שאלה נו ראובן בא לקנות מאת שמעון ק"ן ליטרין של משי וכשבאו לקצוב ערכה אמר לו ראובן באיזה סך הוא הליטרא של המשי שאני רוצה לקנות ממך זה הסך של ק"ן ליטרין השיבו שמעון כל ליטרא וליטרא היא בט"ז זהובים ואם תרצה לראותה תלך אל חנות לוי כי גם אליו מכרתיו לערך הנ"ז ותראינה ואם תרצה לקנות ממני לערך הנ"ז תבא אצלי הלך ראובן אצל לוי וא"ל אמת הדבר שקנית המשי מאת שמעון בסך הנ"ז א"ל אין ועל פי זה חזר ראובן וקנה המשי משמעון לערך זה ואחר שעברו ח' חדשים תבע ראובן לשמעון בפני ב"ד וטען עליו באמרו כי נתברר הדבר לו שהמשי הנ"ז שהראה לו לוי מעולם לא קנאה משמעון אלא שמעשה שהיה כך היה ששמעון ולוי קנו כל המשי הנזכר ונשאר מקצתה ביד שמעון ומקצתה ביד לוי כדי למכור אותה לאחרי' והן היום טוען ראובן ואומר לשמעון אילו הייתי פוחת מדבריך בסך שאמרת והייתי נותן לך בפחות מהערך אפילו פרוטה היה הדין עמך אמנם להיות שאמרת לי שלוי קנה ממך המשי לערך זה הודיתי לדבריך ליתן לך סך זה גם אנכי לפי שאני יודע שלוי בקי במין סחורה זה יותר ממני אבל מאחר שנתגלה הדבר ששניכם דברתם שקר וכזב כי לא היו דברים מעולם שלוי קנה המשי ממך ולהיות שהייתם שותפים רמיתם אותי לכן אני תובע ממך שתנכה לי מהערך הנזכר כמו שיאמרו הסוחרים שהיתה שוה הליטרא של משי אותו זמן השיב לו שמעון אמת הדבר שלוי היה שותף עמי אמנם לא רמיתיך בערך ששאלתיך שהאמת הוא שלזה הערך ויותר מכרתי לסוחרים אחרים ועוד כי אני כבר הזכרתי לך סכום המקח ולכן איני רוצה לנכות לך אפילו שוה פרוטה וראובן טוען שאינו רוצה לשלם לו עד שיפחות מהערך הנ"ז לכל מראה עיני הב"ד ונתעצמו שניהם יחד ובאו לבית מדרשו של שם כי על כן יורינו המורה הדין עם מי ושכ"מה:
תשובה ראו ראינו את השאלה על עניין הריב שנפל בין ראובן ושמעון על דמי המשי ומן הנראה דבר זה תלוי בדיני אונאה וכיון שכן צריכין אנו לחקור דיני האונאה כללותיה ופרטותיה ודקדוקיה והזמן שיש למתאנה לתבוע אונאתו. וגם כן צריך לחקור ולידע אם כבר נתן הלוקח המעות או לא נתן שכפי השתנות העניין ישתנה הדין ולזה צריכין אנו לשוט בים התלמוד ולחקור באמתחות ספרי הפוסקים זכרונם לברכה אשר מימיהם אנו שותים ונשאל מהעוזר האמיתי יהיה בעזרנו וזה החילנו בעזרת צורינו וגואלנו:
עיקרא דהאי מילתא איתא בבבא מציעא פרק הזהב (דף מ"ט ע"ב) משנה ז"ל האונאה ארבעה כסף מעשרים וארבעה כסף לסלע שתות למקח וכו'. ובגמרא איתמר רב אמר שתות מקח שנינו ושמואל אמר שתות מעות נמי שנינו שוי שיתא בחמשה שוי שיתא בשבעה כולי עלמא לא פליגי דבתר מקח אזלינן ואונאה הויא כי פליגי שוי חמש' בשיתא ושוי שבעה בשיתא לשמואל דאמר בתר מעות אזלינן אידי ואידי אונא' הוי לרב דאמר בתר מקח אזלינן שוי חמשה בשיתא ביטול מקח הויא שוי שבעה בשיתא מחילה הויא ושמואל אמר כי אמרינן מחילה וביטול מקח היכא דליכא שתות משני צדדים אבל היכא דאיכא שתות מצד אחד אונאה הויא וכו' תניא כוותיה דשמואל מי שהוטל עליו ידו על העליונה כיצד מכר לו שוה ממש בשש מי נתאנה לוקח יד לוקח על העליונה רצה אומר תן מעותי או תן לי מה שאניתני מכר לו שוה שש בחמש מי נתאנה מוכר יד מוכר על העליונה רצה אומר לו תן לי מקחי או תן לי מה שאוניתני:
ופירש רש"י ז"ל האונאה ארבעה כסף. מעות כסף שהם שש בדינר מעשרים וארבעה כסף לסלע אם יהיה המקח בדמי סלע שהוא כ"ד מעות דהשתא הויא אונאה שתות למקח חייב להשיב לו כל אונאתו ארבעה כסף: שתות מקח שנינו דוקא קתני מתני' שתות למקח שאם האונאה שתות לשוייו של מקח הויא אונאה אבל אם פחות או יותר היא אף על פי שישנה שתות אצל מעות שנתן זה אין זה קרוי שתות להיות בו דין אונאה וזהו דין אונאה שתות להיות המקח קיים ואין אחד יכול לחזור אלא מחזיר אונאה אבל אם פחות משתות מחילה היא ואין מחזיר לו כלום ואם יותר על שתות שניהם חוזרין אפילו רצה להחזיר  לו אונאה הרשות ביד שניהם לחזור הכי מוקמינן לה לקמן: שמואל אמר שתות מעות נמי שנינו מתני' דקתני שתות למקח לאו אשויו של מקח דוקא קאי אלא כל התנאי קרוי מקח בין מעות שניתנו בו בין דמי החפץ וכל צד שאתה מוצא שם שתות אונאה בין לצד מעות בין לצד שויו של חפץ יש שם אונאה ואין כאן לא מחילה ולא ביטול מקח והשתא מפרש פלוגתייהו: שוי שיתא בחמשה. ונתאנה מוכר או שוי שיתא בשבעה ונתאנה לוקח: כולי עלמא בין לרב בין לשמואל אונאה הוא דהא שתות היא לצד מקח ושמואל שתות מעות נמי קאמר וכל שכן שתות מקח: כי פליגי שוי חמשה בשיתא ונתאנה לוקח בזוז שהוא חומש למקח ויותר משתות הוא זה אבל אצל מעות שנתן שתות הוא אי נמי שוי שבעה בשיתא ונתאנה מוכר בזוז לגבי מקח אין כאן שתות אלא שביעית ופחות משתות היא ולגבי מעות הוי שתות: אידי ואידי בין שוי שבעה בשיתא בין שוי חמשה בשיתא: משני צדדין. באחד משני צדדין: תניא כוותיה דשמואל דבין שתות מקח בין שתות מעות: מי שהוטל עליו מי שהאונאה עליו מי שנתאנה: שוה שש בחמש שתות מקח שוה חמש בשש שתות מעות:
וגרסינן תו התם (דף נ' ע"ב) אמר רבא  הילכתא פחות משתות נקנה מקח יותר על שתות ביטול מקח שתות קנה ומחזיר אונאה וזה וזה בכדי שיראה לתגר או לקרובו תניא כוותיה דרבא אונאה פחות משתות נקנה מקח יתר על שתות בטל מקח שתות קנה ומחזיר אונאה דברי רבי נתן רבי יהודה הנשיא אומר יד מוכר על העליונה רוצה אומר לו תן לי מקחי או תן לי מה שאניתני וזה וזה בכדי שיראה לתגר או לקרובו: ופרש"י ז"ל הילכתא פחות משתות נקנה מקח לאלתר: יתר על שתות בטל מקח. ושניהן חוזרין שתות קנה ואין אחד מהן יכול לחזור: ומחזיר אונאה ולית ליה לרבא ידו על העליונה דמתני' דסבירא ליה כרבי נתן דברייתא דקיימא לן רבי נתן דיינא הוא ונחית לעומקא דדינא בפרק הבית והעלייה: וזה וזה אונאה וביטול מקח: יד מוכר על העליונה אם נתאנה מוכר והוא הדין אם נתאנה לוקח יד לוקח על העליונה והכי מוקמינן  לה לקמן מאי דשייר במתני' תני בברייתא וזה וזה אונאה וביטול מקח:
העולה לנו מזאת הסוגיא דשתות הויא אונאה ומחזיר לו האונאה והמקח קיים פחות משתות הויא מחילה לאלתר יותר משתות אפילו בכל שהוא המקח בטל והא דשתות הויא אונאה הוא בין שיהיה שתות מקח בין שיהיה שתות ממון דהלכ' כשמואל. וכן פסקו כל עמודי ההוראה. הראשון שבקדושה הנשר הגדול הרי"ף זכרונו לברכה ז"ל והילכתא כשמואל דתניא כוותיה. ויש לדקדק למה הוצרך הרי"ף ז"ל לפסוק כשמואל מן הטעם דתניא כוותיה והלא כלל גדול הוא בידינו דהלכה כשמואל בדיני. ואם כן אין אנו צריכין טעם אחר נראה לנו לתרץ דבר זה בנקל דגירסת הרי"ף ז"ל אינו כגירסת התלמוד שבידינו שהיא מחלוקת רב ושמואל אלא גירסתו היתה שהיא מחלוקת רב כהנא ושמואל וכן היא גירסת הרב המגיד ז"ל כמו שנכתוב לקמן בע"ה. ואז אינו מועיל האי כללא דהלכה כשמואל בדיני דזה הכלל אינו אלא כשחולק עם בר פלוגתיה דהיינו רב אבל כשחולק עם אחר לא כמו שכתבו בעלי הכללים ז"ל וכי אמרינן הלכה כפלוני בדיני וכפלוני באסורי דוקא כנגד בר מחלוקתו כגון רב כנגד שמואל ורב נחמן כנגד רב הונא אבל אם נחלק עם אחר לא ע"כ ולזה הוכרח הרי"ף ז"ל לומר דטעמא דהלכה כשמואל הוא משום דתניא כוותיה: ועל מימרא דרבא כתב וכן הילכתא:
ואחריו החזיק הרמב"ם ז"ל בהלכות מכירה פרק שנים עשר הלכה ב' ג' וד' ז"ל וכמה תהא הונייה ויהיה חייב להשיב. שתות בשוה. כיצד הרי שמכר שוה שש בחמש. או שוה שבע בשש או שוה חמש בשש. או שוה שש בשבע הרי זה הונייה ונקנה המקח. וחייב המאנה לשלם את ההונייה ולהחזירה כולה למתאנה: היתה ההונייה פחות מזה בכל שהוא. כגון שמכר שוה ששים דינר בחמשים ופרוטה אינו חייב להחזיר לו כלום שכל פחות משתות דרך הכל למחול בו: היתה ההונייה יתירה על השתות בכל שהוא. כגון שמכר שוה ששים בחמשים פחות פרוטה בטל מקח והמתאנה יכול להחזיר החפץ ולא יקנה כלל. אבל המאנה אותו אינו יכול לחזור אם רצה זה וקבל. ואף על פי שבטל המקח ע"כ: ונלענ"ד שעד כאן הוא סיום הדין של אבל המאנה אינו יכול וכו' וצריך להיות כאן נקודה. ומכאן ואילך מתחיל די אחר והוא אין המאנה חייב להחזיר וכו' ואינו נקשר עם הדין הקודם. וראייה לדברינו שהרב המגיד התחיל דיבור אחר אין המאנה חייב להחזיר וכו' ועוד ראייה אחרת שהרב בית יוסף ז"ל בשלחנו הטהור בח"מ סימן רכ"ז ס"ה כתב דין זה בסעיף מיוחד לבדו דוק ותשכח וק"ל:
וכתב הרב המגיד ז"ל זה לשונו כמה תהיה אונאה ויהיה חייב וכו' כתב המחבר ארבע צדדין שנים מהם מוסכמים בגמרא והם שוה שש בחמש ושוה שש בשבע אבל שוה חמש בשש או שבע בשש מחלוקת שמואל ורב כהנא שם בהזהב פסק שמואל דתניא כוותיה וכן כתוב בהלכות ע"כ:
ויש לדקדק על מה שכתב הרמב"ם ז"ל בהלכה ג' היתה ההונייה פחות מזה בכל שהוא כגון שמכר שוה ששים דינר בחמשים ופרוטה וכו' דלפי החשבון נתאנה המוכר יותר משאם מכר שוה שבע בשש. וכשמכר שבע בשש כתב בהלכה הקודמת דהוי הונייה וחייב לשלם המאנה את ההונייה. וכאן שההונייה יותר כתב דהוי מחילה וכבר תמה על זה הרב המגיד ז"ל והאריך ליישב דברי רבינו. ובסוף דבריו כתב ז"ל ועל דרך האמ' שאין זה כדאי והדבר צריך עיון והעיקר שראוי להיות לשונו שוה שבעים בששים ופרוטה ומה שנמצא בספריו טעות סופר ע"כ ובודאי שזה הוא הדרך יותר ישר ממה שנכניס עצמינו בקופא דמחטא וכן כתב הרב בית יוסף ז"ל בשולחנו הטהור בסימן הנזכר ס"ג וגם בבדק הבית כתב נוסחת הרב המגיד ולא נחלק עליו:
וכן פסק הר"אש ז"ל בפסקיו בפרק הזהב ז"ל והילכתא כוותיה דשמואל דקיימא לן הילכתא כוותיה בדיני ועוד דתניא כוותיה ועוד ראייה מהנהו תרי עובדי דוורשי ודכיפי דקאמר אתן שית ואתבעי לדינא מסתמא כוונתו היתה להוציא ממנו ולקיים המקח ולרב כהנא המקח בטל דהוי חומש המקח: אמר רבא הילכתא פחות משתות נקנה מקח ולאלתר הויא מחילה יתר על שתות בטל מקח ויכול המתאנה לבטל המקח וכו' שתות קנה ומחזיר אונאה וכו' וכן הילכתא:
רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל גם כן פסק כשמואל וכרבא בטור ח"מ סימן רכ"ז ס'"ג ז"ל כמה תהיה האונאה שחייב להחזיר שתות בין שתות במקח כגון שמכר שוה ששה בשבעה ונתאנה לוקח או שמכר שוה ששת בחמשה ונתאנה מוכר בין שתות במעות כגון שמכר שוה חמשה בששה ונתאנה לוקח או שמכר שוה שבעה בששה ונתאנה מוכר באחד מאלו המקח קיים ומחזיר האונאה היתה האונאה פחותה מכן כל שהוא כגון שמכר שוה ששים דינר בחמשים דינר ופרוטה או בשבעים פחות פרוטה אינו חייב להחזיר שפחות משתות אדם מוחל וכו' היתה האונאה יותר על שתות כל שהוא כגון שמכר שוה ששים בשבעים ופרוטה או בחמשים פחות פרוטה אין כאן חזרה וכו' ע"כ: וכן פסק הרב בית יוסף ז"ל בביתו ביתה יוסף ובשלחנו הטהור בסימן הנזכר ס' ב' ג' וד':
ובזה נבוא להשיב לשואלינו דבר. מה שטוען ראובן שינכה לו שמעון מהערך הנזכר כמו שיאמרו הסוחרים שהיתה שוה הליטרא של אותו המשי באותו זמן. צריך לחקור ולדקדק בכמה נתאנה ראובן אם הוא שתות בשוה בין שתות במקח בין שתות בממון דהוי אונאה אז הדין עם ראובן וחייב שמעון לשלם לו את האונאה ולהחזיר' כולה דהלכה כשמואל והלכה כרבא אבל אם הוא פחות משתות אפילו בכל שהוא הדין עם שמעון ואינו חייב להחזיר לו כלום שכל פחות משתות הויא מחילה. ואם הוא יותר משתות בכל שהוא הוי ביטול מקח. וראובן יכול להחזיר המשי ולא יקנה כלל אבל אינו יכול לתבוע ממנו שישלם לו מה שנתאנה. ואם רצה ראובן לעמוד במקחו אי שמעון יכול לחזור כיון שרצה ראובן וקבל ואף על פי שהמקח בטל. כמו שהוכחנו בבירור מן הסוגיא ומעמודי ההוראה זכרונם לברכה:
ועתה צריכין אנו לידע שמה שכתבנו שכשהאונאה הוא שתות בשוה שהמקח קיים ומחזיר האונאה וכשהוא יותר משתות בכל שהוא שהמקח בטל הוא דוקא כשבא המתאנה לתבוע אונאתו בתוך זמנו אבל אם לא תבעו אלא אחר שעבר הזמן אפילו קנה שוה מאה במאתים מקחו קיים ואין צריך המאנה להחזיר לו כלום. ולבאר כמה זה הזמן שיש למוכר או ללוקח לתבוע אונאתו או לבטל המקח. צריכין אנו לחקור בש"ס ובספרי הפוסקים ז"ל שמהם תצא תורה. והשם יהיה בעזרנו להוציא הדין לאמיתו:
דבר זה הוא משנה בפרק הזהב (דף מ"ט ע"ב) ז"ל עד מתי מותר להחזיר עד כדי שיראה לתגר או לקרובו: ופירש רש"י ז"ל עד מתי מותר להחזיר. מי שנתאנה והא דנקט לשון מותר לאשמועינן דליכא אפילו מי שפרע להחזיר המקח או שיתן לו אונאתו עד כדי שיראה המקח לתגר או לאחד מקרוביו אם שהא יותר מחל על אונאתו: ובגמרא (דף נ' ע"ב) אמר רב נחמן לא שנו אלא לוקח אבל מוכר לעולם חוזר: ופירש רש"י ז"ל אלא לוקח שמקחו בידו ויכול להראותם: מוכר שאין בידו מה להראות ולימלך אינו מכיר באונאתו עד שיראה טלית אחרת כדמותה נמכרת בדמים יקרים הילכך לעולם חוזר אם לא נתייקרו טליתות בינתים:
נקטינן מהכא שהלוקח אין לו זמן יותר לתבוע אונאתו אם הוא שתות בשוה או לבטל המקח אם הוא יותר משתות אלא עד כדי שיראה לתגר או לקרובו והמוכר יכול לתבוע האונאה אם הוא שתות בשוה או לבטל המקח אם הוא יותר משתות עד לעולם: וכן פסק הרי"ף ז"ל שאחר שכתב מימרא דרבא כתב וכן הילכתא כמו שכתבנו למעלה ואחר כך הביא מאמר רב נחמן. וגם הרמב"ם ז"ל כן פסק בפרק שנים עשר מהלכות מכירה הלכה ה' וו' ז"ל עד מתי יהיה לו לחזור ולתבוע ההונייה או לבטל המקח. עד כדי שיראה לתגר או לקרובו ואם שהא יותר מזה אפילו לקח שוה מאה במאתים אינו חוזר: במה דברים אמורים בלוקח שהרי המקח בידו ומראהו אבל המוכר חוזר בהונייה לעולם ואין צריך לומר בביטול מקח. שאינו יודע דמי זה שמכר עד שיראה כמותו שנמכר בשוק וכו':
גם הר"אש ז"ל פסק כן בפסקיו בפרק הזהב. וכן פסק רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל בטור ח"מ סימן רכ"ז ס"ח ז"ל עד מתי יכול לחזור ולתבוע אונאתו בשתות ולבטל המקח ביותר משתות עד כדי שיראה המקח לתגר או לקרובו ואם שהא יותר אפילו אם לקח שוה מנה במאתים אינו יכול לחזור ולא לשאול אונאתו ע"כ. כן פסק הרב בית יוסף זצ"ל בסימן הנזכר סעיף ז':
נמצינו למדין ממה שכתבנו שאם שהא הלוקח לתבוע אונאתו יותר מזמן שהיה לו להראות מקחו לתגר או לקרוביו אפילו נתאנה בכמה אין יכול לתבוע אונאתו ולא לבטל מקחו. לפי זה אנו צריכין לידע בנדון דידן אם עדיין הוא בתוך זמנו ומן הנראה מדברי השאלה כבר עברו ח' חדשים ומסתמא כבר חלף הלך לו זמנו ואבד זכותו אך כיון שלא מצאנו לא בתלמוד ולא לאחד מהפוסקים ז"ל זמן מוגבל בכדי שיראה לתגר וכו' אלא מה שכתבו התוספות ז"ל על המשנה הנ"ל ז"ל בכדי שיראה לתגר או לקרובו וא"ת אם כן נתת דבריך לשיעורים דפעמים שהם רחוקים ממנו ופעמים שהם קרובים. וי"ל דלעולם יש שיעור אחד לפי מה שמצוי רוב פעמים שיוכל להראות לתגר או לקרובו ואם הם קרובים או רחוקים בשביל כך לא יתנו לו שהות לא פחות ולא ולא יותר עכ"ל אם כן בנדון דידן הכל לפי ראות עיני הדיין אם יראה לו לפי מה שמצוי רוב פעמים שכבר עבר זמנו אבד ראובן זכותו. ואם ימצא שעדיין הוא בתוך זמנו לפי רוב המצוי אז יפסוק הדין כמו שכתבנו למעלה שאם ההונייה שתות בשוה בין שתות מקח בין שתות ממון חייב שמעון לשלם לו האונאה כולה. ואם הוא יתר משתות אפילו בכל שהוא יכול לבטל המקח ואם ירצה יעמוד במקחו ואין המוכר יכול לחזור כיון שרצה זה וקבל ואם לא היה שם אלא פחות משתות לאלתר הויא מחילה ואין משגיחין בזמן:
ועדיין יש דרך אחרת להפוך בזכות ראובן דנ"ד אף אם ימצא שבזמן ארוך כזה הנזכר בשאלה היה יכול להראות מקחו לתגר או לקרובו והוא אם יברר הלוקח שאחר הלקיחה היה לו אונס באופן שלא היה יכול להראות מקחו לתגר וכו' שאז יכול לתבוע אונאתו או לבטל המקח אפילו אחר זמן רב כמו שכתב הטור ז"ל בשם אביו בסימן הנזכר ס"ט ז"ל לשון א"א הרא"ש ז"ל ואם נתעצל ולא חקר לידע אם נתאנה בלא עיכוב אונס מוחל על אונאתו ע"כ. ויש לדקדק בלשונו שאם מברר שאירעו אונס יכול לחזור בו עדיין עכ"ל הטור ז"ל והרב ב"י ז"ל כתב על זה ז"ל ומ"ש רבינו ויש לדקדק בלשונו שאם מברר שאירעו אונס יכול לחזור בו עדיין איני יודע למה הוצרך רבינו להוציאו מדיוק לשונו שהרי מבואר בדבריו ע"כ. וכן פסק מר"ן בשלחנו הטהור בסי' הנזכר סוף ס"ז ז"ל ואם יברר שהיה לו אונס וטל כן לא חקר בתוך זמן זה לידע אם נתאנה יכול לחזור בו עדיין ע"כ. וגדולה מזאת מצאנו בסמ"ע שאם נאנס ולא חקר אפילו עבר האונס עדיין יכול לחזור וז"ל ואם יברר שהיה לו אונס וכו' בפרישה כתבתי והוכחתי מלשון הטור בשם הר"אש דאם אחר הלקיחה היה לו אונס שלא היה יכול לחקור מיד אחר שיווי מקחו אעפ"י שעבר האונס אח"כ ולא הראהו לתגר מ"מ יכול לחזור עדיין ולהתנצל ולומר מתחילה אירע לי אונס ואח"כ לא עלה על דעתי לחקור עד עתה ע"ש ע"כ וז"ל הפרישה לשון א"א הר"אש וכו' שם בפרק הזהב אהא דאמר ר"נ ל"ש אלא לוקח וכו' ויש לדקדק בלשונו שאם מברר וכו' ז"ל הב"י ז"ל ואינו יודע וכו' ולי נראה שדקדק ולימד מדברי הר"אש דאם אירעו אונס מתחילה אף דעבר ונתעצל האונס אח"כ קצת עדיין יכול לחזור בו ולומר מחמת האונס שבתחילה נשתכח הדבר מדעתי אח"כ ודקדק זה מדבריו מדכתב ואם נתעצל בלא עיכוב אונם דהוא כפל לשון דאם אירעו אונס לא הוה נתעצל אלא ודאי הכי קאמר דדוקא אם נתעצל בלא עיכוב אונס כלל דהוא הוא דאינו חוזר וק"ל ע"כ:
ואפילו איחר זמן תביעתו בלא אונס כלל עם כל זה יכולין אנו להפוך בזכות ראובן ממקום אחר והוא שעדיין לא נתן המעות כמו שמוזכר בשאלה וראובן טוען שאינו רוצה לשלם לו עד שיפחות לו מהערך הנז"ל וכו' דאז יכול לתבוע אונאתו או לבטל המקח במגו דיכול לומר נתתי יכול לומר לא נתרציתי כמו שכתב הר' ברוך מרי"גנשבורק ז"ל הביא דבריו מהר"ם ריקאנטי ז"ל בסימ' שפ"ד ז"ל כתב הרב ברוך  מרי"גנשבורק דהא דאמר' אונאה גבי לוקח וביטול מקח כדי שיראה לתגר או לקרובו דוקא אם נתן מעות אבל אם לא נתן מעות מגו דיכיל למימר נתתי לך יכול לומר לא נתרציתי ע"כ. גם בהגהות אשירי כתוב כן בשמו:
נמצא כפי אלו שתי ההנחות אף שעבר זמן רב בין הלקיחה לתביעה שאי איפשר שבזמן ארוך כזה לא בא לידו תגר או קרוב להראות מקחו לידע אם נתאנה אם לאו אם יברר ראובן שהיה לו אונס אחר שלקח המשי משמעון ומפני זה לא תבע קודם לא אבד זכותו אף שאיחר כיון שהיה אנוס או אפילו אם איחר בלא אונס מאחר שלא נתן המעות עדיין יכול לתבוע אונאתו או לבטל המקח כמו שהוכחנו מהני אשלי רברבי ולא מצאנו מי שחולק עליהם. ומאחר שלא אבד זכותו מפני איחור הזמן צריך לחקור בכמה נתאנה. אם הוא שתות בשוה בין שיהיה שתות במקח בין שיהיה שתות בממון חייב שמעון לשלם לו כל ההונייה כולה דהלכה כשמואל כמו שפסקו כל עמודי ההוראה כמו שכתבנו למעלה ואם היתה האונאה יותר משתות אפילו בכל שהוא אז אין לו לתבוע דמי האונאה אלא המקח בטל ואם ירצה לעמוד במקחו רשאי. ואין שמעון יכול לעכב על ידו מאחר שרצה ראובן במקחו וקבל כמו שפירשנו לעיל. אבל אם הוא פחות משתות הויא מחילה לאלתר: זהו הנלענ"ד להלכה ולמעשה אם יסכים טמנו הרב המורה מורינו ורבינו שיחיה כסאו יהיה נכון עד כי יבא ינון אכי"ר:
נשלם ונגמר בששה ועשרים לחדש אדר בשנת ובסדר ושלם אתו בראשו לפ"ק
אני הצעיר אברהם בלא"א כמוהר"ר דוד פידאנקי מ"כ
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט