שאלה א יהודה נפלה לפניו לאה יבמתו ובא יהודה ועשה בה מאמר. ואחר כך נתחרט וכתב גט למאמרו ואחר כך חלץ לה הכל ביום אחד. ועתה לאה רוצה להנשא תוך צ' יום לחליצתה ולגיטה. מספקא לן אם נגזור כאן כמו בממאנת שנתנו לה גט שצריכה להמתין ג' חדשים אף על פי שאינה מתעברת וליכא חששא משום הבחנה. או דלמא נאמר הואיל וחלצה שיכולה להנשא תכף אחר החליצה ולא ניחוש שמא יאמרו שאר נשואות אם נתנו להן גט שיוכלו להנשא דליכא למיגזר כמו בארוסה. יורנו המורה להיכן הדין נוטה ושכמ"ה:
תשובה היה נראה דצריך להמתין ג' חדשים מיום נתינת הגט כשאר כל הגרושות דבכל גט לא חלקו חכמים ואפילו אשה שאינה ראויה לילד כגון קטנה או זקנה או עקרה או אילונית וכיוצא לאלו. ואפילו דליכא שם חשש ביאה כלל כגון שנתגרשה או שנתאלמנה מן האירוסין או בטלה במדינת הים או חולה או חבוש בבית האסורים או אפילו בתולה מן האירוסין או סריס אדם. לכולם הצריכו המתנה שלשה חדשים הלוא תראה שכתב הריב"ש בתשובה סימן ר"ב והביאה מר"ן בב"י אבן העזר סימן י"ג על אשה שנתגרשה מחמת שהיה בעלה סריס אדם וקדשה אחר תוך ג' חדשים. והשיב עבריין הוא דקי"ל כר"מ שגזר בכל הנשים ולכן עכ"פ או ילך לו או תנדוהו אף אם לא תרצו להחמיר עליו לכוף אותו לגרש. וכן הרא"ש כתב בשאלה כלל נד סימן ח' והביאה בנו בטור אבן העזר בסוף הסימן הנז' וז"ל שאלה לא"א הרא"ש ז"ל ראובן הבא על נערה ונתעברה ממנו והודו שניהם שממנו נתעברה ואמרו שבא עליה לשם קידושין ואחר כך נתקדשה לשמעון וגירשה שמעון ורצתה לינשא לראובן אם צריכה להמתין שלשה חדשים אחר גירושי שמעון כיון שידוע שהיתה מעוברת מראובן לא שייך הבחנה ואינה צריכה להמתין שלשה חדשים או לא. תשובה צריכה להמתין ג' חדשים שקדושי ראובן לא היו כלום כיון שלא היו בעידים וקדושי שמעון היו קדושין גמורים אף על פי שהיתה מעוברת מראובן תחלה לא חלקו חכמים אלא בכל הנשים הצריכו להמתין ג' חדשים עכ"ל דעת השואל היתה דאיכא למימר כיון ששניהם מודים דלשם קדושין נתכונו אם כן קדושי שמעון אינן תופסים באשת איש גם הגט אינו כלום וראובן שהחזירה לביתו דינו כמחזיר גרושתו דאין צריך להמתין שלשה חדשים. והשיב הרא"ש דאדרבה קדושי ראובן אינן קדושין כיון שלא היה שם עידי יחוד וקדושי שמעון בפני עדים קדושין גמורים הם והגט הוא גט גמור ואע"ג דהיה ידוע דשמעון לא בא עליה ומה שהיא מעוברת מראובן הוא אפילו הכי צריכה להמתין ג' חדשים דלא חילקו חכמים אלא בכל הנשים הצריכו להמתין ג' חדשים כדאמרן:
וכמו שכתב הר"ן בפרק האיש מקדש גבי קטנה שנתקדשה שלא לדעת אביה ומת אותו שקדשה ונפלה לפני אחיו ליבום ממאנת למאמרו ואינה ממאנת לזיקתו עשה בה מאמר צריכה גט וחליצה ומיאון צריכה גט שמא נתרצה האב בקדושי שני וצריכה חליצה שמא נתרצה האב בקדושי ראשון וצריכה מיאון שמא לא נתרצה האב לא בקדושי ראשון ולא בקדושי שני ויאמרו אין קדושין תופסין באחותה וכתב הר"ן ומיהו איכא למידק והיכי אתו למימר דאין קדושין תופסין באחותה דהא איכא חלוצה והכל יודעין דאחות חלוצה מדברי סופרים ואע"פ שיש עמה גט מ"מ כבר הם רואים שאין הדבר יוצא מידי ספק ולא יבואו להקל בקדושין. יש לומר דחיישינן דילמא איכא דשמע בגט ולא שמע בחליצה. וכי תימא ניחוש נמי דילמא איכא דשמע בגט ולא שמע בחליצה ומיאון. לכולי האי לא חיישינן. וכי תימא אי חיישינן דאיכא דשמע בגט ולא שמע בחליצה יבמה גדולה דעלמא נמי שעשה בה מאמר היאך מתירים אותה בגט וחליצה ניחוש דאיכא דשמע בגט ולא שמע בחליצה ויאמרו אין קדושין תופסין באחותה. איכא למימר דשאני התם דלא אפשר לתקוני דכיון דלא שייך מיאון ליבמה גדולה אין אוסרין אותה מפני חששא זו ולפי זה קטנה שנתקדשה לדעת אביה ומת המקדש ונפלה לפני אחיו ליבום ועשה בה יבם מאמר מדעת אביה שצריכה גט וחליצה צריכה נמי מיאון דהא אפילו גדולה היתה צריכה למאן אלא שאי אפשר עכ"ל ואם כן יראה מההיא דהכא נמי בנדון דידן צריכה להמתין שלשה חדשים כיון שנתגרשה. ואין להקל מטעם חליצתה מוכיח עליה. כיון דאיכא למיחש דאיכא מאן דשמע בגיטא ולא שמע בחליצה. ואפילו שהיה הכל ביום אחד מ"מ אפשר שמי שראה זה לא ראה זה. וכמו שאמרו בפרק החולץ איכא מאן דשמע בגיטא ולא שמע בהכרזה:
באופן דנמצינו למדין דאף על גב דליכא שם חשש הבחנה צריכה להמתין. וכן כתב הרשב"א בתשובה הביאה ג"כ מר"ן בסי' הנזכר מסתברא אחר שיצאה בגט צריכה להמתין ג' חדשים ואין לך יוצאה בגט שאינה צריכה ואע"פ שאין קדושיה קדושין גמורים ויכולה לצאת בלא גט שהרי קטנה שהשיאוה אמה ואחיה הכל יודעין שיכולה למאן ואפילו הכי כל שיצא בגט צריכה להמתין וכו' ומדכתב לשון כולל ואין לך יוצאה בגט וכו' משמע דבגט תליא מילתא. ועוד כתב שם מר"ן תשובה אחרת להרשב"א וז"ל וכתב בתשובה אחרת על אלמנה שיצא עליה קול שנתקדשה לראובן והלכו אוהביה אצל ראובן וקבלו גט ממנו ואותו ראובן נשבע לאחר נתינת הגט שאותו קול היה שקר ושלא קדשה מעולם. נ"ל פשוט שהיא אסורה בקרוביו והוא אסור בקרובותיה ואין השבועה עושה כלום דכל שנתן גט מעצמו כופין אותו אפילו ליתן כתובה כ"ש שהיא אסורה לינשא תוך ג' חדשים ע"כ ואף על גב שלא היו שם קדושין באמת אלא קול בעלמא שנתקדשה מ"מ כיון שנתן לה גט פסק הרב דכופין אותו אפילו ליתן כתובה וכ"ש שצריכה להמתין ג' חדשים. ואם כן מאיזה טעם נחלק בזו שקבלה גט ולומר שאינה צריכה להמתין ג' חדשים מאחר שראינו שבשום גט לא פלוג רבנן כלל ולכולם הצריכו רבנן להמתין שלשה חדשים ואין לומר דלא תקון רבנן אלא במאי דצריך גט לחודיה אבל לא במאי דצריך גט וחליצה כמו הכא בנדון דידן שהרי גבי כונס את יבמתו ונמצאת מעוברת כתב הרמב"ם ז' בפרק א' מהלכו' יבום דין כב' שמפרישין אותן וממתינין לה אם הפילה יחזור ויקיים ואם ילדה אפילו מת ביום שנולד הרי זה מוציאה בגט וחולץ לה. וכן גבי יבמה שנתייבמה ואמרה בתוך שלשים יום לא נמי נבעלתי וכו' שכתב הוא הרמב"ם זכרונו לברכה בפרק שני מהלכות יבום דין ה' או יחלוץ ויוציא בגט הכי נמי דלא בעינן המתנה שלשה חדשים והרי כתב הרמב"ם ז"ל בפרק י"א מהלכות גירושין כל אשה שנתגרשה וכו' הרי זו לא תנשא ולא תתארס לאחר עד שתמתין תשעים יום חוץ מיום שנתגרשה וחוץ מיום שנתארסה בו כדי שיודע אם היא מעוברת או אינה מעוברת וכו' אלא ודאי לא פלוג רבנן בכל אשה שנתגרשה שצריכה להמתין הזמן הנזכר ואפילו בדבר דבעי גט וחליצה דאו משום דאיכא חליצה עמה וחליצתה מוכיח מ"מ איכא דשמע בגיטא ולא שמע בחליצה:
ומ"מ היה נראה דאין לדמות הך מילתא דהבחנה לההיא דפרק האיש מקדש דהתם דאיכא למיחש שמא יאמרו אין קדושין תופסין באחותה שהוא איסור חמור דהיינו איסור ערוה החמורה דין הוא לחוש אבל לענין המתנת שלשה חדשים דלא הוי אלא גזרה דרבנן אין להחמיר ולחוש כל כך. אכן יראה שיש לדחות חלוק זה במה שראינו להרשב"א בתשובה שכתב מר"ן בטור אבן העזר סי' י"ג וזה לשונו מסתברא אחר שיצאה בגט צריכה להמתין ג' חדשים ואין לך יוצאה בגט שאינה צריכה ואע"פ שאין קדושיה קדושין גמורין ויכולה לצאת בלא גט שהרי קטנה שהשיאוה אמה ואחיה הכל יודעין שיכולה למאן ואפ"ה כל שיצאה בגט צריכה להמתין וכ"ש זו שיצא עליה קול והצרכתה אותה גט יאמרו קמו רבנן בקדושין וקדושי מעליא הוו ואפ"ה לא אצרכוה לאמתוני ואע"ג דלרווחא דמילתא הוציאוה בגט נמצאת מצריכה כרוז ואפילו דנכריז איכא מאן דשמע בקדושין ובגט ולא שמע בהכרזה וכההיא דר"פ החולץ. ומכאן יש להוכיח דאפילו גבי איסור קל כי האי דהבחנה חיישינן דאיכא למימר דאיכא מאן דשמע בגט ולא שמע בחליצה. אך עדיין היה נראה לחלק דלא דמי הך מילתא דהכא לההיא דהרשב"א ללמוד משם להצריך להמתין ג' חדשים דבההיא דהרשב"א שהדין הוא שם להמתין ג' חדשים גזרה אטו שאר נשים דעלמא דין הוא שנצריכה להמתין ג' חדשים ואין להקל ולעשות תקנה בהכרזה כדי שלא להצריכה להמתין דהויא תקנה דאינה מועלת דדלמא איכא דידע בקדושין ובגט ולא ידע בהכרזה אבל הכא בנדון דידן דעל כל פנים צריכה חליצה ומן הדין כיון שנחלצה אינה צריכה להמתין ג' חדשים. אין מקום לומר דמשום חששא דאיכא דשמע בגיטא ולא שמע בחליצה שהיא חששא רחוקה כיון שהכל היה ביום אחד נצריכה להמתין אבל יותר נראה דלא פלוג רבנן בין אשה דעלמא שיוצאה בגט לחודיה לאשה שיוצאה בגט וחליצה כנדון דידן וכולן צריכות להמתין. דומיא דמה שאמרו בפרק אף על פי הרי שהיתה רדופה לילך בבית אביה או שהיה לה כעס בבית בעלה או שהיה בעלה חבוש בבית האסורין או שהלך בעלה למדינת הים או שהיה בעלה זקן או חולה או שהיתה עקרה וזקינה איילונית וקטנה והמפלת אחר מיתת בעלה ושאינה ראויה לילד כולן צריכות להמתין ג' חדשים דברי ר"מ ואמר רב נחמן אמר שמואל הלכה כר"מ בגזירותיו ופירש רש"י בגזירותיו בכל מקום שהוא מחמיר מדרבנן אלמא אף על גב דאין כאן להבחין בין זרעו של ראשון לשל שני דהא לא מעברא לא פלוג רבנן בתקנת גזירות שלהם בין אשה לאשה וגזרו סתם שתמתין כל אשה שלשה חדשים והכא בנדון דידן נמי לא פלוג רבנן משאר כל אשה שיוצאה בגט לחודיה שצריכה להמתין כאשר כתבתי זה הוא מה שנראה לעניות דעתי אם יראה בעיני מורינו ורבינו אזיוידו ה' יאריך ימיו ושנותיו אמן:
משה בן לא"א דוד רודריגש לופיש מנוחתו כבוד: באמשטרדם כ"ו מחדש סיון שנת התקמח:
בבית ובדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק