שאלה ראובן היה סוחר טוב ונאמן ואיש חסיד והיה רגיל ליתן המעשר מכל מה שהיה מרווח לשמעון ולוי אוהביו שהיו נצרכים לכך באופן זה פעם בזה ופעם לזה ופעם לשניהם ויהי היום בא לידו עסק גדול של סחורה והיה מסופק אם ירויח בה או יפסיד מן הקרן עצמו ומרוב פחדו וצערו נשא עיניו לשמים ונדר לאלוהי ישראל שאם יצליחו בעסק הנ"ל שיתן המעשר מן הריוח וגם כן פירש היאך יתן המעשר וילך לעסקיו והזמין הקב"ה ריוח גדול בעסק הנ"ל ובא לביתו שמח וטוב לב ויקרא לאוהביו שמעון ולוי ויאכלו וישתו עמו אח"כ הפרי' המעשר כדי לקיים נדרו אבל נעלם ונשכח ממנו היאך פירש אם ללוי לבדו או לשניהם ביחד ובהיות כל מעשיו לשם שמים לצאת ידי חובתו ולצאת מן הספק בא לבית מדרשו של שם שיגידו לו באי זה אופן והיאך יתן המעשר שיש תחת ידו יורנו המורה בתשובתו הרמתה ומהת"מש אכי"ר:
תשובה מקדמת דאתינא לסיומא דהאי מילתא צריך לחקור ולתור ולהבין בהאי שאילתא ראשונה אם נסתפק ראובן בכל מעות המעשר למי יתן אותו אם ללוי אם לשמעון או הספק הוא במקצת המעשר ולא בכולו. שנית אם החכם השואל בעי דינא או לצאת ידי שמים. ואען ואומר לראשונה בודאי הגמור שדבר פשוט הוא אצלי שהספ' לא נפל בכל המעות של מעשר כי הם בחציו שהרי בלוי לא נסתפק ולא נעלם ממנו כי אם או כולו ללוי או לשניהם ביחד דהיינו החצי לכל א' שכך מובן מן השאלה באומרו נסתפק לו בנדרו אם פירש ללוי לבדו כלומר כל המעשר ללוי או לשניהם ביחד דהיינו החצי לכל א' כללא דמילתא ממון המוטל בספק הוא חצי המעשר: ועל מה שנסתפקנו שנית אם ה"ה בעי דינא או לצאת ידי שמים באחת שלדעתי הקלושה שלשון השאלה הוא מגומגם ואינו מוגבל שהרי בתחילה כתב שראובן הנ"ל היו כל מעשיו לשם שמים שנראה מדבריו אלה שהוא רוצה לצאת ידי שמים ואח"כ כתב רוצה לצאת ידי חובתו שמשמעו מן החיוב המוטל עליו דהיינו מן הדין והואיל ולא החליט שאלתו בבאור שפתים שוכן שמים יאיר לנו עינים להפיק רצונו בנתיבות שתים וכדאי הוא בית מדרשו של שם ועץ חיי"ם לעשות כרצון איש ואיש וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
גרסינן בב' מציעא דף ל"ג המפקיד אצל חברו בהמה או כלים ונגנבו או שאבדו שילם ולא רצה לישבע שהרי אמרו שומר חנם נשבע ויוצא נמצא הגנב משלם תשלומי כפל טבח או מכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה למי משלם למי שהפקדון אצל' וכ"ו:
ופירש רש"י ז"ל ולא רצה לישבע שבועת השומרים שלא פשע בה ולא שלח בו יד שהיה יכול ליפטר בשבועה זו שהרי אמרו וכ"ו: למי שהפקדון אצלו דכיון דשילם קנה כל תשלומי עכ"ל:
ובגמרא אסיקנא אליבא דר' יוחנן אע"פ שלא שילם ממש אלא אמר הריני משלם קנה הכפל ועליה מייתי הש"ס דף ל"ד האי שאילתא דהני בעי וז"ל שיילינהו לתנאי דבי ר' חייא ודבי ר' אושעיא ואמרי גבי הדדי תניין פשיטא אמר איני משלם וחזר ואמר הריני משלם הא קאמר הריני משלם אלא אמר הריני משלם וחזר ואמר איני משלם מאי מי אמרינן מהדר קא הדר ביה או דילמא במילתיה קאי ודחוייא הוא דקא דחי ליה: אמר הריני משלם ומת ואמרו בניו אין אנו משלמין מאי מי אמרינן מיהדר קא הדרו בהו או דילמא במילתא דאבוהון קיימי ודחויי הוא דקא מדחו ליה: שלמו בנים מאי מצי אמר להו כי אקנאי כפילה לאבוכון דעבד לו נייח נפשאי לדידכו לא או דילמא לא שנא וכ"ו והעמידוה בתיקו:
ופירש רש"י ז"ל שיילינהו בני הישיבה לתנאי שהיו שונין תוספתא דרבי חייא ותוספתא דר' אושעיא שהם עיקר כדאמרי' בעלמא כל מתניתא דלא מיתניא בי ר' אושעיא ור' חייא לא תותבוה בי מדרשא: ואמרו בנים אין אנו משלמין לא הספיק לשלם עד שמת: דעביד לי נייח נפשאי פעמים רבות עשה לי קורת רוח:
והרב אלפסי ז"ל ב"פ הנ"ל פסק בכל הני בעיי ממון המוטל בספק חולקין וז"ל אמר השומר איני משלם וחזר ואמר הריני משלם הא אמר הרינו משלם ומקני ליה כפילה: אבל אמר הריני משלם וחזר ואמר איני משלם: אמר הריני משלם ומת ואמרו הבנים אין אנו משלמין: שלמו הבנים כגון שלא הספיק לתבוע אביהם עד שמת ואח"כ תבע את בניו ושלמו לו: שלמו הבנים לבנים: שלם הוא בעצמו מחצה: שאל שתי פרות ושלם א' מהן שאל משותפין ושלם לא' מהם: שותפין ששאלו ושלם א' מהם: שאל מן האשה ושלם לבעלה: אשה ששאלה ושלם בעלה: כל אלו עלו בתיקו וחולקין דק"ל ממון המוטל בספק חולקין עכ"ל:
והר"ם במז"ל בפ"ח משאלה ופקדון פסק גם כן ממון המוטל בספק חולקים וז"ל אמר השומר הריני משלם וחזר ואמר איני משלם וכ"ו כנ"ל וסיום דבריו כל אלו ספק והרי הכפל מוטל בספק ואינו תחת יד א' מהם לפיכך חולקין הכפל או השבח בין בעל הפקדון ובין השומר עכ"ל:
אומנם יש מקשים על הרי"ף ז"ל מהא דתנן ב"ק דף מ"ו שור שנגח את הפרה ונמצא עוברה בצידה ואין ידוע אם עד שלא נגח' ילדה אם משנגח' ילדה משלם חצי נזק לפרה ורביע נזק לולד ופירש רש"י ז"ל שור שנגח את הפרה ונמבצא עוברה בציד' ומת: ואין ידוע אם עד שלא נגח' ילדה ולא מת מחמת הנגיחה: אם משנגח' ומחמת הנגיח' הפילתו: ורביע נזק דתם חייב חצי נזק והאי ולד מוטל בספק הוא וחולקין:
ובגמרא אמר רב יהודה אמר שמואל זו דברי סומכוס דאמר ממון המוטל בספק חולקין אבל חכמי' אומרים זה כלל גדול בדין המוציא מחברו עליו הראיה ע"כ: והרב ז"ל בפ' הנ"ל הביא המשנה כצורתה והממרא דרב יהודה אמר שמואל זו דברי סומכוס דאמר ממון המוטל בספק חולקין אבל חכמים אומרים זה כלל גדול בדין המע"ה וגמר דבריו ז"ל יחיד ורבים הלכה כרבים והמע"ה עכ"ל. הא קמן שנרא' לכאורה שפסקיו של הרב ז"ל סותרי' זה את זה שבפרק המפקיד פסק ממון המוטל בספק חולקין ובפרק השור שנגח את הפרה פסק המוצי' מחבירו עליו הראיה ותשובה היותר הגונה לע"ד כדי להליץ על הרב ז"ל היא תדע שיש הפרש גדול בין ההיא דהמפקיד לההיא דהשור שנגח את הפרה דההיא דהמפקיד דהיינו כפילא שהגנב נותן אחר שמחזיר הגניבה אינו מוחזק לשום א' מהם לא למפקיד ולא לנפקד ובדין הוא שיחלוקו דלא שייך ביה המע"ה שהרי לא הנפקד מוצי' מן המפקיד ולא המפקיד מן הנפקד אלא הרי הוא כשבחא דאתי מעלמא אבל ההיא דשור שנגח את הפרה שבעל הפרה רוצה להוצי' ממון בעד נזק הולד מבעל השור שהוא מוחזק בממונו הדין נותן שצריך להביא ראיה ברורה ועדות נכונה וכל זמן שלא הביא ראיה ועדות הגונה לאו כל הימנו להוציא ממון מחזקתו לא כולו ולא מקצתו:
והרמ"בם ז"ל פסק בהלכות נזקי ממון פ"ט כהרי"ף ז"ל וז"ל שור שנגח את הפרה מעוברת ונמצא עוברה נופל בצידה ואין ידוע אם עד שלא נגחה הפילה או מחמת נגיחה הפילה משלם נזק הפרה ואינו משלם נזק הולד שהמוציא מחבירו עליו הראיה עכ"ל:
ואע"פ שהוא ז"ל פסק בההיא דהמפקיד ממון המוטל בספק חולקין כנ"ל לא מצאתי שום פוסק שהשיג עליו כמו שהשיגו על הרי"ף ז"ל ונלע"ד הטעם שהרמב"ם ז"ל בצחות לשונו נשמר מהאי השגה ופירש דבריו הטב באומרו והרי הכפל מוטל בספק ואינן תחת יד א' מהם לפיכך חולקין ובדיוק' נקטיה כלומר לאו בכל מקום שהממו' מוטל בספק חולקין. אלא בכהאי גוונה דהיינו שאינו תחת יד א' מהם אז חולקין אבל כשהוא תחת יד א' מהם דינא אחרינא אית ליה כגון האי דהשור שנגח את הפרה ודאי המע"ה הוא: אבל הרב אלפסי ז"ל בההיא דכפילא נתן מקום לבעל הדין לחלוק באומרו האי לישנא: דק"ל ממון המוטל בספק חולקין דמשתמע מניה בכל מקום דאיכא ספיקא דממונ' חולקין ולפיכך הקשו עליו מההיא דשור שנגח את הפרה ובמאי דפרישנא ניחא לן: ועם כל זה לא נחתי ולא שקטתי עד שמצאתי ראיה לפירוש הנ"ל מהרב עצמו ז"ל גבי האי תמרא דרב הונא בשבועו' דף מ"ז ב' כיתי עדים המכחישות זו את זו אמר רב הונא זו באה בפני עצמה ומעידה וזו באה בפני עצמה ומעידה בעיא התם ולא איפשיטא והביאה הרמב"ם בפ' כ"ב מעדות וז"ל הוציא ראובן שטר על שמעון ועדיו כת א' מהן והוציא שטר ב' על לוי ועדיו הכת השנייה וכל א' מהן כופר בו המוציא מחבירו עליו הראיה עכ"ד והרב אלפסי ז"ל פ' כל הנשבעין דף של"א ז"ל ואיכא מאן דאמר בהא הוה ליה ממון המוטל בספק חולקין ואנן לא סבירה לן הכי דלא אמרינן ממון המוטל בספק וחולקין אלא היכא דליתיה לממונא בידא דחד מינייהו אבל היכא דאיתיה לממונא גבי חד מינייהו לא אמרינן הוה ליה ממון המוטל בספק וחולקין אלא המוציא מחברו עליו הראיה עכ"ל:
והשתא מאחר שהוברר לנו ההפרש שיש בממון המוטל בספק דכשישנו תחת יד א' מהן אמרינן המע"ה וכשאינו תחת יד שום א' מהן אמרינן יחלוקו נבוא לענין נדון דידן ונגזור אומר בהאי ממון המוטל בספק דהיינו חצי המעות כמו שהוכחנו לעיל נראה לעניות דעתי הואיל ואינו תחת יד שום א' מהם לא ברשות שמעון ולא ברשות לוי שורת הדין נותנת שיחלוקו שניהם יחד:
ולהשיב על השורש השני דהיינו אם ראובן רוצה לצאת ידי שמים אבוא בדרך קצרה בשביל שגופי מדוכ' ביסורים וחלוש מרוב טרדות ותלאות הזמן שסבבוני ובפרט שבהיותי עסוק בפסק זה נתבקש לישיבה של מעלה ביום ו"י לאדר השני ה"ה מורינו ורבינו ועטרת ראשינו החכם השלם הדיין המצויין הישיש הנכבד החסיד ועניו כמוה"רר דויד ישראל עטיאש מ"כ ונ"ח צ"בה אשר הוסיף לי יגון ואנחה ורעדה אחזתני ועיני לא דממו מלרדת דמעות כמעיינות על האבידה הגדולה שנאבדה ממנו כד"א הצדיק אבד לדורו אבד ובאמת שהוא נסע למנוחות ועזב אותנו לאנחות ואלהי הצבאות יהיה לנו למושעות ובלב נשבר התפללתי אל אלוהי ישראל ואליו כפי שטחתי בתחינה קטנה לחון ולרחם על כל קהלתינו הקדושה ולהשפיע עלינו חיים טובים וארוכים ועושר ונכסים בלי מצרים ובנים יפריחו בתורה כשושנים ואתה ה' תאריך בטוב ובנעמים ימי מורינו ורבינו זיונו והדרנו ה"ח ה"ש אב"ד ור"מ כמוה"רר יצחק חיים ן' דאנא די בריטו על ממשלתו ותרומם תפארתו וכסאו יהיה נכון בלי מחריד ומדון עד יבוא גואל לציון אמן כן יהא רצון:
מציעא דף ל"ז תנן אמר לשנים גזלתי א'  מכם מנה ואיני יודע איזה מכם או אביו של א' מכם הפקיד לי מנה ואיני יודע איזה הוא נותן מנה לזה ולזה מנה שהוד' מפי עצמו שנים שהפקידו אצל א' זה מנה וזה מאתים זה אומר שני מאתים וזה אומר שלי מאתים נותן לזה מנה ולזה מנה והשאר יהא מונח עד שיבא אליהו ובגמרא הקשו סיפ' אריש' דמריש' משמע דמספיק' מפקינן ממונה ומסיפ' לא מפקינן ומסקינן התם דקא תבעי ליה הכא בבא לצאת ידי שמים דיקא נמי דקתני שהודה מפי עצמו שמע מינה:
ופי' רש"י ז"ל התם דקא תבעי ליה והוא אין חפץ ליתן אלא מן הדין ומספיקא לית לן לחיוביה לכל חד וחד: הכא בבא לצאת ידי שמים מאיליו בא לימלך מה יעשה וכ"ו: דיקא נמי דטעמא דמתני' בבא לצאת י"ש מן העונש ולא מן הדין מדתלי טעמא בהודה מפי עצמו שלא היה אדם תובעו כלום משמ' והוא בא לימלך עכ"ל:
והמורם מכל המפרשים ז"ל מהאי סוגיא בקצור הוא שכל שמא ושמא דומי' דמתני' דהיינו שא' אומר ל"ב אביו של א' מכם הפקיד מנה אצלי ואיני יודע איזה הוא לצאת י"ש צריך ליתן מנה לכל א' מהם לפי שהוא פשע שלא כתב שם המפקיד על פנקסו ותדע שיש שמא ושמא שיש בו מחלוקת בין הפוסקים וז"ל בעל התרומות שער ט"ל חלק שלשי והיכא דאתו בתרי לחד ואמרו ליה כל א' וא' אני הלויתיך מנה ולא פרעתני והוא אומר ידעתי שמאחד מכם לויתי מנה ואיני יודע מי היה הרי זה חייב לשניהם מנה מנה שזה פושע היה וכיון דקא תבעו ליה משלם לכל א' וא' והראיה ההיא דפרק המפקיד אמר לשנים אביו של א' מכם הפקיד אבלי מנה ואיני יודע איזה הוא נותן לזה מנה ולזה מנה וכ"ו והוא דקא תבעי אינהו ואי דלא תבעי ובא לצאת ידי שמים משלם לשניהם והרמב"ן ז"ל חולק בזה ואומר שלא אמרו בשמא ושמא משלם בבא לצאת ידי שמים אלא היכא דאיכא פשיעה או אסורא וכאן אע"פ שהוא פשע הם נמי פשעו שלא כתבו ולא זכרו ולא לחנם שנינו אביו של א' מכם הפקיד אצלי ולא חנן א' מכם הפקיד אצלי ומ"ש ומ"ש גזל בדידיה ופקדון באביו ולא תני תרוייהו בדידיה אלא כיון דלא תבעי ליה והם שמא והוא שמא אפילו בבא לצאת ידי שמים פטור עכ"ל:
אומנם לעניין נ"ד נראה לעניות דעתי שאע"פ שבהאי שמא ושמא דבעל התרומות חולקים יודו לכו בכ"ד והיינו טעמא דבהאי שייך פשיעה שהיה להם לזכור מי הוא המלוה והואיל ואינם תובעים אפילו לצאת ידי שמים פטור אבל נ"ד לא שייך בלוי ושמעון שום פשיעה שהרי לא היו עם ראובן בשעת נדרו אלא ודאי ראובן הוא שפשע שלא כתב על פנקסו שם האיש שנדר לו ולפיכך אם רוצה לצאת ידי שמי' צריך ליתן לכל א' מהם חלק הראוי לו במשל אם היה המעשר ק' זהובים יתן ק' ללוי לבדו וחמשים לשמעון מאה ללוי שבאופן זה אם הנדר היה לו לבדו הרי קיים נדרו משלם חמשים לשמעון אם היה הנדר לשניהם הרי נתן לו חצי המעשר כמשפטו ואם ראובן בעי דינא ואינו רוצה לתת יותר מן המעשר שבידו אין לנו לכוף אותו מן הדין לתת יותר כנז"ל אלא מה שהוא ספק יחלוקו באופן זה לוי יקח חמשה ושבעים זהובים ושמעון חמשה ועשרים זהובים זה הוא מה שהורוני מן השמים וה' יכפר בעד ויצילנו משגיאות ויאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו וליראתו אכ"יר:
תם ונשלם יום שנכפל בו כי טוב כ"ח לאדר השני בשנת ובסדר והובא אל אהרן הכהן או אל אחד מבניו הכהנים לפ"ג:
נאם משרת ה' מאיר בן לא"א כה"ר אברהם הכהן אלפסי סי"ט: