שאלה ראובן היה לו קרקע בשותפו' עם שמעון חבירו והיו משכירים אותו לאומן חרש בסך מה לשנה לעשות שם מלאכתו והיו מחלקים ביניה' מה שהיה עולה שכירות השנה חלק כחלק ובראות ראובן שהמקו' ההוא היה רחבת ידי' בנה על מקצת אותו קרקע בית לדור שם באופן שלא חיסר כלום משכר השכירות שהחרש לא הקפיד בכך כיון שהיה לו מקו' בריוח לעשות מלאכתו ושמעון שתק ולא מיחה בדבר ובהגיע זמן לעשות חשבון שכר השכירות ביניה' תובע שמעון מראובן חצי שכירות הבית שבנה לעצמו ודר שם וראובן טוען שכיון שלא מיחה בו שמעון ושתק היינו כהודה לו בדבר ועוד דזה נהנה וזה אינו חסר הוא דלא גרע שכר השכירות בשביל הבית אשר בנה ואינו רוצה ליתן לו כי אם חצי שכר השכירות של הקרקע כמעיקרא ורבתה הקטטה ביניהם ובאים לדין לכן המורה יורה הדין עם מי ומהתמ"ש:
תשובה אמרו בפרק חזקת הבתים (בתרא דף מ"ב ע"ב) גופא אמר שמואל שותף כיורד ברשות דמי מאי קא משמע לן שותפות אין לו  חזקה לימא שותף אין לו חזקה אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה לומר שנוטל בשבח המגיע לכתפים בשדה שאינה עשויה ליטע כשדה העשויה ליטע עכ"ל הגמרא:
ופירש רשב"ם לומר שנוטל כדין אריס שיורד ברשות אפילו בשבח המגיע לכתפים ר פירי כגון קמה לקצור וענבי' לבצור נוטל כל החצי כדין אריסי העיר: ואפילו הוא שדה שאינו עשוי ליטע אלא לזריעה ונטעה הוא נוטל כל דינו כאילו עשוי ליטע כדין היורד ברשות דאילו יורד שלא ברשות שמין לו וידו על התחתונה דאם השבח יתר על היציאה נוטל את היציאה ואם היציאה יתר על השבח נוטל יציאה שיעור שבח כדאמר בב"מ בהשואל (דף ק"א) היורד לתוך שדה חבירו ונטעה שלא ברשות אמר רב שמין לו וידו על התחתונה ושמואל אומר אומדין כמה אדם רוצה ליתן על שדה זו ליטעה ואמר רב פפא לא פליגי כאן בשדה העשויה ליטע כאן בשדה שאינה עשויה ליטע והכא חשיב להאי שותף כיורד ברשות והילכך שקיל בשדה שאינה עשויה ליטע כשדה העשויה ליטע ואי הוה אמר שמואל שותף אין לו חזקה הוה אמינא דידו על התחתונה  הואיל ובלא רשות חבירו ירד עכ"ל:
למדנו ממימרא זו שדין השותף כדין היורד ברשות מה היורד ברשו' נוטל מה שהוציא אף על פי שההוצא' היתה יתירה על השבח ולא מצי בעל למימר ליה עקור אילנותיך ואיני חפץ בהנאה זו ויותר נוח לי בשדה כמו שהיתה דהא שליחותיה דבעל השדה קא עביד והוא מנהו להיות אריס במקומו ה"ה גבי שותף שאם אחד מן השותפין נטע את שדה הלבן אין חבירו יכול לומר לו עקור נטיעותיך וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק עשירי מהלכות גזלה ואבדה וז"ל היורד לשדה חבירו ברשות אפילו נטע שדה שאינה עשויה ליטע שמין לו וידו על העליונה שאם היתה ההוצאה יתר על השבח נוטל ההוצאה ואם השבח יתר על ההוצאה נוטל השבח ובעל בנכסי אשתו והשותף בשדה שיש לו חלק בה כיורד ברשות הן ושמין להן וידם על העליונה עכ"ל: וכן פסק הרא"ש ז"ל ובנו הרב בעל הטורים והרב בית יוסף ז"ל בח"ה סימן שע"ה וסימן קע"ח:
וקודם בואנו להשיב על השאלה אשר נשאלנו עליה והיא על ראובן ושמעון שהיה להם קרקע בשותפות והיו משכירי' אותו קרקע לאומן לעשות שם מלאכתו ובנה ראובן בית במקצת אותו קרקע ברשו' ובהסכמת השוכר ועתה בא שמעון ותבע חצי שכירות הבית כיון שראובן שותפו בנה אותו על קרקע שניהם ראינו לחקור ולדרוש על הטענות אשר טענו ראובן ושמעון כי אינן מובארות כל צרכן לא טענת ראובן ולא טענת שמעון אם טענת שמעון שתובע מראובן חצי שכירו' הבית ולא נזכר בשאלה אם רוצה לשלם לשותפו חצי ההוצאה אם לא ובודאי שאם דעתו לתבוע חצי השכירות מבלתי שישלם חלקו בהוצאה הוא דבר נגד השכל יען כי אפי' היורד בשדה חבירו שלא ברשו' ונטעה כתב הרמ"בם ז"ל בפרק הנ"ל אם היתה שדה העשויה ליטע אומדים כמה אדם רוצה ליתן בשדה זו ליטעה ונוטל מבעל השדה ואם אינה עשוייה ליטע שמין לו וידו על התחתונה אמר לו בעל השדה עקור אילניך ולך שומעין ל ע"כ הנה נתבאר שאם בעל השדה רוצה בקיו' מה שעשה אותו היורד בתוך שדהו בלתי רשותו צריך שישל' לו כפי השומא ואם אינו רוצה בקיומו יעקור הלה מה שנטע וילך לו ולא שישתכר וירויח במה שהוציא חבירו בזולת פירעון ועוד במה שתובע חצי שכר השכירות הבית הראה בזה שדעתו נוחה בבנין בבית ההוא ורוצה בקיומו כיון שלא טען שיטול אבניו ועציו מרשותו וילך לו שאפילו ביורד בשדה חבירו שלא ברשות ונטע או בנה כתב הרמ"בם ז"ל בפרק הנ"ל שאם אחר כך בא בעל השדה והשלים הבנין או ששמר הנטיעות וכיוצא באלו הדברים שמראין שדעתו נוטה למה שעשה זה וברצונו בא הדבר שמין לו וידו על העליונה ע"כ וכל שכן בשותף שדינו כיורד ברשות ואם דעתו של שמעון היא לפרוע חלקו בהוצאה לא ידעתי למה מסרב ראובן בדבר כיון ששמעון הוא שותפו בקרקע וכי מפני שראה שמעון הבנין ושתק ולא מיחה מחל לו חלקו הרי יאמר שמעון מפני שראיתי שותפי בונה בקרקע השותפות אמרתי ודאי שלתועלת השותפות מתכוין ולפיכך לא מחיתי ואיך שיהיה הוא דבר פשוט ביותר ועוד אם אינם נוחי' זה לזה ואין דעתם מסכמת יחד יפרידו השותפו' ויחלקו הקרקע אם יש בו דין חלוקה וישאר ראובן באותו אלין שהבית בנו עליו ואם אין בו דין חלוקה יכפה האחד את חבירו בדין גוד או איגוד דהיינו שיאמר האחד לחבירו מכור לי חלקך בכך וכך או קנה ממני כשער הזה אשר על כן נראה לי שלא תבע שמעון גוף הבית ולא שכר שכירותו כיון שלא פרע עדיין חלקו כראוי לו בהוצאה כדין השותף וגם ראובן אין בידו למנוע ממנו חצי הבית ושכירותו כשיפרע חלקו כמוטל עליו ולא שייך בזה מחלוקת אלא תלונתם היא על שכירות מקום הקרקע אשר הבית בנוי עליו ואפשר שזו היתה כוונת הר' השואל באמרו תובע  שמעון מראובן חצי שכירות הבית כלומר חצי שכירות מקום הבית וזה שכל הקרקע היה שבור לאומן ובהיות לו המקום רחב די והותר למה שהוא צריך בנה ראובן אותו הבית ברצון והסכמת האומן כי לא הקפיד על המקום ההוא וכיון שכן סובר ראובן שכל משך הזמן אשר הקרקע הזה שכור לאומן אינו חייב להעלות שום שכירות לשותפו על מקום הקרקע אשר הבית בנוי עליו כיון שכל הקרקע שכור לאומן והוא השליטו לבנות ביתו שמה ומחל לו על המקום ההוא שזהו כמו מתנה שנתן לו האומן והרי הוא זכה בו והוא נהנה וחבירו אינו חסר ועוד כשראהו חבירו בונה לא מיחה בו לומר שגם הוא רוצה לזכות במתנה הזאת ושתיקה הוי כהודאה ושמעון טוען שכיון שהם שותפים בקרקע הזה הרי המתנה הזאת שמחל האומן והרשה לבנות שם הבית הנה הוא לאמצע וכיון שכן תובע חצי השכירות מן המקום ההוא ונראה שהדין עם שמעון שכן כתב הרמ"בם ז"ל בפרק חמישי מהלכו' שלוחין ושותפין ז"ל שותפין שמחלו להן מוכסים מחלו לאמצע ואם אמרו משום פלוני מחלנו מה שמחלו מחלו לו ע"כ וכתב עליו הרב בעל כסף משנה תוספת כתבה הרי"ף בפרק הגוזל בתרא וכתב הרא"ש דרישא מיירי שבקש אחד מה מהמוכס שימחול לו ומחל והוא לאמצע כאילו הוא שלוחם לבקש בשביל כולם ואם מעצמו בלא פיוס אומר אני מוחל בשביל פלוני הוא שלו לבדו עכ"ל וכן כתב הרב בעל הטורים בטור חושן המשפט סימן קע"א וכן העתיק הרב בשולחנו וז"ל שותפים שבקש אחד מהמוכס שימחול לו ומחל לו הוא לאמצע כאילו הוא  שלוחם לבקש בשביל כולם ואם מעצמו בלא פיוס אמר  אני מוחל בשביל פלוני הרי הוא שלו לבדו עכ"ל הנה אף על פי שראובן בקש מן האומן שימחול לו על המקום ההוא לבנות שם ביתו ונתרצה בדבר הרי הוא לאמצע כיון שלא אמר מתחילה בשביל ראובן מחלתי ולפיכך אני אומר שחייב ראובן לפרוע לשותפו שמעון חצי שכירות המקום אשר הבית נבנה עליו ששניהם כאחד זכו באותה מתנה אשר מחל להם האומן:
הכלל העולה מדברינו הוא שאם כוונת שמעון היתה במה שתבע מראובן חצי שכירות הבית ממש אין שום טעם בטענה זאת אדרבא יש כח ביד ראובן להכריחו שישלם לו חלקו שהרי אמרו שותף כיורד ברשות דמי ואחר הפירעון מחוייב ראובן לפרוע לשמעון חצי שכירות כי הוא שותפו ואם היתה כוונת שעמון במה שתבע מראובן חצי שכירות מקום הקרקע אשר הבית בנוי עליו הדין עמו שהמקום ההוא אשר נתרצה האומן והניחו לראובן לבנות ביתו עליו הרי הוא לאמצע זהו הנראה לעניות דעתי ומהאל יתברך אשאל יאיר עינינו בתורתו וישם בלבנו אהבתו ויראתו אכ"יר:
נשלם ונגמר היום יום חמישי ששה עשר לחדש טבת בשנת ובסדר ויברך אותם איש אשר כברכתו ברך אתם לפ"ק:
כ"ד הצעיר משה אלואריש יצ"ו אכי"ר