שאלה אשה כשרה שפתחה ב' תרנגולים כדי למלוח אותם ומצאתם כדת וכהוגן גם בדקה היטב בשני הקרקבנות ולא מצאה שום דבר שמטריף אותם ואחר כך מלחה העופות עם חתיכת בשר גדולה ושמה הכל בקדרה אחת בשר ועופות וקרקבנות ואחר הבשול נמצאת מחט קטנה בקורקבן אחד והיא יוצאת לחוץ ועתה נסתפקנו אחר שהאשה זאת בדקה היטב בקורקבנות ולא נמצא בהן שום מחט ודאי שהיתה מובלעת בבשר ואחר הבשול דחק ועבר וכשרה כמו המונח שבידינו לענין תולעת שנמצאת בנקב בריאה אחר שחיטה נקב ויצא לחוץ או אם נאמר אחר שמצאנו מחט בקורקבן הוברר הדבר למפרע שהאשה הזאת לא בדקה בטוב ואם נפשך לומר שמחיים היתה המחט תחובה בקורקבן עדין אנו אומרים שהכל מותר אחר שמן התורה חד בתרי בטיל והוי כמו חתיכה של נבלה שנתערבה בשנים של כשרה שהכל מותר להיות שנסתפק לנו האסור יורנו המורה להיכן הדין נוטה ושכ"מה:
תשובה אמרו בפרק אלו טריפות [חולין דף מ"ג ע"א] אמר רב יצחק בר יוסף א"ר יוחנן ניקב הקורקבן וכיס שלו קיים כשר איבעיא להו ניקב הכיס וקורקבן קיים מאי תא שמע דאמר רב נחמן ניקב זה בלא זה כשר עוד שם אמר רבא שני עורות יש לו לוושט חיצון אדום ופנימי לבן ניקב זה בלא זה כשר למה לי למימר חיצון אדום ופנימי לבן דאי חליף טריפ' איבעיא להו ניקבו שניהן זה שלא כנגד זה מהו אמר מר זוטרא משמיה דרב פפא בוושט כשר בקורקבן פסול מתקיף לה רב אשי אדרבא וושט דאכלה ביה ופעיא ביה רווח גמדא ליה ופשטה ליה זמנין דמהנדזין בהדי הדדי קורקבן דמינח נייח כדקאי קאי אמר ליה רב אחא בריה דרב יוסף לרב אשי הכי אמרינן משמיה דמר זוטרא דאמר משמיה דרב פפא כוותיך ע"כ בגמרא:
ופירש רש"י ז"ל כיס שלו. קליפה הפנימית: זה שלא כנגד זה. כגון זה למעלה וזה למטה: בקורקבן פסול. הכי ס"ל משום שהמאכל מתאסף שם ומחלחל ונכנס בנקב עד שיוצא דרך נקב השני: ופעיא ביה. צועקת שאע"פי שהקנה מוציא קול אי אפשר שלא היה הוושט מתפשט עמו ואני שמעתי פעיא מנשמת: גמדא כווצת: מהנדזין. מיתרמן דמיכווני אהדדי ע"כל:
ופסקו הפוסקים כרב אשי חדא דהוא בתרא ועוד דהא אמר ליה רב אחא הכי אמרינן משמיה דמר זוטרא דאמר משמיה דרב פפא כוותיך וז"ל הרמ"בם ז"ל בפרק ששי מהלכות שחיטה שני כיסין יש בקורקבן החיצון אדום כמו בשר והפנימי לבן כמו עור ניקב זה בלא זה מותרת עד שינקבו שניהן במשהו ואם ניקבו שניהן זה שלא כנגד וה מותר עכ"ל וכתבו הרשב"א וה"רן הובאו דבריהם בדברי הרב בעל כסף משנה דכי ניקב עור חיצון לבד דכשר דוקא בניקב בעצמו מחמת חולי דאי מחמת קוץ וכיוצא בו טריפה היא דהאי קוץ מהיכא אתא אי דרך חוץ הרי ניקבה לחלל וטריפה דחיישינן שמא ניקב אחד מהאברים הפנימיים שנקיבתן במשהו ואי דרך וושט אתא כיון דעור חיצון אינקיב ע"כ פנימי נמי אינקיב אלא דלא מינכר או קרום עלה בו ואינו כלום ע"כ וכן פסק הרב ז"ל בשולחנו בי"ד סי' מ"ט וז"ל זה שהכשרנו בניקב עור החיצון לבדו דוקא בניקב מעצמו מחמת חולי דאי מחמת קוץ או מחט טריפ' דחיישינן שמא ניקב אחד מהאברים הפנימיים שנקובתן במשהו ואם לא היה מכיר אם הנקב מחמת קוץ או אם הוא מחמת חולי תולין להקל עכ"ל:
הנה למדנו מכל האמור שאם ניקב עור החיצון לבד שאינו כשר אלא אם כן היה מפאת חולי אבל אם נמצא שם קוץ או מחט טריפה כי יש לחוש שמא ניקב אחד מן האברים הפנימיים ואם ניקב כיס הפנימי לבדו כשר בכל ענין ואחרי הודיע אלקים אותנו את כל זאת נבוא להשיב על השאלה אשר נשאלנו עליה והיא על מחט הנמצאת תחובה בקורקבן אחד אחר הבשול ויוצאת ממנה ובעת שפתחה האשה התרנגולת ונקתה את הקורקבן ובשעת מליחה ושטיפה והדחה לא הרגישה כלום לזה נאמר שנראה לפי קוצר שכלנו שהתבשיל מותר אפילו היתה התרנגולת לבדה בקדרה ואין שם דבר זולתה וזה יתבאר לך ממה שאמרו בפ' הכל שוחטין (חולין דף ט' ע"א) גופא אמר רב הונא בהמה בחייה בחזקת איסור עומדת עד שיודע לך במה נשחטה נשחטה בחזקת היתר עומדת עד שיודע כך במה נטרפה ולימא נשחטה הותרה הא קמשמע לן דאף ע"ג דאתיליד בה רעותא כדבעא מיניה רב אבא מרב הונא בא זאב ונטל בנו מעים מהו נטל הא ליתנהו אלא נקב בני מעים מהו נקב הא קחזינן דהוא נקבינהו אלא נטלן והחזירן כשהן נקובין מהו מי חיישינן שמא במקום נקב נקב או לא אמר ליה אין חוששין שמא במקום נקב נקב ע"כ ופירש רש"י בהמה בחייה בחזקת איסור. שהרי אסורה משום אבר מן החי הילכך אם נולד ספק בשחיטה ובאת להעמידה על חזקתה שהרי בכל דבר אתה אומר העמד דבר על חזקתו שהיה מתחילה שאין יכול להוציאה ממנה על ידי ספק נמצא' אומר שבהמה זו אסורה שהרי בחזקת איסור היתה תחילה ומספק אתה בא להתירה שמא נשחטה כראוי אל תתירנה מספק עד שיודע לך שנשחטה כראוי: נשחטה הרי היא בחזקת היתר עד שיודע לך במה נטרפה: ונימא נשחטה הותרה. דלשון חזקה לא שייך אלא בדבר ספק דנימא העמד דבר על חזקתו: דאע"ג דאתיליד בה ריעותא ספק טרפות ספק קודם שחיטה היה בה ויש לתלותו לאחר שחיטה מוקמינן לה בחזקת היתר דסתם בהמה אינה טריפה ותלינן בלאחר שחיטה וכשירה: נטל הא ליתנהו ולא חזינן בהו שום ריעותא ומאי ספיקא איכא: מי חיישינן שמא במקום נקב נקב שהיה בו תחילה איתרמי ליה השתא שהכניס בו שיניו וטרפה דנקבו הדקין אחד משמונה עשר טריפות הוא עכ"ל ועוד אמרו בפ' אלו טריפות (שם ד' מ"ט ע"א) אינקבא ריאה היכא דממשמשא ידיה דטבחא תלינן או לא תלינן רב אדא בר נתן אמר תלינן מר זוטרא בריה דרב מרי אמר לא תלינן והילכתא תלינן אמר רב שמואל בריה דרבי אבהו אבא מרישי כלי דרפרם הוה ואמר תלינן אמרו קמיה להא דמר זוטרא בריה דרב מרי ולא קבלה אמר רב משרשיא כוותיה דאבוה דאבא מסתברה דהא תלינן בזאב ע"כ ופירש רש"י ז"ל היכא דממשמשא ידא דטבחא אני שמעתי במצר החזה שמתוך הדחק היד קורעת בצפרניו וכמדומה אני בכל מקום שהוא יודע שיכול לתלות כגון נקב העשוי בסכין או שתלשה מלמעלה בחזקה ואח"כ נמצא שם נקב: והילכתא תלינן: מרישי כלי מריש דרשנים המשמיעים לעם את דבריו בשהיה דורש: אבוה דאבא. רב אחא: דהא תלינן בזאב דאמר בפרק קמא בא זאב ונטל את בני מעים והחזירן כשהן נקובין אין אומרין במקום נקב נקב עכ"ל: ופסק כן הרמ"בם ז"ל בפרק ששי ובפרק שביעי ובפרק אחד עשר מהלכות שחיטה ע"ש:
הנה כי אחר שנשחטה הבהמה כראוי היא בחזקת היתר ונתלה בכל מה שנוכל לתלות כדי להעמידה על חזקתה ואפילו יש חשש ריעותא לפנינו. וכל שכן בענין שאנו בו שיש הוכחה לומר שלא היתה שם מחט שהרי האשה נקתה הקורקבן ובדקה היטב ומלחה ושטפה והדיחה אותו ולא מצאה שום דבר אשר על כן נראה בודאי שיש לתלות ולומר שבזמן הבשול נפלה שם המחט מבגדי המבשלת כאשר יארע פעמים הרבה ונתחבה בקורקבן ומחמת הבשול נתרכך הבשר ומפאת כובד שאר הבשר אשר עליה דחקה ונקבה ויצאה לחוץ ולפיכך לא הרגישה האשה שום דבר כי באותו זמן עדין לא היתה שם ומלבד כל זה הרי אשה כשירה מעידה שלא היה שם שום דבר וכבר ידענו שהנשים נאמנו' על המליחה ועל הניקור ועל השחיטה ועל כמה דברים ואין לומר כי שאני חלב ודם ושחיטה שסוף כוונת האשה היא למלוח ולנקר ולשחוט הבשר כדי שיהא מותר לאכלו ולפיכך מדקדקת בו כראוי מה שאין כן בענין שאנו בו שלא נתכוונה אלא לתקן המאכל ולא לבקש על המחט כי זה אינו שיודעות הן שדבר זה צריך שאלת חכם ולפיכך כשהן מנקות התרנגולים ופותחות הקורקבן מחפשות אחר זה בדקדוק גדול וכיון שבדקה ולא מצאה נראה בודאי שאח"כ נפלה שם המחט או תחבוה שם שפחה או קטן:
עוד ראינו להביא ראיה מדברי הרשב"א ז"ל שתולין בכיוצא בדברים אלו להקל ולא להחמיר הובאו דבריו בדברי הרב בית יוסף סוף סימן מ"ח וז"ל כתב הרשב"א בתשובה מחט שנמצא בקורקבן וכולה נבלעה בעובי בשרו ונשאר כחצי אצבע מצד הכיס גם מצד החוץ שלא היתה המחט אוכלת ולא היה נכר שום נקב לא לצד פנים ולא לצד החוץ תולין להקל לפי שדרך הושט לבלוע ודרך שם נכנס עם האוכלין אלא שנסתם הנקב שעל כרחך אחד מהנקבים נסתם וא"כ תולין במה שדרכו ועוד העמידנו על חזקתו דעוף זה בחזקת כשרות לגבי נקבים אלו עומד עכ"ל הנה כי דעת שפתיו ברור מללו שתולין להקל ונעמיד הדבר על חזקתו אעפ"י שהיה אפשר לומר שדרך חוץ נכנסה המחט ונקבה עור החיצון ה"ה בנדון שלפנינו נתלה להקל ונעמיד הדבר על חזקתו כיון שהאשה הזאת חפשה בעת שפתחה הקורקבן ולא מצאה שום דבר:
ואין לאומר שיאמר שדבר רחוק הוא להאמין שתפול מחט על הקורקבן ותתחב בו באופן שאחר כן תצא לחוץ אף אנו נשיב לו שיותר קשה להאמין שאשה שפתחה הקורקבן ונקתה אותו וחפשה אם תמצא בו איזה דבר המטריף אותו כנהוג אצל הנשים ואח"כ הדיחתו ומלחתו ושטפתו ולא הרגישה כלום לא בחוש הראות ולא בחוש המישוש ועם כל זה נאמר שלא בדקה היטב הוא באמת דבר שאין הדעת סובלתו ועוד שאנחנו לא גזרנו על כל פנים שנפלה המחט ונתחבה בקורקבן באופן זה כי אפשר ששפחה תחבתה שם או קטן ועוד הרי כתבו כל הפוסקים והביאו הרב ז"ל בשולחנו סי' מ"ח בדין המסס ובית הכוסות שאם עבר המחט מעבר אל עבר ועודנו תחוב בו בודקים אותו אם נמצא קורט דם סביב המחט בידוע שקודם שחיטה ניקב כולו וטריפה ואם לאו אחר שחיטה דחק ועבר וכשירה ע"כ אם כן נראה כפי דברים אלו שאפשר הוא שתדחק ותעבור המחט ותצא לחוץ מפאת כובד שאר דברים אשר עליו שהרי אמרו אחר שחיטה דחק ועבר וכשירה:
ומלבד כל מה שכבר כתבנו יראה לנו טעם אחר להתיר בענין שאנו בו והוא מדין ספק ספיק' ספק אם היתה שם המחט מחיים ספק לא היתה שם שהרי אשה כשירה זו מעידה שלא הרגישה כלו' ואם תמצא לומ' שהיתה שם מחיים ספק אם יצאה לחוץ קודם שחיטה ספק אם יצאה אחר שחיטה שאפשר שמפאת כובד הבשר אשר עליו דחקה ויצאה לחוץ וקרוב הדבר שכן היה שהרי כפי השאלה האשה בדקה יפה יפה ולא מצאה שום דב' וכבר ידענו שמתירין איסור תורה אם יש שם ספק ספיקא ואע"פי שאין ספק ספיקא זה מתהפך שהרי לא נוכל להקדים החלק השני ולומר ספק יצאה לחוץ ספק לא יצאה ואת"ל שיצאה לחוץ וכו' לפי שאם נניח שיצאה לחוץ הרי זו טריפה ולפי דעת קצת האחרונים ז"ל ספק ספיקא כזה שאינו מתהפך אינו נדון אלא כספק אחד כבר האריך בזה הרב בעל פרי חדש בטור י"ד סי' ק"י והראה בראיות ברורות בטול הדעת הזאת ע"ש כי סברתו נכונה ודבריו ראויים אליו:
הכלל העולה מדברינו הוא שהתרנגולת מותרת ואין חוששין למחט הנמצאת בקורקבן כיון שאשה כשירה בדקה היטב ולא מצאה שום דבר נתלה שנפלה שם המחט בזמן הבשול ומחמת כובד הבשר אשר עליה דחקה ועברה ויצאה לחוץ או שפחה או קטן תחבוה שם דהעמד דבר על חזקתו ועוד שיש כאן ספק ספיקא כאשר כבר הוכחנו זהו הנראה לע"ד להלכה אבל למעשה צריך אני להסכמת רבותי וחבירי והאל יתברך יצילנו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאות וידריכנו לעבודתו וליראתו אכי"ר:
נשלם ונגמר יום שהוכפל בו כי טוב כ"ד לחדש אלול בשנת ובסדר כי קרוב אליך הדבר מאד בפיך ובלבבך לעשתו ליצירה:
כ"ד הצעיר יעקב בן לא"א אברהם בשן סי"ט: