמו שהוא כל חתיכה לבדה להשתמש בה הואיל דיש בה שיעור טלית מה דינו אם אמרינן שדי לו בהטלת שני ציציות או דילמא לא סגי בהכי אלא צריך שיתירו גם כן השנים שנשתיירו בו מפני שהיו עשוים לטלית אחר והוא פסול משום תעשה ולא מן העשוי נראה לי שדי לו בהטלת שני הציציות מפני שהשנים שנשארו בחתיכה הם כשרי' וכן היא סברת הרש"בא שאלה רי"ז וזה לשונו שאלת טלית מצוייצת כהלכתה וחלוקה לשתים ובכל חלק יש בו שיעור להתעטף ונשארו בכל חלק מן הציציות אחת או שתים יש בהם משום תעשה ולא מן העשוי מדתניא הביא כנף שיש בה ציצית וחפרה בבגד אפילו יש בכנף אמה על אמה פסולה שנאמר ועשו להם ציצית ולא מן העשוי או נאמר דהתם דוקא משום דצריכה לאחרת ואין רצונו להתעטף באותו כנף לבדו:
תשובה מסתברה דאין בזה משום תעשה ולא מן העשוי שאם אתה אומר כן טלית שנקרע ממנו קצתה תהא פסולה אלא אם כן התיר כל ציציותיה דכיון דהלכו להם מקצתן שהכשירוה מתחיל' כשתולה בה ציציות אחרי להשלים ארבע הוו להו קמאי מן העשוי וליתא דהא תניא טלית שנקרע חוץ לשלש יתפור תוך שלש רבי מאיר אומר לא יתפור וחכמים אומרים יתפור ושוין שלא יביא אפילו אמה על אמה ובה תכלת ויתלה בה ושוין שמביא תכלת ממקום אחר ותולה בה אלמא ציציות של שאר הכנפים לא נפסלו משום תעשה ולא מן העשוי אף על פי שנקרע וניטל מקצתה וכיון שכן מה לי אם נקרע ממנה מקצתה או חלוקה לשתים הכל דין אחד וטעם אחד וכאן כשר דאין כאן משום תעשה ולא מן העשוי עכ"ל הרש"בא וכן פסק הרב בית יוסף כסברתו בספר הקצר שלו סימן ט"ו סעיף ג' טלית מצוייצת כהלכתה שחלקוה לשתים ובכל חלק יש בו שיעור להתעטף ונשאר לכל אחת מהם ציצית אחת או שתים אין בו משום תעשה ולא מן העשוי עכ"ל הרי דלפי הני רברבי שני הציציות שנשארו בכל חלק הם כשרים אם כן בנדון דידן בטלית זה שנחלקה לשתים אם היה מניחו כך לא היה צריך אלא להטיל בו שני ציציות מחדש שהרי השנים שנשארו הם כשרים ועכשיו שתפרו אין לו לפי עניות קובר דעתי תקנה זולתי זאת שצריך להתיר הציציות של חלק אחת כמו שגזרה הכת השניה שהאמת עמה ויתפרם מחדש ואחר כך עושה שני הציציות בחלק השני שהוא כמו תוספת לראשון וכן כתב בעל באר היטב בשם המגינים מגן אברהם ומגן דוד וזה לשונו של מגן אברהם בסימן הנזכר אחר שהביא סברת הרש בא בשאלה הנזכר למעלה הביא סברת הרב בית חדש ונשא ונתן על דבריו ובסוף דבריו כתב דמותר לתופרה דהתפירה אינו מבטל הכנף וכו והרי אני מביא כל דבריו כל דבר ודבר בשם מי שאמרה כדי שבנקל יוכל המעיין לראותם ולא יצטרך לבקשם בספרו וזה לשונו של מגן אברהם בסימן הנזכר לעיל הבית חדש כתב דפסול כשתופרה באחרת דכשמתחיל לתפור נתבטל הכנף ואין לכל חלק אלא שלש' כנפות וכשתחזור ותופרה כולה הוי ליה תעשה ולא מן העשוי עכ"ל ולי נראה דכשר דהא בהדי' אמרינן בגמ' נקרע חוץ לשלש יתפור ומה לי בקרע חתיכה ממנה ותופרה או חלוקה לשנים וכ"כ הב' בשם הרש"בא והטעם דכשמתחיל לתפור נעשו שניהם בגד אחד ועוד הא אמרינן בסימן י' ס"ג אע"פ שתפר כנפות טליתו לא נפטרה משמע דהתפירה אינה מבטל הכנף ועיין בנ"י לכן נ"ל דמותר לתופרה עכ"ל. וגם מגן דוד כתב כן וז"ל אין בו משום תעשה ולא מן העשוי דהציציות שנשארו אין שום פסול עליהם והטעם בב"י בשם תשובת הרש"בא וכו' וכתב בסוף דבריו אלא שבזה שנחלק לשנים צריך להתיר הציצית של חלק אחד מהם ואחר שיתפרם יחד הוי זה החלק שאין בו ציצית כמו תוספת על חלק הראשון שיש בו ציצית דהרי יש בו חלק שראוי להתעטף ואחר כך עושה ציצית מחדש בחלק השני שהוא תוספת לראשון כנ"ל עכ"ל וכן כתב בעל הלכה ברורה בשם המגינים ואע"פ שהרב בית חדש חולק בזה וז"ל דוקא כשמתעטף בכל חלק לבדו אבל אם מצרף לכל חלק חתיכה אחרת אפילו אין בחתיכה אחרת שום ציצית יש בראשונות משום תעשה ולא מן העשוי שהרי כשהתחיל לתפור האחרת בקרן אחד נתבטל אותו הכנף ואין שם אלא ג' כנפות וכשתופרה אחר כך כולה נעשית בת ד כנפות ואיכא בראשונות משום תעשה ולא מן העשוי עכ"ל כבר חלקו עליו המגינים וכדי הם לסמוך עליהם הכלל העולה מכל זה שהציציות שנשארו בכל חלק הם כשרים וטובים וטלית זה שנחלק אם היה מניחו כך לא היה צריך אלא להטיל בו שני ציציות מחדש ועכשיו שתפרם יחד צריך להתיר הציציות של חלק אחד כמו שגזר הכת השניה וכן דעתי נוטה אלא שאני מוסיף עוד שצריך שיתפרם מחדש השני החתיכות ואחר כך עושה הציציות מחדש בחלק השני שהוא כמו תוספת לראשון הנרא' לפי עניות דעתי כתבתי להלכה אבל לא למעש' עד שיסכים עמי מורינו ורבינו היושב על כסא ההורא' וכסאו יהיה נכון לעולמי עד נכתב ונגמ' בסדר ובשנת ולהורות את בני ישראל לפ"ג:
כ"ד הצעיר אברהם פירננדיס ס"ט: