שאלה מא ראובן קנה כפעם בפעם בגדי משי ורקמה משמעון וראובן הזה היה נאמן כל כך בעיני שמעון שלא היה מונה צרורות הכסף שהים מקבל מראובן חלף הנכסים שמכר לו אלא היה מאמין לראובן האומר לו כך וכך יש בכל צרור וצרור ובכל פטם ופעם מצא שמעון כדבר ראובן ויקר מקרה ששמעון הזה מכר איזה דבר לראובן הנז' וקבל ממנו סכום פרטון המקח ובתוך הפרעון קבל איזה צרורו' כסף אמנם על סמך הראשון לא מנאם אלא האמין לראובן בדברו אליו כך וכך מעות יש בכל צרור. ויהי אחר שני ימים שמעון קנה איזה דבר מלוי ובבא לשלמו אמר לו כך וכך אני חייב לך בשביל המקח. הא לך הצרור הזה שיש בו כך וכך ועוד הצרור הזה שיש בו כך וכך ואת היתר קח לך במעו' בעין. ענה לוי ואמר לו איני רוצה להכניס עצמי לספק אלא גם שני הצרורות נספור אותם אחת לאחת למצוא חשבון. ויפתח שמעון את צרור כספו למנות המטות שהיו בתוכו כדבר לוי ומנחם לפניו והנה נמצא שחסר מאחת מהם ט"ל פלורי"נוש. והאיש שמעון משתומם על המראה והלך לו אצל ראובן ואמר לו תדע שבצרור האחד שקבלתי ממך מצאתי חסר ט"ל פלורי"נוש ויען ראובן ויאמר זה אי אפשר לפי שהאיש שקבלתי ממנו אלו הצרורות שנתתים לך שקלם לפני כמשפט התגרים ולא נמצא בהם חסר או ותר: עכשיו עמדו שניהם למשפט במדרשו של שם לדעת הדין עם מי והיכי לדיינינהו דייני להאי דינא. ואגב ארחין נסתפק לן מה נותן הדין הנ"ל אם ראובן לא היה טוען שראה את משקלם בעת שקבלם או שמנאם. על הכל יבא דברך הטוב ושכמ"ה:
תשובה תנן בהגוזל בתרא (ב"ק ד' קי"ח) האומר לחבירו גזלתיך הלויתני הפקדת אצלי ואיני יודע אם החזרתי לך אם לא החזרתי לך חייב לשלם אבל אם אמר לו איני יודע אם גזלתיך אם הלויתני אם הפקדת אצלי פטור מלשלם: ובגמרא אתמר מנה לי בידך והלה אומר איני יודע רב הונה ורב יהודה אמרי חייב. ורב נחמן ור' יוחנן אמרי פטור. רב הונה ורב יהודה אמרי חייב ברי ושמא ברי עדיף. רב נחמן ורבי יוחנן אמרי פטור. אוקי ממונא בחזקת מריה תנן אבל אם א"ל איני יודע אם הלויתני פטור ה"ד אילימא דלא קתבע ליה? רישא נמי דלא קתבע ליה אמאי חייב? אלא דקתבע ליה וקתני סיפא פטור מלשלם? לא לעולם דלא קתבע ליה ורישא בבא לצאת ידי שמים אתמר נמי וכו' ע"כ: ופרש"י ז"ל פטור ומיהו ישבע כדאמר שאין יודע שחייב לו כלום דלא עדיף שמא מברי דהא אי נמי הוה טעין ליה אין לך בידי כלום הוה משביעין לים שבועת הסת:
וכן פסק הרי"ף ז"ל שם ז"ל והיכא דתבע ליה חבריה ואמר מנה לי בידך ואיהו אמר לא ידענא או לוינא מינך אי לא פטור והיינו דתנן אבל אם אמר לו איני יודע אם גזלתיך אם הלויתני אם הפקדת אצלי פטור. ורב הונה ורב יהודה דאוקמוה למתניתין בדלא קתבע ליה לית הלכתא כותייהו אלא אע"ג דקתבע ליה פטור דקי"ל כרב נחמן וכרבי יוחנן דאמרי מנה לי בידך והלה אומר איני יודע פטור מלשלם אבל משתבע דלא ידע וכו':
וגם הרמב"ם ז"ל אזיל בשיטת רבו הרי"ף ז"ל שכן כתב בפירוש המשניות ז"ל ומה שאמר פטור. ואפילו טענו חבירו טענת ברי ויאמר הוא איני יודע פטור ואינו חייב אלא שבועת הסת שהוא אינו יודע באמת שיש לו אצלו ממון וכן פסק ג"כ בחבורו הגדול פ"א מהל' טוען ונטען: עיין שם
והטור השלישו הרא"ש ז"ל בפסקיו כתב נמי כי האי לישנא כללא דמלתא מנה לי בידך והלה אומר אינו יודע אם החזרתי לך חייב לדברי הכל איני יודע אם הלויתני פטור מלשלם וחייב לישבע. עכ"ל: וכן פסקו הטור והב"י בח"מ סימן ע"ה:
נקיטינן מכל הני מילי מעלייתא דהני אשלי רברבי דאפי' כשהתובע טוען ברי והנתבע שמא כל שלא חייב עצמו בודאי כההיא דאיני יודע אם החזרתי שמחייב עצמו בודאי שהרי מודה במלוה. ישבע הנתבע שאינו יודע ויפטר וא"כ בנ"ד ששמעון התובע טוען ברי שחסר ט"ל פלורינ"יש באחד מן הצרורות שנתן לו ראובן וראובן הנתבע נמי טוען ברי שחסרון זה דבר דלא אפשר הוא. יען שקבלם במשקל וראה שלא נמצא בהם חסר או יתר וידוע הוא לתגרים שהמשקל הוא ברי ממנין. נ"ל דכ"ש וק"ו הוא שראובן פטור בשבועה שכך קבלם ושכך מסרם לו. והוה ליה כאלו שמעון טוען ט"ל פלורינ"וש גזלתני או הלויתיך או הפקדתי אצלך וראובן משיב לא גזלתיך לא הלויתני לא הפקדת אצלי כלום דפטור דלא גרע מטענת אין לך בידי כלום איני יודע או החזרתי לך דקי"ל שפטורים בשבועה:
וכן מצאתי למוהרשד"ם ז"ל (בחלק ח"מ סימן פ') בנדון שהמוכר קבל מעות מהלוקח ואחר יום או יומים חזר המקבל ואמר שמצא כך וכך לבנים מזוייפים: שפסק דעל הסתם חייב הנותן ליתן לו מעות יפות. ואם ישבע המקבל שהמעות שקבל הם אלו חייב הנותן להחליפם וכפי שרשי הדין אף בלא שבועת מקבל חייב הנותן להחליפם. או לישבע שידע שפרע במעות יפות: הרי שכל שידע הנותן שנתן כפי חייובו פטור בשבועה. וכן פסק נמי מוהרש"ך (בח"ב סי' קס"ז) בנדון כההיא דמוהרשד"ם ז"ל דהיכא שהנותן טוען ברי שאותו המטבע הפסול שחוזר לו המקבל אינו שלו ושהמטבע שנתן לו היה טוב ונקי ישבע הסת ויפטר:
והנה בהביטי בדברי מוהרשד"ם הנז' ראיתי שהביא ראייה לדבריו מתשובת הרא"ש (כלל ק"ב סי' ז') ומאחר שלדברי נמי יש משם ראייה ראיתי להציגו פה וז"ל השאלה: ראובן שמכר לשמעון ב' נאדות שמן ולא פתח שמעון הנאדות אלא סמך על ראובן וטל הסרסור שאמרו לו שהוא טוב וכאשר פתח נאד א' למכור מצאו עכור ועב וכו'. ועתה טוען שמקח טעות היה ורוצה להחזיר לו השמן אם הדין עמו בשבועה שלא החליף השמן וכו': תשובה אין שמעון נאמן בשבועתו להוציא מראובן אלא ישבע ראובן שנתן  לו שמן טוב כאשר התנה לתת לו ואם לא ירצה ראובן לישבע ישבע שמעון שהתנה לתת לו שמן טוב וצלול וזהו השמן שנתן לו ויחזיר לו השמן וכו':
והשתא בנ"ד נמי ששמעון לא מנה המעות אלא קבל הצרורות מראובן על אמונתו ישבע ראובן שכשקבל המעות קבלם במשקל וראה שבמשקלם לא היה חסרון ושכשם שקבלם כך מסרם לו ויפטר. דודאי בשבועה זו לית דין ולית דיין שיחייב לראובן יען דבר ידוע הוא שמשקל המעות על קו האמת והצדק הוא עומד וא"א שיהיה בו שום חסרון וכ"ש וק"ו ט"ל פלוריניש כמו ששמעון טוען ובשלמא אם טענת שמעון היתה שבתוך המעות מצא מעות נחושת אז היה אפשר לומר שטענ' ראובן שראה משקלם לאו כלום היא דאה"נ שה משקל היה שוה אבל רמוהו שנתנו לו נחושת תחת כסף ואז אפשר שיחסר הט"ל פלוריניש והוה ליה ראובן מחוייב לישבע ואינו יכול שהרי לא פתח הצרורות ולא מנאם ומשלם אבל השתא ששמעון מודה שלא מצא שום חסרון במטבע אלא במנין ובמנין הוכחנו שא"א להיות שום חסרון כי משקל המעות דבר ברור ומנוסה הוא ליכא לספוקי שראובן פטור בשבועת הנ"ל אמנם אם לא רצה ראובן לישבע אז ישבע שמעון שכך וכך חסר מן הצרור ושהצרור הזה של ראובן הוא וגם שלא נגע בו יד ולא החליפו ואז יחזיר לו ראובן החסרון שטוען:
וכל זה לא כתבנו אלא לענין דינא אבל אי אזלינן בתר דינא דמלכותא שאחר שיצא המעות מרשו' הנותן לרשות המקבל אין למקבל שום תביע'  על כל מה שימצא אפילו שבועה ליכא הכא וראובן פטור מכלום אלא משום והייתם נקיים מה' ומישראל יש לראובן לעשות כמו שהדין נותן: זהו מה שהעלה מצודתי להתר הספק הראשון שנסתפק ה"ה:
אמנם במה שנסתפק היכא דראובן לא היה טוען לא טענת משקל ולא טענת מנין ולא פירש אם טוען שום טענה אחרת דכפי הנראה עומד ושותק נ"ל דדבר פשוט הוא דשתיקתו כהודאתו וחייב לשלם ואם כונת ה"ה לומר שאינו טוען טענת משקל או מנין אבל לעולם טוען טענת איני יודע גם בזה נ"ל דדבר פשוט הוא שחייב ראובן ולשלם ממשנתנו שקדמנו זכרה דכל שהנחבע טוען איני יודע אם החזרתי לך אם לא חייב לשלם הכא נמי ראובן מודה שנתחייב לשמעון דמי הסחורה שקנה ממנו ואינו יודע אם החזירו כלו או מקצתו והוה ליה כאילו שמעון טוען ט"ל פלוריניש יש לי בידך וראובן משיב איני יודע אם החזרתיו לך דחייב ואף אם נאמר שכשטוען איני יודע כונתו לומר איני יודע מזה החסרון כלום אלא מה שנתחייבתי לך פרעתיך ונחשוב אותו בטענת ברי מ"מ הוה ליה מחוייב שבועה ואינו יכול לישבע שמאחר שמודה שלא שקלם ולא מנאם מנין לו שפרע כל חובו וגם אין לפוטרו מטעם שיאמר לא ידעתי אם המנין היה שוה או לא כמו שקבלתים נתתים לך שהרי כבר כתב הרא"ש ז"ל (בכלל ק"ג סי' א') גבי מוכר בצים לחבירו ונמצאו בהם מוזרות שהמוכ' טוען לא ידענא דהכי הוי. דהוי מקח טעות שאעפ"י שהוא קנאם מאחר ונתאנה מ"מ אין לנו להונות אחרים: ע"כ (התשובה לא מצאתי בהרא"ש ובודאי המדפיס השמיטו אמנם הטור הביאו בח"מ סי' ע"ה) וכן פסק נמי החסיד מוהר"ם מטיק'טין ז"ל בפסק שנדפס אחר הגהו' מרדכי במ"ק במרדכי שנדפס בקראקא גבי ראובן שקנה חביות דבש מן הגוי ומכר אחד מהם לשמעון וחזר שמעון ומכרו לגוי אחר והגוי בפתחו את החבית מצא כריכות של חלות ריקניות אדומות וחוזר הגוי טל שמעון ושמעון חוזר על ראובן וסוחרי דבש הבקיאים אומרים שאינו מדבש מדינה זו אלא הוא של מדינה אחרת ידועה. וראובן טוען שמא הגוי זייף אותו או החליפו בדבש אחר גרוע או החליף החבית כמות שהוא והשיב שהדין עם ראובן אמנם לא סגי שישבע שלא ידע ולא הרגיש במים זה כנדון המרדכי ז"ל (בפרק המדיר) אלא צריך לישבע שאותו החבית שמכר לשמעון לא היה מזוייף ועל זה אינו יכול לישבע שהרי לא פתחו כשלקחו מן הגוי והוה ליה שניהם אינם יכולים לישבע שהרי שמעון נמי לא פתחו והוה ליה ממון המוטל בספק ויחלוקו ע"כ: שמעינן מדבריו שאם שמעון היה יכול לישבע היה מחוייב ראובן לשלם. וא"כ בנ"ד ששמעון יכול וראובן אינו יכול ליכא לספוקי דחייב ראובן לשלם. ואדרבא נ"ד עדיפא מההיא דמוהר"ם הנז' דהתם יש לראובן טענה חזקה כיון שהדבש בא ביד שליש גוי ואפשר שהחליפו מה שאין כן בנ"ד שלא באו הצרורות ביד לוי אלא שמעון מנאם לפניו בביתו ולא יצא מרשותו ואם בנדון דידיה דאיכא טענה חזקה כמו שהוא ז"ל עצמו כתב שהדין עם ראובן בטענתו פסק דאפילו הכי הוה ליה ראובן מחויב לישבע ואינו יכול כ"ש בנ"ד דטענת ראובן אינה טענה כדהוכחנו דודאי הוה ליה מחויב שבועה ואינו יכול וחייב לשלם:
זאת תורת העולה הוא העולה על הספק הראשון שנסתפק ה"ה טל ענין הצרורו' שטוען ראובן שראה משקלם ולא היה בהם שום חסרון ישבע ראובן שכך היה הדבר ושכשקבלם מסרם לשמעון ופטור מלשלם: אמנם על הספק השני שאינו טוען שום טענ' או אף אם נאמר שטוען איני יודע האי טענה לאו מלתא היא דקי"ל מנה לי בידך והלה אומר איני יודע אם החזרתי לך או לא חייב לשלם והכא נמי האי איני יודע דקאמר הוי איני יודע אם החזרתי לך הט"ל פלוריניש שאתה טוען והוה ליה מחוייב שבועה ואינו יכול לישבע וחייב לשלם. אלא שכפי הכלל שבידינו התקנת הגאונים ז"ל אם ירצה יחרים סתם על מי שנוטל ממונו שלא כדין:. הנראה לענ"ד כתבתי להלכה ולמעשה אם יסכים עמי מורנו הרב היושב על כסא ההוראה ה' יאריך ימיו ושנותיו בחברת נות ביתו ובניו ואחיו וכל הנלוים עמו אכי"ר:
תם ונשלם ביום שנכפל בו כי טוב כ"ט לחודש סיון בסדר ובשנת כי כל העדה כלם קדשים ובתוכם ה' לפ"ק
באם הצעיר שמואל מינדיש די סולה ס"ט
בדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס