שאלה ג כת א' מאנשים נכבדים.  שהיו יושבים יחד נושאים ונותנים ודוברים בענייני העולם ומעניין לעניין. באו לדבר על אלו המינים שדוברים עלינו עתק. באמרם שאנחנו זייפנו חילפנו ושנינו בתורתינו הקדושה כמה דברים וכו': וב' מהם שהיה להם איזה ריח תורה א' מהם אחר שאינו מן הנמנע. שבהיות שבע"וה ברוב גליותינו נאבדו הס"ת ושכמעט נשתכחה תורת אלודינו שמוכרח עכ"פ שקדמונינו מצאו איזה ס"ת ישנים ומטושטשים ושמצאו בהם בכמה מקומות. מילות מחולפות אלו מאלו ומשונות זה מזה ובהיות שלא ידעו ולא הבינו באיזה מהם ישכון האור האמיתי תיקנו אותם לפי דעתם בעשות הקר"י וכתי"ב. כמו שהם לפנינו וכו' והב' אמר שלפי דעתו התיקון הנ"ל לא עשאו כי אם עזרא הסופר: כפי מה שאמרו רז"ל שהוא החזיר התורה ליושנה: ושעליו סמכו והסכימו וקיבלו עליהם כל ישראל וכו' ובהיותם מסופקים על הדבר כדי להפיס דעתם באו לבית מדרשו של ש"ם לשאול איזה מהסברות הנז"ל היא היותר נכונה כפי הקבלה האמיתית הכל כאשר לכל מפורש היטב בראיות נכוחות ומאת ה' תהיה משכורתם שלמה:
תשובה קודם בואי להשיב לשואלי דבר טל ענין השאלה הנז"ל הנני מוכרח להטפל בב' עניינים אחרים שקדמונו לשאלה הנז"ל כי להיותם הפוכים זה מזה הייתי פוסח על ב' הסעיפים לדעת על איזה מהם אשים דברתי דהנה שהע"ה כתב עת לכל חפץ וגו' עת לספוד ולבכות ועת לשחוק וגו' וב' העתים הללו לפנינו כהיום הזה דהיינו עת לספוד ולבכות על הלקח ממנו ארון הקדש מחמד עיננו. זה דו"די וזה רע"י. הודי וזיוי. אשר כריע כאח היה לי. אהובי אשר כנפשי ה"ה החכם השלם בכל החכמות הדיין שהיה יורד לעמקא דדינא. שהחסידות והענוה היו לו למנה נ"י ע"ה פ"ה אשר לעולמו אב"ד כמוהר"ד הכהן די אזיוידו זצוק"ל כי בעון הדור עודינו באיבו עלה הכורת על הארז אשר בלבנון ויקח ממנו. את צמרתו. צמר שחר ונפש יקרה. ביום תוכחה ט"ו לחדש טבת מהאי שתא נפשו הטהורה עלה אל המנוחה ואל הנחלה והניח לנו באנחה וחילה. לולי ה' צבאות טרם מכה. ציץ רפואה פרח ולא השבית לנו גואל לנחמה. כי נתן לדוד בן חכם להקימו ולהושיבו על כסאו להיות ממלא מקומו כאשר, קיימו וקיבלוהו מעלת הפרנסים יר"ה להקים לדוד שם. ועלינו לשבח לאדון הכל שעד שלא נשקע שמשו וזמן הספדו מהאב שזרח לנו אורו של הבן שעל זה הגיע לנו העת לשחוק כי ברוך ה' אשר נתן לדוד עבדו. בן חכם הלא זה הוא דניאל איש חמודות ענף עץ אבו"ת מלא רוח חכמה ושלם בכל דיעות ומדות כי בענוה וחסידות לו עשר ידות מדובר בו נכבדות שכל דיברות קדשו על אדני פז מיוסדות. והוא כהן לאל עליון ומוכתר בכתר תורה וכתר מלכות מאן מלכי רבנן ויהא רעוא קמיה האל נורא ואיום. שעל ידו תצא תורה ופדיום. מטה עוז ומקל תפארה. ויקויים בו מקרא שכתוב כי שפתי כהן ישמרו דעת ותורה יבקשו מפיהו וגו' ויתן לו ה' עזר וסיוע להנהיג את כל העם בדרך הישרה. כדי שתבנה העיר על תילה. ויאריך לו ימים על ממלכתו. כדי שיפוצו מעיינותיו חוצה וירחיב את גבולו בתלמידים. אין פרץ ואין יוצאת ויהא שמיה מברך לעילא מכל ברכתא ועד זקנם ושיבה יעמד חי מלא ברכת ה' נס"ו אכי"ר:
ומעתה כבא להשיב על השאלה הנז"ל וטרם כל הנני צריך למודע"י כי זה כמה שנים בהיותי עסוק בחיבורי אשר חיברתי בשם דרכי דוד על איזה דרושים פשטים הערות ופירושים על כל פרשה ופרשה נשאלתי על ענין כזה ולפי שעה השבתי לשואלי מה שעלה אז בזכרוני שכל הקר"י וכת"יב וכמו כן כל החסירות ויתירות הנקודות והטעמים שכולם היו הלכה למשה מסיני ועלה אז על דעתי בהיותי עסוק בחיבור הנ"ל שאם לא היה הזמן בוגד בי. לפרש כל הקר"י וכת"יב שיבאו לידי על כל פרשה ופרשה שהייתי מפרש ולהעלותם כל א' במקומו וכפי הנלע"ד אמנם לא עלתה על ידי לפרש כולם. כי אם דוקא הנמצאים בס' בראשית בהיות כי ראיתי שהמלאכ' היתה מרובה והמשא היתה כבדה עלי. וכדי לפרש כולם הבאים על החיבור הנ"ל. היו עלי לטורח גדול ומה גם שהקובץ היה עולה ומגדיל ומסיבתו היה ג"כ הוצאת הדפוס מתרבה ועולה לסך גדול מה שלא היה ידי משגת ונוסף עוד. שהמדפיסים היו אצים לי בעד הכתיבה. והזמן לא היה מסכים עמדי. לעמוד במלאכה גדולה כזאת אשר על כן גמרתי אז בדעתי להניח טורח המלאכה הנז"ל ולהתמיד בחיבורי הנז"ל. והגם ששבח לאל ית' באתי עד קיצו להשלימו. לא זכיתי להדפיס כי אם דוקא ס' בראשית וכמו שהודעתי בסוף סי' נ"ה מפסקי הנדפס בס' פרי עץ חיים תוך פסקי חכמי בית מדרשינו ה"י. כי מס' שמות ואילך עד גמרה של תורה הננו בידי בכ"י עד אשר ירחיב ה' לי להזדמן שעת הכושר להוצאת דפוסו וכו' ע"ש:
ואחרי שלע"ע באה לידי השאלה הנז"ל. בחפשי בספרי המפרשים ז"ל לראות מה בפיהם בענין הנז"ל ראיתי כמה מהם שנוטים לסברת הב' ת"ח הנז' בשאלה דנ"ד. שכפי הנלע"ד הוא נגד הקבלה האמיתית אשר בידינו לכן קמתי לערוך מלחמה עליהם על אשר דיברו שלא כהוגן על תורתינו הקדושה ועל נביאיו ע"ד הקר"י וכתי"ב. ולהראות להם איך כל א' וא' לסיבה מהסיבות. אשר לא השיגה דעתינו כך נכתבו ונמסרו למשה בסיני וכאשר עיניך תחזנה משרים וזה החילי בס"ד:
הנה אחרי שראיתי דבריהם נשתוממתי על המראה. ובאמת שעצתם וסברתם היא ל רחוקה ממני. אשר על כן גמרתי בדעתי להעתיק קודם כל דבריהם. כדי להשיג עליהם בכח. וכפי מה שנמצא כתוב בתלמוד דידן ובדברי רז"ל והא לך לפניך:
הנה הראשון שבכולם הוא הרב בעל האפוד. שבפרק ז' מספרו בדקדוק כתב וז"ל. השלם ראש הסופרים עזרא הכהן הסופר. נער חצנו ושם כל מאמצי כחו לתקן המעוות וכן עשו כל הסופרים הבאים אחריו. ותיקנו הספרים בתכלית מה שאפשר עד שהיה זה סיבה להשאירם שלמים במנות הפרשיות. והפסוקים והתיבות והאותיות והמלא והחסר. ובזר הנהגו מנהג הלשון וכו' וזולת זה וכו' ולזה נקראו סופרי' ועשו בזה חיבורים והם ספרי המסרה. ובמקומות אשר השיגם ההפסד והבלבול. עשו הקר"י וכת"יב להיותם מסופקים במה שמצאו וכו' ע"כ ע"ש:
ותמהני מהרב קמחי ז"ל שפה קדוש כמוהו מסכים גם הוא לדבר הזה: שכן כתב בהקדמתו לנביאים ראשוני' וז"ל ונראה כי המילות האלה. נמצאו כן. לפי שבגלות הראשונה נאבדו הספרים ונטלטלו טלטול. והחכמים יודעי המקרא מתו. ואנשי כנה"ג שהחזירו התורה ליושנה מצאו מחלוקת בספרים. והלכו בהם אחר הרוב לפי דעתם על הבירור כתבו הא' ולא קראוהו. או כתבוהו מבחוץ ולא כתבוהו מבפנים וכן כתבו בדרך א' מבחוץ ובדרך אחר מבפנים וכו' עכ"ל:
והרב דון יצחק אבראבאניל ז"ל. השיג עליהם בהקדמתו לספר ירמיה. ואחר שהעתיק דבריהם כתב וז"ל. והדעת הזה אשר הסכימו החכמים האלה עצתם רחקה ממני: כי איך אוכל בנפשי להאמין ואיך אעלה על שפתי. שעזרא הסופר מצא ספר תורת האלדים וספרי נביאיו. ושאר המדברים ברוח הקדש מסופקים. בהפסד ובבילבול והלא ס"ת שחסר ממנו אות א' פסול וכ"ש בקר"י וכת"יב שבאו בתורה שכפי הקר"י יחסרו בתורה כמה וכמה מהאותיות וכו':
עוד אמר וז"ל הנה עוד אשאל מאתם כפי הסברא הגוברת אם היה הקר"י וכתי"ב  כפי מה שמצאו בספרים המחולפים. ולא אפשיטא לעזרא הסופר איזה הדרך מהם ישכון אור. ושם הב' נוסחאות א' מבחוץ וא' מבפנים אם כן איפה למה בפי' הכתובים נסמוך תמיד על הקר"י ולא על הכתי"ב ולמה עזרא בהיות הדבר אצלו מסופק. עשה הניקוד תמיד מסכים עם הקר"י. ולא עם הכתי"ב שמורה שהיה כן דעתו שהקר"י הוא האמיתי ושלכן שם הנקודות כפי הקר"י ולא כפי הכתי"ב. ואם היה כן דעתו. היה לו לשום הקר"י מבפנים כי הוא האמיתי והמסכמת עם הנקודה. והכתי"ב ישים מבחוץ כיון שלא הסכים בה דעתו וכו'. שנית אם היתה סיבת זה הפסד ובלבול שנפל בספרים מצד הגלות היה ראוי שיבא על דרך מקרה כפי המקום שנשטשטשו או נמצא ואתה תמצא בספר תורת האלדים בפרשת לך לך שכת"וב מלך צב"יים והקר"י הוא מלך צבא"ים. וכן כתב בפעם אחרת. וכי נפל במקרה הטשטוש והבלבול במילת צב"יים תמיד וכו'. וכן כולם כמו נע"רה שכתוב נע"ר כ"ב פעמים במקום א' ובמקום א' מלא. שהוא ונתנו לאבי הנערה וכו' וכן כתב בע"פולים וקר"י בטחור"ים. כתיב ישג"לנה וקר"י ישכב"נה וכו' אלא שאין הדבר כאשר חשבו החכמים האלה. ושארי להו מרייהו וכו' ע"כ:
ותירץ כי אמיתת הענין אצלו. כי עזרא הסופר וסיעתו מצאו הס"ת בשלמותם ותמונתם. כמו שנכתבו וקודם שנתעוררו לעשות הניקוד והטעמים וסופי הפסוקים עיין במקרא. והדברים אשר נראו אליו זרים. כפי טבע הלשון וכוונת הסיפור. חשב בעצמו שהיה זה לא' מב' סיבות. אם שכיוון הכותב בדברים הזרים ההם: סוד מן הסודות מסתרי התורה כפי מעלת נבואתו. ולכן לא מלאה ידו לגשת למחוק דבר מספרי האלדים כי הבין בדעתו שבחכמה יתירה נכתבו כן. ושלסיבה מן הסיבות נכתבו האותיות החסירות והיתירות והלשונות הזרים. ולכן הניחם בכתב מבפנים כמו שנכתבו האמנם שם מבחוץ הקר"י שהוא פי' הכת"וב הזר ההוא כפי טבע הלשון. ופשיטות הענין ומזה המין תמצא כל הקר"י וכתי"ב שבתורה וכו' וכמה כשמצא עזרא שכתוב בתורה בעפו"לים. שהוא לשון גובה ולא ידעו מה הם הגבוהים ההם הוצרך לפרש בקר"י שהם טחור"ים וכן ישגלנ"ה לפי ששם שגל נאמר על המלכה. הוצרך לפרש בקר"י ישכב"נה וכו' גם אפשר שחשב עזרא שהיו בספרי הקודש תיבות ומילות. שלא נכתבו כן בזרותם לסיבה מן שסובות כי אם להיות האומר אותם בלתי מדקדק. אם בחיתוך ידיעת לשון עברית כראוי ואם בקיצור ידיעת דיקדוק הכתיבה בסברה הישרה והיה זה מהנביא כשגגה היוצאת מלפני השליט. ולכן הוצרך לפרש אמיתת המילה ההיא כפי הסיפור והוא ענין הקר"י אשר שם מבחוץ כי ירא הסופר הקדוש לשלוח ידו בדברי המדברים ברוח הקדש וכתיבתם. ועשה זה בעצמו. ר"ל לפרש התיבה והמילה ההיא ושמו מבחוץ. להיותו הפירוש שפירש הוא מעצמו. ואין ספק שכך קיבלו מהנביאים וחכמי הדור ועיטור סופרים שקדמוהו. והנה רוב הקר"י וכתי"ב שבאים בס' ירמיה. כשתעיין בהם ובעניינם תמצא כולם. שהם מזה המין שכתבם ירמיה כן בטעות ובשגגה. ובא עזרא ופירשם וכו' ע"כ. והאריך עוד אח"כ בהקדמתו שם לס' ירמיה עד וז"ל הנה נתבאר שהקר"י וכתי"ב וקר"י ולא כתי"ב כולו ענין המי' וכן הוא הכתי"ב ולא קר"י שראה עזרא מילות זרות שאין להם ענין כפי פשט הדברי' ולכן לא עש' בהם נקודה כלל. ולא יקרא ומזה תדע שהספרים אשר נפל בהם הרבה מזה הוא לחסרון המדבר מידיעת דרכי הלשון או מידיעת דיקדוק הכתיבה. ולכן יהיו בספר ירמיה. פ"א מקר"י וכתי"ב. ובספר שמואל שכתבו ירמיה וכו', רבו בו בכמות הקר"י וכתי"ב כמו קל"ג וכו' אבל בתורת האלדים להיותה כולה מפי הגבורה וכו' לא נמצאו בה מקר"י וכתי"ב. כי אם מעט מזער ס"ה וכו' עכ"ל: וכן הולך ומונה. כמה מקר"י וכתי"ב.  באו בכל ספר. להורות מי מהנביאים. יותר בקי בדקדוק הלשון וכו' עכ"ל ע"ש:
והנה תשובותיו רחקו ממני וכאשר אבאר ואשיג עליו כאשר עיניך תחזנה משרים:
אמנם קושיותיו אשר הקשה על הרב קמחי ועל האפודי. טובים ונכוחים הם. ובהשיגי ובהשיבי על תשובותיו. יושגו ג"כ הם. כי כל אלו התירוצים. ודעת הרב קמחי והאפודי. כולם הם מסברה: ואנו לית לן. כי אם תלמודא דידן אשר קיבלנו עלינו כי לבם של ראשוני' כפתחו של אולם. והם אמת ודבריהם אמת ויציב הדבר:
ואמנם במה שאמר בתירוץ הא' אם שכיוון הכותב שנכתבו בדברים הזרים וכו'. עד האמנם שם מבחוץ הקר"י. שהוא פי' הכתוב הזר ההוא כפי טבע הלשון. ליתא לדבריו. דהא בהדיא גרסינן במסכת נדרים בפרק אין בין המודר (בדף ל"ז ע"א) וז"ל אמר רב איקא בר אביי. אמר רב חננאל אמר רב מאי דכתיב וימצאו בספר תורת אלדים מפורש ושום שכל ויבינו במקרא ויקראו בספר תורת אלדים זה מקרא מפורש זה תרגום. ושום שכל אלו הפסוקים ויבינו במקרא זה פיסוק טעמים. ואמרי לה אלו המסורת ואמר ר' יצחק. מקרא סופרים. ועיטור סופרים. קריי' ולא כתי"בן. וכתיב"ן ולא קרי"ן. הלכה למשה מסיני מקרא סופרים ארץ שמים. מצרים עיטור סופרים אחר תעבורו אחר תלך אחר תאסף קדמו שרים אחר נוגנים משפטיך כהררי אל קריי"ן ולא כתי"בן. פרט דבלכתו איש דכאשר ישאל איש בדבר האלדים. באש דבנבנתה לה דפלטה. את דהגד הוגד אלי דהגורן למי דהשעורים. הלין קריי"ן ולא כתיב"ן וכתי"בן ולא קריי"ן. נא דיסלח. זאת דהמצוה ידרוך דהדורך. חמש דפאת נגב אם דכי גואל. הלין כתי"בן ולא קריי"ן עכ"ל: את דהמצוה. אית דאמרי דבפרשת ואתחנן ולא היא. דלא נמצא בספרים שלנו וגם בספרי המסרה לא מני ליה ובמסרה חשיב כל הני וטפי עלייהו אחריני. מיהו לא חשיב את דהמצוה אלא את דהנפש דכתיב בירמיה. גבי צדקיהו דכתיב חי ה' אשר עשה לנו את הנפש הזאת ורש"י ז"ל פירש. את דהמצוה כתיב בירמיה ע"כ:
הא נקטינן דכולהו הלכה למשה מסיני. ולא ששם עזרא הסופר מבחוץ הקר"י שהוא פירוש הכתוב הזר. וגם לא היה זר בעיניו ח"ו. ולא השיגו ספק ולא בלבול כי כולהו הלכה למשה מסיני כדכתיבנא:
ותו קשה בעיני מה שאמר וז"ל וככה כשמצא עזרא שכתוב בתורה. ובעפ"ולים שהוא לשון גובה ולא ידענו מה הם הגבוהים ההם. הוצרך לפרש בקר"י טחורים וכן ישג"לנה לפי ששם שג"ל נאמר על המלכה. הוצרך לפרש  ישכב"נה בקר"י עכ"ל:
וליתא לדבריו דהא בהדיא גרסינן בסוף פרק הקורא את המגילה עומד וז"ל ת"ר כל המקראות הכתובים בתורה לגנאי קורין אותו לשבח כגון ישג"לנה. ישכב"נה. בעפול"ים בטחו"רים חריו"נים דביו"נים לאכול את חור"והם ולשתות את מימי שיני"הם. לאכול את צוא"תם. ולשתות את מימי רגלי"הם. למחיראוח למוצ"אות וכו' עכ"ל: ופירש"י ז"ל ישגל"נה לשון כל"בא כדכתיב והש"גל יושבת אצלו כלבתא וכן פירש בערוך דכיון ישג"לנה. משמע בזנות בכ"לבא. כמו והש"גל יושבת אצלו ישכב"נה משמע דרך אישות בקידושין ובחופה עכ"ל:
אם כן אינו לפי שלא ידענו מה הם הגבוהים ההם. וגם שם שג"ל. לא נאמר על המלכה. ועיין בריש פ"ק דר"ה:
ולא אשיג על דברי מוהר"י אבראבאניל ז"ל טל מה שכתב בסיבה הב' כי המילות נכתבו כן בזרותם לסיבה מן הסיבות אם להיות האומר אותם בלתי מדקדק כראוי אם בקיצור דעת הלשון עברי. ואם בקיצור ידיעת דקדוק הכתיבה וכו'. כי תמהני עליו אם דבר זה יצא מפה אדם חשוב וגדול כמותו ושעלה על דעתו. כי לנביאים קצרה ידם בכל אלה. אם כן הוא ז"ל היה גדול מהם בדקדוק לשון העברי. ובודאי שאין שום גברא שיאמין דבר זה. ואם היה בשגגה כמו שכתב הוא ז"ל למה הנביא או המדבר ברוח הקדש לא תיקנו הם ואם השגגה נפלה בספר ירמיה פ"א פעמי', ובספר שמואל שכתבו ירמיה. כמו שהונח הוא ז"ל. שרבו כמו רבו בו הקר"י וכתי"ב למספר קל"ג כמו שמנה הוא ז"ל היעלה על לב שנביא אשר נאמר עליו. בטרם אצרך בבטן ידעתיך ובטרם תצא מרחם הקדשתיך. נביא לגוים נתתיך יפול בשגגות כאלה:
סוף דבר נראה כאילו הרב ז"ל לא ראה הגמ'. לפי שבגמ' לא נהיר ולא סביר מה שתירץ הוא ז"ל. ואולי כי לרב הנ"ל. היתה רוח אחרת עמו ולא נעלם ממנו ח"ו כל הנ"ל. אלא כי דרך בדרך הרב הגדול הרמב"ם ז"ל בס' מורה הנבוכים להראות כחו כי זולת הגמ' יש דרך לתרץ וכו':
ואם יקשה המקשה. דהא לא אשכחנא בגמ'. מקריי"ן וכתיב"ן. וכתיב"ן ולא קריי"ן ועיטור סופרים וכו' אלא הני דחשיב בגמ' דנדרים ובמסרה חשיב כל הני טפי עלייהו כמה וכמה. ושלעולם אימא לך דהשארא בעי לתרוצי כדתירץ מוהר"י אבראבניל ז"ל וס"ד למימר דהני דקא חשיב בגמ'. כולהו הם הלכה למשה מסיני. אבל שהשארא לא יש להשיב דאיברא שבמסרה חשיב כל הני וטפי עלייהו וממה דמייתי במסכת סופרי' בפרק ו' שכתוב שם וז"ל אמר ר' שמעון ן' לקיש. ג' ספרים נמצאו בעזרה ס' מעון. ספר זעטוטי: וספר היא ובא' נמצא כתוב מטון אלדי קדם ובשנים נמצאו מעונה אלדי קדם וקיימו השנים. ובטלו א' בא' מצאו כתוב ואל זעטוטי בני ישראל לא שלח ידו. ובשנים מצאו כתוב ואל אצילי בני ישראל לא שלח ידו. וקיימו הב' וביטלו הא' עכ"ל:
ואם איתא הא שכתב מוהר"י אבראבאניל ז"ל שאמר. שלכן לא מלאו ידו דעזרא לגשת למחוק דבר מספרי האל. כי הבין בדעתו. שבחכמה נכתבו לא ימנע מהחלוקא או לא הי' יודע שהם הלכה למשה מסיני או שהיו ספיקות. כדפירש הרב קמחי ז"ל והאפודי. שאם לא היה יודע שהם הלכה למשה מסיני למה לא מחק והלך אחר הרוב דהא חזינן דבג' ספרים שנמצאו בעזרה הלכו אחר הרוב:
ואם תאמר שאותם ספרי' שנמצאו בימי עזרא הסופר כולם היו שוים. ושלכן נמנע מגשת למחוק ושלכן עשה הקר"י מבחוץ אם כן יורני כיצד נקרא בס"ת שאסור לקרות אפילו אות א' שלא מן הכתב היעלה על הדעת שנקרא הקר"י שתיקן עזרא הסופר שהוא פי' הכתוב הזר לדעתו ז"ל ונניח הכתב שהוא כתוב באצבע אלדים אלא על כרחין אית ל למימר שכולם הלכה למשה מסיני:
והנה נשאלה שאלה זו להרשב"א ז"ל היאך נקרא שלא מן הכתב בעפ"ולים בטחו"רים ישג"לנה ישכ"בנה וכו' ותירץ הרשב"א ז"ל וז"ל וששאלת כיון שאסור לקרות בתורה.  אפילו אות א' שלא מן הכתב היאך הש"ץ קורא. ישכב"נה וכתוב ישג"לנה. וכן בכל תיבה שישבה הקר"י וכתי"ב. שכולם כתובים בתורה כפי המסורת ולא כפי הקר"י:
תשובה זו הלכה למשה מסיני וכמו שכתבו בנדרים בפ' אין המודר מקרא סופרים ועיטור סופרים כתי"בן ולא קר"וין. הלכה למשה מסיני עכ"ל התשובה:
ואיכא למידק דנראה שהשואל לא הוה ידע דאינון הלכה למשה מסיני מדקחזינן דהרשב"א ז"ל השיב לו זו הלכה למשה מסיני וכו' ומאחר דאינון הלכה למשה מסיני תו ליכא לאקשויי מידי. וראה שהרשב"א ז"ל נסתייע מההיא דפרק אין בין המודר ואעפ"י שבאו בתורה כמה וכמה קר"י וכתי"ב זולת מה דמייתי בגמ' כדפרכינן לעיל:
ואם היו הספיקות כדפירש הרב קמחי והאפודי ז"ל. היאך לא מני לון בהדי הנך במסכת סופרים ומדקחזינן דלא מני ולא קחשיב אלא ג' אם כן השארא כולהו לא הוו ספיקי דאם איתא דהוו ספיקי הוה אזיל בהו בתר רובא. כדאזל בהנך דמסכת סופרים. ולא היה תולה מבחוץ כדתרצינן לעיל:
ולא קשה מידי מה שכתב הרב אבראבאניל ז"ל וז"ל. דאין ספק שכך קיבלו מהנביאים וחכמי הדור שקדמוהו עכ"ל: שיש להשיב עליו ולומר ממה נפשך. אם האמת הוא שכך קיבלו מהנביאים וחכמי הדור לא ימנע מהחלוקא. או שהיה הלכה למשה מסיני או שגילו שכך צריך להיות ואם שלא גילו שכך הלכה למשה מסיני. אם כן היה יודע בבירור שכך צריך להיות בהיות שכך קיבלו מהנביאים. אם כן מאי קאמר שנתיירא הסופר הקדוש לשלוח ידו בדברי המדברים ברוח הקדש:
ותו קשה שאם כן שכך קיבלו מהנביאים. ומחכמי הדור למה לא תיקנו הם. דהיינו הנביאים וחכמי הדור וכו' אלא על כרחין צריכין אנו לומר ולהודות שבין הקר"י ובין הכת"יב. כולהו הלכה למשה מסיני כדהוכחנו לעיל מפרק אין בין המודר וכדכתיבנא:
ומה שאמר בסיבה הראשונה וז"ל אם שיכוון הכותב בדברים הזרים ההם. סוד מן הסודות מסתרי התורה כפי מטלת נבואתו ולכן לא מלאם ידו. לגשת למחוק וכו' עכ"ל:
כך יש לנו להאמין בודאי. כמו שהביא הרמב"ן זלה"ה ראש המקובלים האחרוני' בהקדמתו לביאורו בפי' החומש ע"ש:
ותמהני על מוהר"י אבראבאניל הנז' זלה"ה כיצד הניח הדבר בספק שאח"כ בא בסיבה השנית שכתב על ירמיה בזרות הלשון. כמו באות נפשו שאפה רוח שקרי נפשה שכך נראה מטבע הלשון. והדבר סוד מסודות התורה כסוד הייבום והמשכיל יבין:
נקטינן מכל הני פרכי וקיוהוותן דכל מילי דקר"יין ולא כתי"בן וכתי"בן ולא קר"יין וכולהו דרכי המסרה שהם הל"מ ודלא כאשר כתבו החכמים האלה דלעיל. וכדגרסינן במסכת נדרים בפ' אין בין המודר דאייתינן לעיל וכדכתיבנא ועזרא הסופר ואנשי כנסת הגדולה. לא הוסיפו ולא גרעו אפילו אות א' על הס"ת  שנמסרו לכל ישראל ע"י מרע"ה וכדכתיבנא:
הרי לך שהראתה לדעת שבכל מה שכתבתי  יש די והותר לידע ולהודיע שכל הקר"י  וכתי"ב וכו' שהכל נמסר למרע"ה בסיני ושבסיבה  מן הסיבות נכתבו כך. ושלכל א' וא' יש טעם  וסוד לדבר שמקצתם הם גלוים לנו ונוכל  לפרשם. כפי השגת דעתינו. ומקצתם הם  נסתרות ממנו כי לא השיגה דעתינו לבררם  ולפרשם. ותו לא מידי בנדון הלז כדכתיבנא:
זהו מה שנלע"ד אם יסכים בדבר הרב מורה דאתרא וה' יצילני משגיאות ויראני מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה ועל מד"ין פה בק"ק ת"ח ה"י אשר בעיר המהוללה אמשטרדם יע"א:
הכותב וחותם לסדר ובשנת בכל המקום  אשר אזכיר את שמי אבא אליך וברכתיך לפ"ק:
דוד בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל:
בדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחובשטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס