שאלה יששכר וזבולון אחיו שהיו נושאים ונותנים באמונה וזבולון לחוף ימים ישכון ויששכר נשאר דר כאן ויש לו ג' בנים וג' בנות ולעת זקנתו של יששכר חלה את חוליו ורצה לצוות לביתו וז"ל צוואתו רצוני הוא שכל נכסי יתחלקו באופן זה ב שלישים יטלו ג' בני הזכרים ושליש יטלו בנותי וכשמוע אשתו את דבריו צעקה וא"ל איך אתה מחלק כל נכסיך דוקא לנולדים ואין אתה זוכר שאני מעוברת וממך הוא והשיב בדמעות שליש באחת שאשת חיל את וממני הוא מה שתלד רק איני מאמין שאת מעוברת לפי שפעמים שלש אירע לך כך שנתאחר לך האורח שכבר התחילו הדמים להתמעט מחמת הזקנה שכבר עברו ימי הנערות ועכ"ז אל תראי מזה שח"ו ישאר מה שתלד עני שהרי זבולון אחי שהוא זקן ועשיר ואין יותר יורש וקרוב ממני ומסתמא לי יניח כל נכסיו ואם תלד בן קיימא רצוני הוא שיטול בה שתלד כל מה שיניח לי שממון רב יש לו בכאן לבד ממה שיש לו שם ויכל לצוות ויאסף אל עמיו וחלי"ש ולאחר זמן מה ילדה אלמנתו בן ובת של קיימא והוברר נמי שזבולון נפטר קודם והניח כל נכסיו לאחיו הנ"ל וכשרצו היתומים לחלק נכסי אביהם רבתא הקטטה ביניהם הנולדים קודם מיתת אביהם רוצים הכל שטוענים כיון שאביהם חלק להם כל נכסיו ג"כ עזבון אחיו בכלל שהרי מת קודם לו וכבר זכה בו ובכלל כל נכסיו הוא והנולדים באחרונה טוענים שאליהם מגיע עזבון דודם ואף שמת קודם לאביהם שאף זה רצה אביהם לזכות להם באמרו שאחיו יותר זקן ממנו ועל הרוב הזקנים מתים קודם וג"כ יש מחלוקת בין הבן והבת בחלוק נכסי דודם אם יבא לידם ויזכו בו שהבן רוצה שהוא יטול בזה ב' חלקים והבת תטול שליש כפי צוואת אביהם ראשונה והבת טוענת שאליה מגיע חצי עזבון דודה שבזה לא חלק אביהם בין אם יהיה העבור אשתו זכר או נקבה יטול כל נכסי אחיו אף אם יהיה יותר מעזבונו יוצא משפט לאור ומ"ה תמ"ש:
תשובה מאמרם ז"ל במשנה בבא בתרא דף ק"מ פרק מי שמת האומר אם תלד אשתי זכר יטול מנה ילדה זכר יטול חנה נקבה מאתים ילדה נקבה נוטלת מאתים אם זכר מנה אם נקבה מאתים וילדה זכר ונקבה זכר נוטל מנה נקבה נוטלת מאתים ילדה טומטום אינו נוטל אם אמר כל מה שתלד אשתי יטול הרי זה יטול ואם אין שם יורש אלא הוא יורש את הכל ע"כ במשנה ובגמרא ההוא דאמר לה לדביתהו נכסי להאי דמעברת אמר רב הונא הוי מזכה לעובר והמזכה לעובר לא קנה איתביה רב נחמן לרב הונא האומר אם ילדה אשתי זכר יטול חנה ילדה זכר נוטל מנה א"ל משנתינו איני יודע מי שנאה ולימא ליה ר"מ היא דאמר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם אימור דשמעת ליה לר"מ דבר שישנו בעולם לדבר שאינו בעולם מי שמעת ליה ולימא ליה רבי יוסי היא דאמר עובר קני דתנן עובר פוסל ואינו מאכיל דר' יוסי שאני ירושה הבאה מאיליה וליתא ליה ר' יוחנן בן ברוקה היא דאמר לא שנא ירושה ול"ש מתנה דתנן אם אמר על מי שראוי ליורשו דבריו קיימים אימור דשמעת ליה לר' יוחנן בן ברוקה לדבר שישנו בעולם לדבר שאינו בעולם מי שמעת לים וכו' ושקיל וטרי ומסיק תלמודא אמר ר' יצחק אמר ר' יוחנן המזכה לעובר לא קנה ואם תאמר משנתנו הואיל ודעתו של אדם קרובה אצל בנו אמר ליה שמואל לרב חנא בגדתאה פוק אייתי לי בי עשרה ואימא לך באפייהו המזכה לעובר קנה והילכת' המזכא לעובר לא קנה ע"כ בגמרא לענינינו:
ופר"שי ילדה אשתי זכר יטול מנה אותו הזכר לכשיולד ואירע המעשה שילדה זכר נוטל כדקאמר אביו: נקיבה מאתים ובגמרא פריך למימרא דברתא עדיפא ליה מברא: ה"ג אם זכר מנה אם נקיבה מאתים וילדה זכר ונקיבה זכר נוטל מנה נקיבה מאתים יש מפרשים שילדה שניהם ביחד הזכר והנקיבה ויטול הזכר מנה והנקיבה תטול מאתים כדקאמר האב אם זכר מנה אם נקיבה מאתים ולאו מילתא היא שהרי לא אמר האב אם ילדה זכר ונקיבה ולא אסיק אדעתיה בילידת תאומים אלא ה"ק אם זכר מנה אם נקיבה מאתים דמשמע אם זכר לבדו בלא נקיבה או נקיבה בלא זכר וכיון דהכי הוא לא יטול הבן והבת כלום אם נולדו תאומים כדאמרינן בגמרא והא זכר ונקיבה לא קאמר שמא לא היה חפץ בילידת תאומים א"נ אין לידת תאומים בכלל אם זכר אם נקיבה דמשמע אם זכר לבדו אם נקיבה לבדה אלא הכי פירושא האומר אם זכר ילדה אשתי יטול אותו העובר מנה אם נקיבה ילדה אשתי תטול מאתים וילדה זכר ונקיבה כלומר זכר או נקיבה כדאמר האב זכר נוטל מנה אם יוליד זכר נקיבה נוטלת מאתים אם יהי העובר נקיבה ולאשמועינן אתא שאילו לא פי' אלא אחד מהם כדקתני רישא או זכר בלא נקיבה או נקיבה בלא זכר וילדה אשתו מה שלא אמר לא יטול העובר כלום אלא השתא שגילה דעתו על לידת זכר ועל לידת נקיבה כל מה שתלד האשה יטול בין זכר בין נקיבה ומיהו אם ילדה זכר ונקיבה תאומים לא יטלו כלום כדמוכח בגמרא וכדפרישית לעיל כן נראה בעיני ועיקר: גמר' והמזכה לעובר ע"י אחר לא קנה עד שיולד ואפי' היכא דאמר נכסי להאי עובר כשיולד דאמר רב הונא לקמן אף לכשתלד לא קנה איתיביה רב נחמן לרב הונא ממתניתין דתנן האומר אם ילדה אשתי וכו' דהיינו מזכה לעובר: איני יודע מי שנחה לא מצינו לא יחיד ולא רבים: ולימא ליה ר' מאיר היא דאמר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם ואמאי קאמר רב הונא איני יודע מי שנאה הא איהו גופיה ס"ל כר"מ דאמר ביבמות פרק האשה שהלך בעלה למדינת הים דאמר רב נחמן בר יצחק רב הונא כרב ורב כר ינאי ורבי ינאי כר' חייא ור' חייא כרב ורב כר"מ ור"מ כר' אליעזר בן יעקב ור' אליעזר בן יעקב כרבי עקיבא דאחר אדם מקנה דש"בל ומפרש התם דב הונא דאמר המוכר פירות דקל לחבירו אמר רב הונא עד שלא באו לעולם יכול לחזור בו ורב נחמן אמר אף משבאו לעולם יכול לחזור בו וכו' ר"מ דתנן האומר לאשה הרי את מקודשת לי לאחר שאתגייר לאחר שתתגיירי וכו אינה מקודשת ר"מ אומר מקודשת ומתניתי' נמי קס"ד דה"ה גבי עובר דכי היכי דאדם מקנה דש"בל ה"נ מקנה לעובר שלא בא לעולם אימור דשמעת ליה לר"מ במי שישנו בעולם בשעת קניין אלא שעדיין לא הגיעו זמנו לקנות כדקתני הרי את מקודשת לאחר שאתגייר וכו' האשה הנקנית לו הרי היא בעולם אלא שעדיין לא נתגיירה ולא הגיע זמנה לקנות אבל עובר אינו בעולם ולא קני מידי ולהכי אינו יודע מי שנאה: ולימא ליה רבי יוסי היא ואנא דאמינא כרבנן ואמאי קאמר מי שנאה: ר' יוסי היא דאמר עובר קנה חלק בעבדי אביו דתנן בפ' אלמנה ביבמות בת ישראל שנשאת לכהן ומת והניחה מעוברת לא יאכלו עבדיה בתרומה מפני חלקו של עובר כדמפרש התם דעובר במעי זרה זר הוא שהעובר פוסל ואינו מאכיל דר' יוסי כלומר שהעובר שנתעברה ישראלית מכהן בעלה שמת פוסל את העבד מלאכול בתרומה מפני חלקו דעובר במעי זרה זר הוא ולא קרינה ביה וילידי ביתו הם יאכלו בלחמו דאינו ילידו של כהן לקרות כהן עד שיצא לאויר העולם ואינו מאכיל את אמו ישראלית שעיברתו מכהן דקמ"ל התם שאוכלת בתרומה בשביל בנה כהן כאילו בעלה כהן חי כדכתיב וילידי ביתו הם יאכלו בלחמו אבל עוב' לא דס"ל לר' יוסי עובר במעי זרה זר הוא כדמפר' התם שמעינן מיהא דעובר יש לו חלק במעי אמו בעבדי אביו שמת מדפסיל לה באכילת תרומה אלמא מזכה לעובר קנה הואיל ויורש ממילא בנכסי אביו: ומשני ירושה הבאה מאליה שאני ויש לה כח לתפוס אבל להקנות לו לאדם לא קנה: דתנן ביש נוחלין ר' יוחנן בן ברוקה אומר אם אמר איש פלוני ירשני על חי שראוי ליורשו במקצת כגון בן בין הבני' וקס"ד דעובר בין הבנים קאמר דהיינו ראוי ליורשו לכשיולד דבריו קיימים אלמא המורש לעובר קנה דהיינו מזכה לעוברו ולעיל נמי במזכה לעובר שלו מיירי שהוא ראוי ליורשו: במי שישנו בעולם כגון בן בין הבנים אבל עובר בין הבנים לא: וא"ת משנתינו דאתיביה רב נחמן לרב הונא דלעיל האומר אם ילדה אשתי וכו' קרובה אצל בנו וגמר ומקנה בכל לבו אבל לעובר אחר לא קנה: בגדתאה דמן בגדד עיר שנולד בה ובכתבי רב שרירא הוא נזכרת: בי עשרה לפרסומי מילתא והילכתא המזכה לעבר לא קנה כר' יוחנן כגון שאינו בנו אבל המזכה לעובר שבמעי אשתו קנה דדעתו של אדם קרובה אצל בנו: ע"כ
ואני עפר ואפר תחת כפות רגלי רש"י ז"ל שפירש במשנה וילדה זכר ונקיבה כלומר זכר או נקיבה כדקאמ' האב זכר נוטל מנה אם יוליד זכר נקיבה נוטלת מאתים אם והיה העובר נקיבה ולאשמועינן אתא שאילו לא פירש אלא אחד מהם כדקתני רישא או זכר בלא נקיבה או נקיבה בלא זכר וילדה אשתו מה שלא אמר לא יטול העובר כלום וכו' ומיהו אם ילדה זכר ונקיבה תאומים לא יטלו כלום כדמוכח בגמרא והנה הרב יש עליו כמה תפיסות ראשונה שהוא דחה ליש מפרשים שמשנתינו היא בילדה תאומים כאשר הוא פשט המשנה לכל יודע ספר ועוד לפירוש הרב היינו רישא דמתני' והוא ז"ל נדחק ונכנס במסורת הברית להפליג ביניהם וגדולה מכלם שהוא מביא ראיה מן הגמר' והא זכר ונקיבה לא אמר וזאת הקושיא היא על הבריתא שהעמידוה במבשרני ולא על משנתנו ועתה אסדר לפניך משא ומתן של הגמרא הא דתניא ילדה זכר ונקיבה אין לו אלא מנה היכי משכחת לה אמר רבינא במבשרני דתניא המבשרני במה נפטר רחמה של אשתי אם זכר יטול מנה ילדה זכר יטול מנה אם נקיב מנה ילדה נקיבה נוטל מנה ילדה זכר ונקיבה אין לו אלא מנה והא זכר ונקיבה לא אמר דאמר נמי אם זכר ונקיבה נמי יטול מנה אלא למעוטי מאי למעוטי נפל ע"כ ואתה החכם תבחר ולא אני דקושית והא זכר ונקיבה לא אמר הוא על הברייתא דמבשרני ולא על משנתינו ולפי זה איך הביא הרב ראיה מזה וצ"ע בדברי הרב ומי לנו גדול מהרב המורה שפירש דמשנתנו היא בתאומים כן פסק בפרק ח' מהלכות זכיה ומתנה ש"מ שצוה לתת מתנה לעובר שבמעי אמו זכה העובר מפני שדעתו של אדם קרובה אצל בנו כמו שביארנו אמר אם ילדה אשתי זכר יטול מנה ואם נקיבה מאתים וילדה זכר נוטל מנה ילדה נקבה נוטלת מאתים ילדה זכר ונקבה הזכר נוטל מנה והנקבה מאחים ילדה טומטום ואנדרוגינוס נוטל כפחות שבשניהם ופירש הרב המגיד אם אחר אם ילדה וכו' משנה פרק מי שמת ופרשה המחבר דוקא בש"מ כדברי רבנו האיי ז"ל שכתב דבבריא לא משכחת לה דאי כמי קנו מידו הא קיימא לן דאין מטבע נקנה בחלפין ועוד אסמכתא היא דאם ילדה קאמר ועוד דקניין דברים בעלמא הוא דהאי יטול קאמר ע"כ ונחלקו עליו לומר דאפי' בבריא משכחת לה ובמקרקעי ושוה מנה קאמר ובקנין ויטול לא מקרי קנין דברים ויש מן הגדולים שאמרו דאפי' באתן לך כך וכך לא מקרי קנין דברים ועקר עכ"ל הרש"בא ז"ל וצ"ע באתן לך היאך יקנה שהרי נתבאר בפרק רביעי שהכותב בשטר אתנינו לא קנה כדאית' בגיטין ואפשר לדעתם דטפי עדיף קנין משטר עכ"ד:
הוכרחתי להעתיק קוטב דברי הרב המגיד שצדק בדבריו ממה שפירש דברי הרמ"בם בפרק זה מהלכות זכיה ומתנה בדוקא בשכיב מרע שהרי הרמ"בם כתב ש"מ שצוה לתת מתנה לעובר שבמעי אמו וכו' וכן כתב בפירושו על המשנה וז"ל מעקרנו המזכה לעובר לא קנה לפי שלא תתקיים הקנאה אלא למי שהוא אדם נמצא בפועל והעובר אינו כן ומה שהצריך בכאן שיקנה מה שנתן לו אביו בלבד אם מתנה זו היא מתנ' שכיב מרע תתקיים באמירה בלבד וזה שאמר ילדה טומטום אינו נוטל כלום דחוי הוא אבל נוטל בפחות משניהם וס"ד שהטומטום בריא בפני עצמה ואינו ממין האדם השלם ולפיכך לא ירש ואפי' היה הוא לבדו קמ"ל שאין הדבר כן אלא אם אין לו יורש אלא הוא יורש את הכל ע"כ והנה הרב המגיד כתב במקום אחר על הרמ"בם שהוא סובר אפי' בבריא ועוד שדברי ה"ה סותרין זה את זה שלא זכר ממה שכתב הוא בעצמו בפרק כ"ב מהלכות מכיר כשם שאין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם כך אין אדם מקנה למי שלא בא לעולם ואפי' עובר הרי הוא כמי שלא בא לעולם והמזכה לעובר לא קנה ואם היה בנו הואיל ודעתו של אדם קרובה אצל בנו קנה וכתב הרב המגיד כשם שאין אדם מקנה וכו' כך נפסקה הלכה בפרק מי שמת והלכתא המזכה לעובר לא קנה ואם היה בנו וכו' פסק כר' יוחנן דאמר הכין וכן כתבו ז"ל וי"א דדוקא בשכיב מרע אבל בבריא לא ויש שאין מחלקין וזה דעת המחבר והסברא הראשונה כתב בעל העטור בשם רבנו האיי ז"ל ודעת רבנו עקר דסת' אמרו ע"כ ואשתומם על המראה שלא זכר ה"ה ממה שכתב מאחד משני מקומות שבמקום אחד כתב שהרמ"בם יסבור דדוקא בש"מ ובמקום אחר כתב שהרמ"בם סבר אפי' בבריא וזה תימה גדול על האדם הגדול ה"ה ז"ל אשר לבו רחב כלבו של אולם ובודאי מקום הניחו לנו אבותנו להתגדר ב"ו וצ"ע:
ורבנו הגדול הביא המשנה בצורתה ולא הביא דברי הברייתא דשקלי וטרי בגמר' והעמידוה במבשרני כמנהגו הטוב בכל מקום שאינו מביא אלא מה שהוא הלכה והברייתא והתירוץ במבשרני דחוי מעקרו וכתב מתני' בש"מ והא דתנן ילדה טומטום אינו נוטל אוקמה רבא כרשב"ג דתניא ילדה טומטום ואנדרגינוס אין קדושה חלה עליהן ולית הילכתא כרשב"ג אלא אם ילדה טומטום נוטל כפחות שבשניהם ההוא דאמ' לה לדביתהו נכסאי להאי דמעברת אמר רב הונא הוי מזכה לעובר והמזכה לעובר לא קנה איתביה רב נחמן לרב הונא האומר ילדה אשתי זכר יטול מנה ילדה זכר נוטל מנה אמר ליה משנתנו איני יודע מי שנאה ורבי יצחק אמר רבי יוחנן המזכה לעובר לא קנה וא"ת משנתנו הואי ודעתו של אדם קרובה אצל בנו אמר ליה שמואל לרב חנא בגדתאה פוק אייתי לי בי עשרה ואימא לך קמייהו המזכה לעובר לא קנה והילכתא המזכה לעובר לא קנה ע"כ דברי הרי"ף הרי שפסק הרב בעלמא המזכה לעובר לא קנה אמנם האב המזכה לעוברו קנה דקרוב אדם אצל בנו וכן פסק הרמב"ם כאשר ביארנו וכן פסק הרב בית יוסף גם רבנו הגדול כתב בתחלת דבריו מתני' בש"מ ומן התימ' על הרב המגיד שכתב סברה זו בשם י"א והיא דעת הרב האיי גאון בשם בעל העיטור ולא כתב הובאה בהלכות כמנהגו ולכן אני אומר שיש קצת שינוי בדברי הרב המגיד שיש בידנו כאשר נראה בהרבה מקומות מספר נזיקין ואינו מן הרב עצמו ודוק:
ומעתה נבוא להשיב נושא שאלתנו ממה שנסתפק החכם השואל וכתב אחר שיששכר חלק ממונו ב שלישי לבנים ושלוש לבנות צעקה אשתו ואמרה ולמה אתה מחלק ממונך ואינך זוכר מההריון והשיב אם תלד בן קיימא רצוני הוא שיטול כל מה שיניח לי אחי זבולון ואחר פטירתו ילדה אשתו בן ובת והוברר נמי שזבולון נפטר קודם והניח כל נכסיו ליששכר הנ"ל וכו' הנה מה שנראה לנו במושכל ראשון שהבן והבת שנולדו אחר מיתת אביהם זכו במה שצווה להם אביהם דהיינו מה שירש מאחיו כי כן צוה להם והם יחלוקו בשוה שהוא לא בחר בחלוקת שליש וב' שלישים אלא בממונו שהיה בידו אבל בממון אחיו לא עלה על דעתו וגם לא עלה על דעתו שתליד תאומים וגם בממון המוטל בספק יחלוקו ומצוה לקיים דברי המת והוא מהסוגיא שקדם זכרה שהמזכה לעוברו קנה שדעתו של אדם קרובה אבל בנו ומת גם שהוא לדעת כל הפוסקים אם צוה בצוואת שכיב מרע ונושא שאנחנו בו הוא מצוה מחמת מיתה כאשר כתב החכם השואל יששכר חלה את חוליו ורצה לצוות לביתו וז"ל צוואתו רצוני הוא וכו' ובסוף דבריו ויכל לצוות ויאסף אל עמיו וחלי"ש וגדולה מזה ממה שכתב החכם השואל שקודם מיתת יששכר מת זבולון והוברר שכבר החזיק בהם יששכר הנ"ל ויכול להורישם לבניו הנולדים מדין מזכה אדם לעוברו כמו שהוכחנו מכל משא ומתן שביארנו:
אמנם אחר שדקדקנו וחקרנו על מה כ שנשאלנו בראיה שכלית גזרנו אומר שאין טענת הבן והבת צודקת באומרם שאליהם מגיע עזבון דודם ואף שמת קודם לאביהם והוא ממה שכתב הרמ"בם בפרק כ"ב מהלכות מכירה אין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם בין במכר בין במתנ' בין במתנת ש"מ כיצד מה שתוציא שדה זו מכור לך מה שיוציא אילן זה נתון לך תנו מה שתלד בהמה זו לפלוני לא קנה כלום וכן כל כיוצא בזה ובהלכה ה' כתב דבר שאינו ברשותו של מקנה אינו נקנה והרי הוא כדבר שלא בא לעולם כיצד מה שאירש מאבא מכור לך מה שתעלה מצודתי מן הים נתון לך שדה זו לכשאקחנה קנויה לך לא קנה כלום וכן כל כיוצא בזה ובהלכה ז' כתב הבן שמכר בנכסי אביו בחיי אביו ומת הבן בחיי האב ואח"כ מת האב בן הבן מוציא מיד הלקוחות שהרי אביו מכר דבר שלא בא עדין לרשותו ונמצאו הנכסים ברשות האב וזה יורש אבי אביו וכן כל כיוצא בזה ע"כ הנה הרב ז"ל פסק אין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם בין במכר בין במתנה בין במתנת ש"מ גם מה שאירש מאבא מכור לך לא אחר כלום גם מי שמכר ונתן דבר שלא בא עדיין לרשותו ונושא שאלתנו הוא שיששבר נתן מתנה לעובר מה שירש מאחיו הגם שהוא ש"מ לא אמר כלום ואף כי נתברר שבשעת צוואותו כבר מת אחיו קודם למיתתו עם כל זה עדיין לא באו לרשותו ולא עלתה על לבו והדברים קל וחומר דהשתא ומה מה שאירש מאבא מכור לך נתון לך לא אמר כלום כי ודאי לא ימנע ממנו אחר מיתת אביו כל שכן מה שאירש מאחי מכור לך ונתון לך דאפשר שאחיו יעשה צוואה לאחרים דדוקא מי שהיה מורישו גוסס היתרו למכור לצורך קבורה או צייד עני כדי חייו כן פסק הרמב"ם וכך הם דברי הרי"ף תניא מה שאירש מאבא מכור לך מה שתעלה מצודתי מכור לך לא אמר כלום מה שאירש מאבא היום מה שתעלה מצודתי היום מכור לך דבריו קיימין מאי שנא רישא ומאי שנא סיפא אמר ר' יוחנן סיפא משום כבוד אביו ומשום כדי חייו ירושלמי בלוה בתכריכי אביו ע"כ לפי זה מתנת יששכר לבן ולבת ממון אחיו לא אמר כלום שעדין לא בא לרשותו ואין לו יכולת עליו והוא מה שנראה לנו להשיב בעד טענת בן והבת ועל טענת הנולדים קודם מיתת אביהם כיון שאביהם חלק כל נכסיו גם עזבון אחיו בכלל שהרי מת קודם לו וכו' גם כן אינה טענה הגם שלא זכו במתנת אביהם מפאת שלא באתה עדין לרשותו מכל מקום בניו הם כמ"ש הרמב"ם בפרק מהלכות זכיה ומתנה לעולם אומדין דעת הנותן אם היו הדברים מראין סוף דעתו עושין על פי האומד אף על פי שלא פירש כיצד מי שהלך בנו למדינת הים ושמע בו שמת וכתב כל נכסיו לאחר מתנה גלויה גמורה ואח"כ בא בנו אין מתנתו קיימת שהדברי' מוכיחין שאילו ידע שבנו קיים לא היה נותן כל נכסיו וכו' גם טענת הבן שיטול ב' שלישים בעזבון דודו וטענת הבת שתטול חצי עזבון דודה אינם טענות שכבר ביארנו שאין בדברי אביהם בצוואתו להם שירשו מה שיניח לו אחיו לא זכות ולא חובה שעדין לא בא הממון לרשותו ולא ידע ממנו מאימה אף כי כבר מת אחיו בשעת צוואתו לא עלתה על לבו:
ומה שנראה לנו לחלק בין חלוקתם הוא שכל מה שהניח להם אביהם ומה הניח לאביהם דודם יהיה הכל כיס אחד לכלם והזכרים הראשונים והאחרון יטלו ב' שלישים והנקבות הראשונות והאחרונה יטלו ג' א זהו בתנאי אם יגיע לבנים הראשונים אחר חלוקה זאת כאשר יגיע להם ממון אביהם בלא ממון דודם אמנם אם יפסידו עי שותפות זאת ודאי לא שאין בידנו יכולת להוציא ממון היורשים המוחזקים בו ולתתו למי שאינו מוחזק בו עדין ולכן יטלו הראשונים מה שהשאיר להם אביהם והאחרוני' יחלקו בשוה הואיל ואי אפשר לקיים דברי המת בכל מפאת הפסיד הראשונים וגם ממון המוטל בספק יחלוקו כל זה הורונו מן השמים לענין שאנחנו בו אמנם לענין הקדש או נדר אם אדם מקדיש דבר שלא בא לעולם הוא מחלוקת בין הגאונים והרמב"ם לדעת הרמב"ם מוקדש ולדעת הגאונים אינו קדוש ולא רציתי להאריך יותר וה' יכפר בעד עד שיבא להיכל מלך מורנו הרב ריש מתיבתא ואב ב"ד מדרש עץ חיים ה' יאריך יחיו ושנותיו על ממשלתו בסדר ובשנת צ"ו את אהרן ואת בנ'יו זאת תורת לפ"ק כ"ה דברי הנאנח והנאנק והעשוק כי כל אח עקוב יעקוב
חייא הכהן די לאארה