שאלה נח ראובן היה סוחר גדול והיה  לו חנות מכמה מיני סחורות שהיה קונה ומוכר לאחרים וגם שטרי חובות שהיו חייבים לו והוא בעצמו היה מתעסק בחנות ויהי היום נכספה וגם כלתה נפשו ללכת למדינת הים ולהתעכב שם ימים רבים לענין משא ומתן אחר כי על כן קרא לשמעון אוהבו וחילה פניו שהוא יהיה אפוטרופוס שלו וישב בחנותו במקומו ויתעסק בעסק הסחורות ולגבות הקפותיו שחייבים לו אחרים ושמעון היה מסרב מלעשות רצונו וראובן היה מבקש ממנו בכמה בקשות ופייוסים שיהיה אפוטרופוס על כל נכסיו ומרוב ההפצרות שלו נתרצה שמעון להיות אפוטרופוס אך בזאת שלאחר זמן יהיה פטור משבועת אפוטרופוס וראובן הודה  לו בזה ופטרו מן השבועה ובכן ראובן מסר בידו כל נכסיו שהיו לו והלך למסעיו ונתעכב שם כמה שנים ונתן את לבו לשוב למקומו הראשון וכתב אגרת לאשתו ולבניו מאמצע הדרך להודיע שכבר בא לעיר פלוני ושביום פלוני יאחוז דרכו דרך ישרה לבא לביתו וארכו הימים ואל ביתו לא בא והיו ימים רבים אשתו ובניו שואלים ודורשים בשבילו אל כל המקומות לדעת אם הוא חי או מת וארכו השנים ויהי היום שבא יהודי אחד ואמר שמצאו מת על פני השדה וקברוהו ואחרי שנודע ליורשים שראובן נפטר לבית עולמו באו אצל שמעון ושאלו ממנו שימסור להם כל הנכסים של ראובן כי להם משפט הירוש' בתנאי שיעשה עמהם חשבון הדק הטיב מכל מה שנשא ונתן ומה שהרויח ושישבע על החשבון הזה שבועה חמורה שחשבונו אמת ושלא נשאר בידו שום ממון מראובן הנ"ל ושמעון טוען שהוא מרוצה לתת להם חשבון מסה והוצאה ומה שהרויח הכל בפרטות אבל אינו חייב להשבע כי כן התנה עם בעל הממון מתחילה הוא ראובן שלא יהיה חייב להשבט לבסוף ושראובן פטרו מן השבועה בפירוש והראה להם הכתב של אפוטרופוסות שכתוב בו שראובן פטרו מלהשבע בסוף והיתומים טוענים שזה הפיטו' הוא כל זמן שראובן היה בחיים אבל כשמת נפלו נכסיו לפני היורשים והוא נתעסק בהם ועל זה לא  פטרו כי על כן חייב שמעון לתת להם חשבון צודק מהשנים שעברו אחרי מות ראובן ושמעון טוען שאין שום חילוק ועוד כי מי יודע מתי מת ראובן אפשר שכל השנים הללו שהיה נעלם מן העין היה חי ובאיזה ימים מועטים קודם שמצאוהו נפטר לבית עולמו ונתעצמו בדין ובאו לבית מדרשו של שם לדעת הדין עם מי כי על כן יורינו המורה אם הדין עם שמעון או עם היורשים והיה שכמ"ה:
תשובה ראה ראינו את דברי השאלה ואת הספק שנסתפק ה"ה על שמעון הנז' שנתמנה אפוטרופוס על נכסי ראובן שפטרו ראובן מן השבועה ועתה שבא השמועה שנפטר ראובן לבית עולמו באו יורשי ראובן אצל שמעון לתבוע ממנו נכסי אביהם שבידו ושיתן להם חשבון צודק מכל מה שעשה ומלבד זה שישבע להם שלא נשאר בידו שום ממון מראובן ושמעון טוען שהוא יתן להם חשבון הדק היטב כמו שהם רוצים אבל השבועה לא יעשה שראובן אביהם פטרו מן השבועה כמו שהראה להם שטר של אפוטרופוסות שנסתפק לידע הדין עם מי וכיון שאדני השאלה הוטבעו בדיני אפוטרופוסות גמרנו לילך אל ים התלמוד ואל ספרי הפוסקים אשר ידם בכל ומהם נוכל להתבאר כל דבר מאל עליון יצילינו מכל שיגיון וזה החלי בעזרת צורי וגאלי:
תנן בהניזקין דף נ"ב אפוטרופוס שמינהו אבי יתומים ישבע מינהו ב"ד לא ישבע אבא שאול אומר חילוף הדברים: ובגמ' מסיק אמר רב חנן בר אמי אמר שמואל הלכתא כאבא שאול:
ופירש"י ישבע כשיגדלו היתומים ישבע להן שאין לו בידו כלום משלהן: לא ישבע. טעמא דהך פלוגתא מפרש בגמרא ובין למר ובין למר מפני תיקון העולם הוא עכ"ל:
הרי לך מכאן שפסקו בגמרא הלכתא כאבא שאול שהאפוטרופוס שמינהו אבי היתומים לא ישבע והטעם כמו שמפורש בגמרא דאי רמית עליה שבועה אתי לאימנועי ולא יהיה אפוטרופוס וכן כתב הרמב"ם בה' שלוחין ושותפין פ"ט ה' ד' וז"ל וכן אפוטרופוס שמינהו אבי יתומים אין היתומים משביעין אותו בטענת  ספק:
והרב המגיד כתב וכן אפוטרופוס שמינהו אבי יתומים וכו' בגיטין פרק הנזקין פלוגתא דאבא שאול ורבנן במתניתי' ופסקו בגמרא הלכה כאבא שאול דאמר מינהו אבי יתומים לא ישבע ע"כ:
וכן פסק הרב יוסף קארו בשלחנו הטהור בחשון משפט סי' ר"צ ס' יו' וז"ל כשיגדלו היתומים נותן להם ממון מורישן ואינו צריך לעשות להם חשבונות מה שהכניס והוציא אלא אומר להם זה הנשאר ונשבע בנקיטת חפץ שלא גזלם כלום במה דברים אמורים כשמינהו בית דין אבל אפוטרופוס שמינהו אבי יתומים וכן שאר מורישן אינו נשבע על טענת ספק עכ"ל:
ומעתה שהוכחנו מהגמרא ומהני רבוותא שהאפוטרופוס שמינהו אבי היתומים אינו צריך להשבע בלא שום תנאי אם כן בנדון דידן שראובן מינהו לשמעון אפוטרופוס על נכסיו נראה לכאורה שאינו חייב שמעון להשבע ליורשים אפילו לא התנה עם אביהם ומכל שכן עתה שפטרו ראובן בפירוש בכתב האפוטרופוסו' זהו היה נראה לפום ריהטא דשמעתתא:
אמנם אחרי שדיקדקנו היטב הדק בדברי השאלה ולא מצאנו בהם שלא מינהו אפוטרופוס על נכסיו אלא כל זמן שלא היה בעיר אבל לא היה בדעתו כלל ועיקר למנותו על יורשיו כפי המובן בדברי השאלה ואם כן פנים חדשות באו לכאן וצריך מעתה לפרש ולבאר אם שמעון פטור להשבע ליורשים אם מחמת אפוטרופוסות כיון שמת ראובן אחר כך אם מחמת שפטרו ראובן מהשבועה יהיה פטור גם כן להשבע ליורשים או לא ולכן נשיב בתחילה אם שמעון נקרא אפוטרופו' גם על היתומים כיון שמת ראובן ואז והיה שמעון פטור להשבע ליורשים כדין אפוטרופוס שמינהו אבי יתומים ואחר כך נשיב על הענין השני:
כתב הרא"ש בפסקיו כלל ששים ושנים שאלה א' וז"ל ילמדנו רבינו ראובן שהרשה לשמעון לתבוע ללוי כל התביעות שיש לו אצל לוי וקודם שתבע שמעון ללוי מת ראובן המרשה אם יכול שמעון להוציא הממון מיד לוי וכו'. תשובה יראה כיון שמת ראובן המרשה בטל שליחות שמעון המורשה ואינו יכול להוציא מיד לוי כלום דפסקינן בפרק מרובה שליח שווייה וכיון שמת המשלח בטל שליחות השליח דאדם שמינה אפוטרופוס בחייו על נכסיו ומת אינו אפוטרופוס על נכסי יתומים אלא ב"ד ימנו להם אפוטרופוס דהא דתנן אפוטרופוס שמינהו אבי יתומים היינו שמינהו סמוך למיתתו להיות אפוטרופו' כי דבר ידוע ומצוי הוא דאדם מאמין נכסיו לאחד ואינו ירא שיעשה לו עול אבל אינו נאמן בעיניו להשליטו על ממון יורשיו הילכך בנדון זה כיון שאינו אלא שליח בעל השליחות כשמת המשלח ואם היורשים גדולים הם ובקשו להם שליח לפי דעתם ואם הם קטנים ב"ד ימנו שליח וכו':
הרי למדנו בהדיא מהאי תשובה של הרא"ש שפסק דאדם שמינה אפוטרופוס בחייו על נכסיו ומת אינו אפוטרופוס על היתומי' דסובר דהא דאמרינן אפוטרופוס שמינהו אבי יתומים היינו שמינהו סמוך למיתתו להיות אפוטרופא והטעמים שנתן הם ישרים ונכוחים לכל בעל שכל הילכך בנדון דידן שלא מינה ראובן לשמעון אפוטרופוס על נכסיו אלא כל זמן שיהיה חוץ לעיר לענין משא ומתן כמו שנראה בהדיא בדברי השאלה ועכשיו באה השמועה שראובן מת הוא הדין והטעם שאינו אפוטרופוס על נכסי היתומים ומפני זה חייב להשבע ליורשים כמו שהם תובעים שכיון שמת אביהם בטל השליחות ונפלו הנכסים לפני היורשים ואין כאן אפוטרופוס כלל:
ועתה שתרצנו שאין שמעון אפוטרופא על נכסי היתומים ומפני זה חייב להשבע ליורשים אכתי פש גבן לפרש ולבאר אם מחמת שפטר ראובן לשמעון מן השבועה גם כן יהיה פטור להשבע ליורשים כמו ששמעון טוען או לאו:
תנן בהכותב דף פו' ע"ב המושיב את אשתו חנוונית או שמינה אפוטרופיא הרי זו משבועה כל זמן שירצה רבי אליעזר אומר אפילו על פילכה ועל עיסתה כתב לה נדר ושבועה אין לי עליך אין יכול להשביעה אבל משביע את יורשיה ואת הבאים ברשותה נדר ושבועה אין לי עליך ועל יורשיך ועל הבאים ברשותיך אינו יכול להשביע לא היא ולא יורשיו ולא את הבאים ברשותה אבל יורשיה משביעין אותה ואת יורשיה ואת הבאים ברשותה נדר ושבועה אין לי ולא ליורשי ולא לבאים ברשותי עליך ועל יורשיך ועל הבאים ברשותיך אינו יכול להשביעה לא הוא ולא יורשיו ולא הבאים ברשותו לא אותה ולא יורשיה ולא הבאים ברשותה וכו' ובגמרא שבועה מאי עבידתיה אמר רבי יהודה אמר רב על אפוטרופיא שנעשת בחיי בעלה רב נחמן אמר רבה בר אבוה על הפוגמת כתובתה וכו':
ופירש"י חנוונית למכור יינו ופירותיו בחנות: משביעה. שלא עכבה בידו כלום אפוטרופיא להכניס ולהוציא פירותיו ולשכור פועלים ולישא וליתן: אינו יכול להשביעה בגמ' מפרש מהי שבועה פטרה: אבל משביע הוא את יורשיה אם גירשה ומתה ויורשיה תובעין הימנו כתובתה נשבעין שבועת היורשין המפורשת במסכת שבועות (ד' מ"ה) שבועה שלא פקדתנו בשע' מיתה ולא אמרה לנו קודם לכן ולא מצאנו בין שטרותיה ששטר כתובת' פרוע: ואת הבאים ברשותה אם מכרה כתובתה לאחרים נתגרשה ומתה והלקוחות תובעין אותו נשבעין אף הן שבועת היורשין: אבל יורשיו משביעין אותה אם נתאלמנה והיא או יורשיה נפרעים מן  היתומים צריכין שבועה שהרי לא פטרן אלא ממנו אם תגבה כתובתה בחייו: לבאים ברשותי אם אמכור נכסי ואת באה ליפרע מלקוחות: שבועה מאי עבידתיה איזו שבועה סתם שאשה חייבת לבעלה או ליורשיה דקתני דכי לא פטרה משבועה וכי פטרה אין משביעה: על אפוטרופיא פוטרה בכתובה זאת משבועת אפוטרופוס אם יושיבנה חנוונית אבל אם פגמה כתובתה דתנן במתני' הפוגמת כתובתה לא תפרע אלא בשבועה לא נפטרה מאותה שבועה על ידי תנאי זה דכי פטר לה משבועת דקא רמי הוא עלה אבל שבועה דהיא גרמא לנפשה לא פטר לה: על הפוגמת כתובתה וכל שכן משבועת אפוטרופיא דמכל שבועה פטרה עכ"ל:
הרי למדנו מכאן שאם הבעל הושיב אם אשתו חנונית או שמינה אותה אפוטרופיא הרי זה משביעה כל זמן שירצה שלא עיכבה בידה כלום ואם כתב לה נדר ושבועה אין לי ולא ליורשי ולא לבאים ברשותי עליך ועל יורשיך ועל הבאים ברשותיך אינו יבול להשביעה לא הוא ולא יורשיו ולא הבאים ברשותו לא אותה ולא יורשיה ולא הבאים ברשותה:
כתב הרמב"ם בהלכות מלוה ולוה ה"ז וז"ל התנה המלוה שיהיה גובה בלא שבועה הרי זה גובה ממנו בלא שבועה אבל אם בא לגבות מיורשיו ישבע ואחר כך יגבה ואם התנה שיגבה אף מן היורש בלא שבועה גובה בלא שבועה וכן אם התנה שיגבה מן העידית גובה מן העידית אף מן היורשים שכל תנאי שבממון קיים בא לגבות מן הלוקח לא יטרוף אלא בשבועה שאין זה מתנה לאבד ממון חברו ע"כ:
והרב המגיד כתב התנה המלוה וכו'. זה דעת ההלכות פרק הכותב: ואם התנה וכו' גם זה כדעת ההלכות וכן אם התנה וכו'. פירוש שהתנה בין ממנו בין מן היורשין בפירוש דומיא דשבועה ודין זה מחלוקת בגמ' פרק הניזקין ופסק הרב כרב נחמן דאמר שטר חוב היוצא על היתומים אעפ"י שכתוב בו שבח אינו גובה אלא מן הזיבורית וכן פסקו ז"ל וכתב הרמב"ן ז"ל דדוקא בשכתב לו סתם גובה מן העידית ומן הדין היה גובה מן העידית בין ממנו בין מן היורשין אבל מכיון שתקנו חכמים מן הזיבורית ליתומין אין עוקרין תקנת חכמים בסתם אלא אם כן פירש ואמר גבה מן העידית בין ממני בין מיורשי וגמרינן להא מלתא מדין שבועה וכו' ומזה אתה למד כוונת רבינו וזה דעת הרב רבינו יונה והרשב"א ז"ל: בא לגבות וכו' פירוש אפילו התנה בפירוש על הלקוחות אין תנאי מועיל אצלם וכן דעת ההלכות פ' הכותב ובהשגות א"א אלו דברי הרב ז"ל ולא הסכימו עמו ויש לנו ראיות גדולות לדברינו שמאחר שהם לקחו ממנו אחר התנאי אינהו דאפסידו אנפשיהו ע"כ ודבר זה מחלוקת ישנה בין הגאונים ז"ל כתבה ר"ח ז"ל בפירושיו ובהלכות הכריעו שתנאי מועיל אצל היורשים בשפירש ואינו מועיל אצל הלקוחות והאריכו בטעם זה ואף רבינו חננאל ז"ל כתב ומעשים בכל יום ואין נפרעין מן המשועבדים אלא בשבועה אעפ"י שיש להן נאמנות ודעת בעל העיטור והרמב"ן ז"ל כדברי רבי' וקצת מן האחרונים כדברי הר"א ז"ל ע"כ:
הא למדת מהאי דינא שסובר רבינו דכל תנאי שבממון קיים וכיון שהתנה דאף מיורשיו הוא פטור משבועה אין היורשין משביעין אותו אלא שלטנין הלקוחות הוא מחלוקת בין הפוסקים שלדעת רבינו וסיעתיה אין התנאי מועיל אצלם אבל לדעת הר"א ז"ל וסיעתיה מועיל התנאי אף אבל הלקוחות:
וכן פסק הרב יוסף קארו בשלחנו הטהור באבן העזר סי' צ"ח ס' ג' וז"ל כתב לה נדר ושבועה אין לי עליך ועל יורשיך ועל הבאים ברשותיך אינו יכול להשביע לא אותה ולא יורשיה ולא את הבאים ברשותה שום שבועה אבל יורשיו והבאים ברשותו כגון לקוחות שקנו ממנו משביעין אותה ואת יורשיה ואת הבאים ברשותה כגון אם נתגרשה ומתה אבל אם נתאלמנה ומתה קודם שנשבעה אין יורשיה ולא הבאים ברשותה גובין כתובתה כתב לה נדר ושבועה אין לי וליורשי ולא לבאים ברשותי לא עליך ולא על יורשיך ולא על הבאים ברשותיך אינו יכול להשביע לא הוא ולא יורשיו ולא הבאים ברשותו לא אותה ולא יורשיה ולא הבאים ברשותה ואפילו פגמה היא או היורשי' כתובתה או יורשים מן היורשים אבל אם נעשת אפוטרופיא לאחר מיתת הבטל לזה אינו מועיל הפיטור אבל לאפוטרופוסות שנעשת בחיי בעלה מועיל שאפילו על ידי גלגול אינו יכול להשביעה ויש מי שאומר שאפילו לא פטרה אין היורשים יכולין להשביעה על אפוטרופוסות שנעשת בחיי בעלה עכ"ל:
ואחרי הודיע אלדים לנו כל זאת מהגמרא ומן הפוסקים דאם הבעל הושיב את אשתו חנוונית או שמינה אפוטרופיא על נכסיו והתנה עמה שפוטרה מן השבועה שהוא אינו יכול להשביעה אבל יורשיו משביעין אותה אבל אם התנה בפירוש שגם מיורשיו הוא פוטרה אזי אף היורשים אין משביעין אותה נבא להשיב בנושא שאלתינו ונאמר שכיון שלא מצאנו בדברי השאלה שראובן פטר את שמעון גם מיורשיו בפירוש שלא כתב בשטר אלא שלא יהיה חייב לישבע לבסוף אם כן לא מיבעיא ששמעון חייב לישבע ליורשים טל מה שנתעסק בהם לאחר מיתת אביהם כמו שהם טוענים אלא אפילו על מה שנתעסק בחייו חייב לישבע ליורשים כיון שלא פטרו גם מיורשיו בפירו' שנ"ד דומה בדומה לנדון שבגמ' שכתבנו וכשם שבהאי נדון אם לא התנה בפירוש עם אשתו שפוטרה גם מיורשיו יכולין היורשים להשביע אותה הוא הדין והטעם בנ"ר שיכולין היורשין להשביע את שמעון כיון שלא פטרו גם מיורשיו בפירוש זהו הנראה כדעת הפוסקים:
אמנם לבתר שמצאנו שכתב הטור בסי' הנז' ורב אלפס כתב שאפילו לא פטרה אין היורשין יכולין להשביעה על אפוטרופוסו' שנעשת בחיי בעלה וזהו דעת יש מי שאומר שכתב מר"ן בדין שכתבנו למעלה אם כן גמרנו בנדון דידן דאף שלא פטר ראובן את שמעון משבועת יורשיו בפירוש אין היורשים יכולין להשביע את שמעון על מה שנתעסק בחיי ראובן כפי דעת רב אלפס אשר כדאי הוא לסמוך על הוראתו וזה על טענת שמא ועוד כיון שבנדון דידן שמעון לא רצה בשום פנים להיות אפוטרופוס על נכסי של ראובן עד שבקש ממנו כמה בקשות ופיוסים ומתוך כך נתרצה שמעון להיות אפוטרופוס בתנאי שלאחר זמן יהיה פטור משבועת אפוטרופוסות דנראה מכאן בהדיא דהטעם שלא היה רוצה להיות אפוטרופוסות על נכסי ראובן מפני חיוב שבועת אפוטרופוסות אשר עליו ובודאי שכשנתרצה להיותו בתנאי שיהיה פטור מן השבועה לא לראובן לבדו היה אלא אפילו מיורשיו וזה שלא אמרו שלאו אדעתיה שראובן היה נפטר בדרך ולא יחזור לביתו דאם עלה זה בדעתו ודאי שיתנה עמו בפירוש גם מיורשיו ומזה הטעם עצמו לא פטר ראובן לשמעון בפירוש גם מיורשיו דבדעתו היה לחזור בגזרת הצור לביתו ובודאי שאם שמעון היה רוצה שיפטור אותו בפירוש גם מיורשיו היה עושה וכיון שכן אפילו אותן הפוסקים שפסקו באשה שמנה אותה בעלה אפוטרופיא שאם לא פטרה בפירוש גם מיורשיו יכולין היורשין להשביעה יודו בנ"ד דאין היורשין יכולין להשביע את שמעון על מה שנתעס' בחיי ראובן דבשלמא התם הבעל שמינה את אשת ודאי שהוא כל ימי חייו והוא יודע שלאחר מותו יבאו יורשיו ומשביעין אותה ולכן אם רוצה לפוטרה מן השבועה צריך לומר שהוא פוטרה בפירוש ואם לא עשה כן יכולין היורשין להשביעה על מה שנתעסק' בחיי בעלה אבל בנ"ד שלא מינה ראובן את שמעון אלא כל זמן שיהיה בארץ אחרת לענין משא ומתן ואחר כך יחזור לביתו ולא עלה בדעתו שימות ויבאו היורשים ולכן לא אמר שמעון לראובן שיעשהו שזה ודאי היה רצונו להיות פטור מן השבועה לגמרי וגם ראובן לא יתעכב לעשותו כדי שיהיה אפוטרופוס על נכסיו לכן אף על פי שלא כתב בפירוש גם מיורשיו הוי כאילו כתבו:
והשתא דתרצנו דהיורשין אינם יכולין להשביע לשמעון על מה שנתעסק בחיי ראובן מפני שפטרו מן השבועה אבל על מה שנתעסק לאחר מיתת ראובן משביעין אותו דאז אין הפיטור מועיל לפי שאז הם נכסי יורש פש גבן לפרש ולבאר איך יהיה הדין בנ"ד כיון שאין נודע לנו מתי נפטר ראובן לבית עולמו דשמעון טוען דאפשר שכל השנים הללו שהיה נעולם היה חי ובאיזה ימים מועטים קודם שמצאוהו נפטר והיורשים טוענים דאפשר דמשטה שהיה נעלם מן העין היה נפטר ואם כן שמעון חייב לישבע מאותו זמן גם לזאת אל יחסר לנו ראייה ואם אין לנו ראייה לדבר זכר לדבר יש:
כתב הטור בחשן המשפט סי' ע"ה ס' כד' טענו שניהם ספק כגון שממנונו הלויתיך ואיני יודע כמה והשיב אמת כי הלויתני ואיני יודע כמה כיון שאינו טוענו בודאי אלא באיני יודע אין על הנתבע אפילו היסת ומשלם לו מה שברור לו ויוצא בו אף ידי שמים ע"כ: וכן פסק מר"ן בשלחנו הטהור סי' ע"ה ס' י"ח מלה במלה ולכן לא העתקתיו שלא להאריך יותר:
הנה למדנו מכאן דכיון שהתובע אינו יודע כמה הלוהו והנתבע גם כן אינו יודע אין על הנתבע שבועה כלל ואינו משלם אלא מה שברור לו אם כן בנ"ד דבין שמעון בין היורשים אינם יודעים מתי נפטר ראובן כמו שנראה בשאלה אין היורשים יכולים להשביע את שמעון אלא מאותו זמן שהיהודי מצאו מת על פני השדה אבל קודם זה הוא ספק בין לשמעון בין ליורשים ופטור הוא לישבע:
העולה לנו מכל האמור שהדין עם היורשים שזה הפיטור שפטרו ראובן לשמעון להשבע בסוף אינו אלא כל זמן שראובן בחיים אבל כשמת ונפלו הנכסים לפני היורשים והוא נתעסק בהם על זה לא פטרו מן השבועה מהטעמים והראיות שכתבנו מכל הני רבוותא מורי הוראה אמנם כיון שהדבר הוא ספק ולא נודע לנו מתי נפטר ראובן כמו שנראה מדברי השאלה אין היורשים יכולים להשביע את שמעון אלא מאותו הזמן שנתברר לנו שנפטר שהוא הזמן שהיהודי הנז' מצאו מת על פני השדה ולא קודם זה כמו שטוען שמעון דאפשר דכל השנים הללו שהיה נעלם מן העין היה חי ובאיזה ימים מוטטים קודם שמצאו נפטר לבית עולמו והדין עמו הנראה לע"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים עמי הרב המורה כסאו יכון עד כי יבא ינון אמן כן יהי רצון:
בשנת ובסדר וזאת עשו להם וחיו ולא ימותו לפ"ק
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט
בבית ובדפוס
בהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט