שאלה אברהם שהיה גר צדק וזקן ונשוא פנים וסוחר טוב ולעת זקנתו שנתיירא פן יפטר מחולי זה ויזכה כל הקודם להחזיק בנכסיו עשה צוואת ש"מ בהיותו מוטל על ערש דוי וזה לשונה בהיות שלא זכה לבנים ראוים לירש ממונו וג"כ אחיו ושאר קרובים שיש לו שהיה רוצה שיחזיקו בנכסיו עדיין לא באו לדת יהודית לכן רצונו הוא שעשרים אלף פרחים שנמצאו לו עתה יהיו לדבר מצוה ויתחלקו בזה האופן ה' אלפים יהיו לצדקה וה' אלפים לת"ת וה' אלפים לפדיון שבויים וה' אלפים להשיא יתומות ונשתתק ולא יכול לדבר יותר והאריך בזה עד יום מותו ובתוך זמן זה בא לבית אברה' הנ"ל איש אחד שאמר שהוא אחיו ונתגייר ויקראו שמו יתרו ובני ביתו של אברהם הנ"ל הניחוהו להחזיק נכסיו שלא ידעו מהצוואה והיו סוברי' ג"כ שהוא אחיו בראותם שהחולה היה מסביר לו פנים ושלא היה רוצה לקבל סמי הרפואה כ"א מידו ונשארו להיות נושאים ונותנים בממון זה על פיו עד שנחרבה כ"כ ולאחר שנפטר אברהם הנ"ל לבית עולמו באו הגזברים כדי להחזיק בעזבונו לחלקו כפי צוואתו ולא הניחם יתרו הנ"ל באומרו שצואה זו היתה בטעות שלא ידע שכב הוא היה מחזיק בדרך לבא ובא והחזיק בחיו ורבתה קטטה בניהם ובאו לדין שיורום כדת מה לעשוח הגזברים טוענים שכבר זכו הם בממון זה לחלקו כפי הצוואה שאמירתו לגבוה כמסירה להדיוט וכל מה שיטעון נגד זה אינו כדי לבטל צוואת אברהם הנ"ל ויתרו טועין שממון זה ראוי לו מכתה טעמי חדא שהיה של אחיו וכבר החזיק בו בחיו והכל היו רואים שהיה החולה מסביר לו פנים וכו' והוציא כ"כ אגרות חתומות מיד אחיו שבכלם היה אומר לו עד מתי אתה מתאחר לבא לדת יהודית בהיות כוונתך לטובה בא מהר ג"כ להחזיק בנכסי שאני כבר זקן בא בימים ואיני רוצה שיחזיקו זרים ביגיעי ואת"ל שהדין עם הגזברים עדיין מבעיא לן אם זה הוא דוקא בהסך הנזכר בצוואה אבל במה שנתוסף וזכה בו יתרו כיון שעל פיו נתרבה א"ד הדין עם הגזברים בכל יוצא משפטם לאור ומה"ת מ"ש:
תשובה ממאמרם ז"ל בבא בתרא עמוד קמ"ט איסור גיורא הוה ליה תריסר אלפי זוזי בי רבא רב מרי בריה הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדוש' הואי ובי רב הוה אמר רבא היכ"נ קנינהו רב מרי להני זוזי אי בירושה לאו בר ירושה הוא אי במתנה מתנת ש"מ כירושה שויוה רבנן כל היכא דאתיה בירושה איתיה במתנה כל היכא דליתיה בירושה ליתיה במתנה אי במשיכה ליתנהו גביה אי בחליפין אי אגב קרקע לית ליה ארעא אי במעמד שלשתן אי שלח לי לא אזלנא מתקיף ליה רב איקא בריה דרב אמי אמאי ולודי איסור דהלין זוזי דרב מרי נינהו וליקנינהו באודיתא אדהכי נפק אודיתא מבי איסו' איקפד רבא אמר קא מגמרי טענתא לאינשי ומפסדי לי ע"כ בגמרא:
ופרש"י דאיסור הוא איסור גיורא שבא על רחל בת מר שמואל קודם שנתגייר ונתעברה הימנו בגיות את רב מרי בר רחל ובתוך נתנייר ואח"כ נולד רב מרי וה"ל הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה והיא מבנו' שמואל שנשבו כדאיתא בכתובות וכו': אמר רכא במאי קני להו וכו' והילכך אני זוכה בהם דנכסי הגר דינן כהפקר והרי הן בידי והנני קודם וזוכה: גר לאו בר אוריתי הוא דרחמנא אפקריה לזרעיה דגיות: דליתיה בירושה כגון רב מרי ליתיה נמי בדין מתנת ש"מ: ליתנהו גביה אין המעות בביתו של איסור שיוכל ליתנם לו בידו: אין מטבע נקנה בחלפין בב"מ בהזהב: אי אגב קרקע כדאמרינן בקדושין בפ"ק ונפקא לן מקרא דלכספ' ולזהב עם ערים בצורות אשר ביהודה: אם במעמד שלשתן אני ואיסור ורב מרי ביחד נפקד ומפקיד ומקבל מתנה: לא אזילנא בתר איסור פן אפסיד: אמאי לא תמצא עניין שיכול רב מרי לזכות והלא יודה איסור שהן של רב מרי ויזכה בהן: אדהכי והכי נפק אודיתא מתוך שנאמר בבית המדרש יצא הקול ולימודוהו לטעון כן כל אלו הדברים שאמר רבא הלכות הן: עכ"ד ז"ל:
יצא לנו מהסוגיא שקדם זכרה שהגר אינו בתורת ירושה למי שהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה וגם במתנת ש"מ אינו דמתנת ש"מ כירושא כל היכא דאיתיה בירושה איתיה במתנה כל היכא דליתיה בירושה ליתיה במתה והגם שאיסור גיורא נתן במתנת ש"מ לאדם אחר אין מתנתו מתנה לפי שאינו בירושה ולא במתנת ש"מ וכן כתב הרא"ש מה לי איסור גיורא שנתן לרב מרי בנו ומה לי אדם אחר אי מהני לאדם אחר אמאי לא מהני נמי לרב מרי בנו ותמה על הגאון ואמר שאין אלו אלא דברי נביאות וכן השיג הראב"ד ז"ל וכן דעת האחרונים והרב המגיד דעתו נוטה לזה כאשר נבאר בג"ה ולזה נראה לנו במושכל ראשון שלא זכו הגזברים בממון שצוה אברהם הגר מפאת שהיתה מתנת ש"מ ואינו בירושה ולא במתנת ש"מ לא לבנו ולא לאחרים כאשר הוכחנו ולזה זכה יתרו בנכסי אברהם הגר שהחזיק בהם לא מצד האחוה שהרי הגר אינו מוריש ולא נותן במתנת ש"מ לבנו שהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה כל שכן לאחיו שהורתו ולידתו שלא בקדושה אלא מדין נכסי הגר כל הקודם בהם זכה כאשר כתב הרמב"ם ז"ל בפרק א' מהלכות זכייה ומתנה גר שמת ולא הוליד ישראל אחר שנתגייר אין לו יורשין אלא כל הקודם והחזיק בנכסיו זכה ואין בעל המצר יכול לסלקו בדמים שזו כמתנה היא ולזה אין לנו לחקור ולדרוש על יתרו אם הוא אחיו של אברהם הגר או אינו אחיו שכבר ביארנו שאינו יכול להורישו מצד האחוה אלא זכה בהם מדין הפקר:
אמנם אחר העיון וההשקפה לטובה אשר העיר עלינו ממרום מצאנו לרבנו הגדול שכתב והא דאמר רבא מתנת ש"מ כירושה שויוה רבנן כל היכא דאיתיה בירושה איתיה במתנה וכל היכא דליתיה בירושה ליתיה במחנה במתנת יורש בלחוד הוא דקאמר הכי ועיקרא דמילתא משום דקיימא לן דלגבי יורש לשון ירוש' ולשון מתנה חד טעמא נינהו כדאמרינן אמר רב ששת יטול יחזיק יקנה יזכה כולן לשון מתנה הן במתניתא תנא אף יחסין וירש בראוי ליורשו ור' יוחנן בן ברוקא היא דאמרינן שלח רב אחא בר עוא לדברי ר' יוחנן בן ברוקא נכסי לך ואחריך לפלוני וראשון ראוי ליורשו אין לשני במקום הראשון כלום שאין לשון מתנה אלא לשון ירושה וירושה אין לה הפסק אמר ליה רבא לרב נחמן והא אפסקא א"ל הוא סבר יש לה הפסק ורחמנא אמר אין לה הפסק ושמעת מינה דלשון מתנה ולשון ירושה לגבי יורש חדא מילתא היא ומכאן אחר רבא מתנת ש"מ כירושה שויוה רבנן אבל מתנת ש"מ למי שאינו יורש ואפילו לגר דעלמא קני דק"ל דברי ש"מ ככתובין וכמסורין דמו והכי שדר רבנו האיי גאון זצ"ל הלא תראה שהרי"ף ז"ל מחלק במתנת שכיב מרע אם הוא ראוי ליורשו לא קנה ואם אינו ראוי ליורשו קונה ואפי' גר כמותו:
וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק ט' מהלכות זכייה ומתנה גר שיש לו בן שאין הורתו בקדושה הואיל ואינו יורשו כמו שיתבאר במקומו כך אינו יכול ליתן לו כל נכסיו במתנת ש"מ לא כל נכסיו ולא מקצתן שלשון ירושה ומחנה לגבי יורש אחד הן ואם תאמר יקנה נמצא זה יורש את אביו לפיכך אם נתן לגר משאר הגרים מתנתו קיימת וכתב הרב המגיד גר שיש לו בן זה מבואר בגמרא בפ' מי שמת גבי עובדא דאיסור גיורא ומה שכתב שלשון ירושה וכו' וכן לפיכך אם נתן לגר משאר גרים וכו' מפורש בהלכות שם הטעם והדין בשם הרב האיי גאון ז"ל ובהשגות אמר אברהם כן אמר הגאון ואין הדעת נוחה הימנו ויש לנו דעת אחרת טובה מזו ע"כ דעתו ז"ל כדעת האחרונים ז"ל שהקשו על הגאונים ואמרו דאם איתא דמתנת ש"מ גר לגר אחר קנה בנו נמי כל שלא היה הורתו ולידתו בקדושה אינו נחשב לבנו ואינו ראוי לירש בנכרי הוא ולמה לא קנה במתנה ועוד קושיות אחרות והרמב"ן ז"ל האריך לתרצם ובחדושי הרשב"א ז"ל והפירוש הנכון במה שאמרו גבי איסור גיורא כל היכא דליתיה בירושה ליתיה במתנה משום דמתנת ש"מ אינו אלא לאחר גמר מיתה וכירושה היא ככל אדם ומן הדין אינה כלום בכל אדם שאין מתנה לאחר מיתה אלא דמשום ירושה תקנוה והילכך גר שנתן במתנת ש"מ כיון שאינו בר ירושה אף מתנתו אינה מתנה עד כאן וזה דעת האחרונים שאין מתנתו כלום אפילו לאחר עכ"ד ז"ל זכינו לדין שהיא מחלוקת בין הרים הגדולים אם הגר יכול להוריש וליתן במתנת ש"מ לאחרים או לא לדעת הרא"ש והטור והראב"ד והרשב"א והרב המגיד אחר שהוא אינו בן ירושה אף מתנתו מפאת ש"מ אינה חתנה ולדעת הגאון רב האיי והרי"ף והרמב"ם דווקא לבנו שאין הורתו בקדושה אבל לאחר אפי' גר זכה בנכסיו וכן נראה מדברי רש"י ז"ל שהוא סובר כהרמב"ם שכתב דליתיה בירושה כגון רב מרי ליתיה נמי בדין מתנת שכיב מרע ולמה פירש הרב כגון רב מרי ולא פירש כאשר כתב הרב המגיד גר שנתן במתנת ש"מ כיון שאינו בר ירושה אף מתנתו אינה מתנה והרמב"ם ג"כ כתב אינו יכול ליתן לו ולפי זה היה לו לרש"י ז"ל לפרש כגון איסור גיורא אלא ודאי סבירא ליה לרש"י ז"ל דאיסור גיורא אינו יכול להוריש וליתן במתנת ש"מ לרב מרי שהיה הורתו שלא בקדושה אבל לאחר יכול ליתן במתנת ש"מ:
ולזה מי מכניס ראשו בין עמודי ההוראה לפסוק הלכה כמר או כמר וכבר הכריע לנו הרב בית יוסף בשלחנו הטהור כדברי הגאון והרי"ף והרמב"ם וכמו שנראה מלשון רש"י כאשר הוכחנו והעתיק לשון הרחבים מלה במלה נמצאנו למידין שהצוואה שעשה אברהם הגר לדבר מצוה לגזברים שיתחלקו על האופן שכתב החכם השואל בשאלתו הרמת' שהרי הוא זיכה לאחרי' כדעת הרי"ף והגאו' והרמב"ם כמו שפסק הרב בית יוסף ז"ל וגם בעל המפה כתב י"א אע"ג דמתנת שכיב מרע של גר אינו כלום מ"מ אמרינן בו מצו' לקיים דברי המת אם הוא בדרך שנתבא' סוף סימן רנ"ב ואין לך מצוה יותר מזה שחלק כל נכסיו לצדקה ולמעשים טובים
וגדולה מזו אני אומר שאף לדעת הראב"ד וסיעות שאמרו שהגר אינו מוריש ולא נותן במתנ' ש"מ יודו בנושא שאנחנו בו שהשרשי' שיש בידינו הוא ש"מ שעמד חוזר ונשאלה שאלה בגמרא בפרק מי שמת אבעיא להו הקדיש כל נכסיו ועמד מהו מי אמרינן כל לגבי הקדש גמר ומקני או דלמ' כל לגבי נפשי' לא גמר ומקני הפקר כל נכסיו מהו מי אמרינן כיון דאף לעניים כעשירים גמר ומקני או דלמא כל לגבי נפשיה לא גמר ומקני חילק כל נכסיו לעניים מהו מי אמרינן צדקה ודאי מגמר גמר ומקני או דלמא כל לגבי נפשיה לא גמר ומקני תיקו ל"א הקדיש כל נכסיו מהו הפקר כל נכסיו מהו חילק כל נכסיו לעניים מהו תיקו פקח עיניך וראה הגם שהדין במתנת ש"מ אם עמד חוז' עם כל זה אם הקדיש נכסיו לצדק לא יכלו בגמר' לפסוק הלכה ברורה והניחו הדברי' בתיקו וכתב הרא"ש ז"ל כיון דסלקו בתיקו ומספקא לן אי שייך הכא אומדנא או לא יראה שאין מבטלים ההקדש או ההפקר והחילוק שחליקו שאין מעשיו מבטל אלא היכא דבריר לן אומדנא כדפרישית לעיל וכן כתב הטור בסימן ר"ן ח"מ ואם הקדיש נכסיו או הפקירן או נתנן לעניים מבעיא אי הוי דינו כמו נותן וחוזר בו אם יעמוד או לא ולא אפשיטא וכתב הרמ"ה ז"ל כיון דלא אפשיטא חוזר בו דנכסי בחזקת נותן קיימי וא"א הרא"ש כתב דלא אפשיט' דלא מבטלין ההקדיש וכו' כאשר כתבנו למעלה דברי הרא"ש ז"ל אמנם הרמב"ם כתב בהלכות זכייה ומתנה בפרק הנזכר שכיב מרע שהקדיש כל נכסיו ולא שייר כלום או הפקר או חלקן לעניים אם עמד חוזר בכל וכתב הרב המגיד בגמרא עלו בתיקו ולפיכך כתב ואם עמד חוזר שאין מוציאין מידו אלא בראיה ברורה וכו' עמדנו לדין שהרמב"ם פסק לענין גר יכול ליתן במתנת ש"מ אפי' לגר אחר ולעניין מי שהקדיש נכסיו ועמד חוזר בו ולהרא"ש גר  אינו יכול ליתן במתנת ש"מ לאחרי' ומי שהקדיש נכסיו ועמד אינו חוזר ובנושא שאנחנו בו שאברהם הגר חילק מעותיו לעניים לדעת הכל זכו בהם הגזברים לחלקם לעניים כאשר כתוב בצואתו לדעת הרמב"ם אפי' נתנן לאחר זכה וכ"ש עתה שהקדישם ולדעת הר"אש הואיל והקדישן זכו בהן אפי' עמד וכ"ש בנושא שאלתנו שלא עמד וחלה את חליו אשר מת בו ויתרו שהחזיק בנכסי אברהם הגר שלא כדין אחזם והוי כמי שנכנס לבית חברו והחזיק בנכסיו שהם אצלו בתורת גזל שכבר זכו העניים משעת הצוואה זהו מה שנראה לנו להשיב על הצד הראשון ששאל החכם השואל:
ועל הצד השני שכחב החכם השואל ואת"ל שהדין עם הגזברים עדיין מבעיא לן אם זה הוא דוקא בהסך הנזכר בצוואה אבל במה שנתוסף יזכה בו יתרו כיון שעל פיו נחרבה וכו' על זה אני אומר בלי ספק זכה יתרו במה שנתרבה לדעת כל הפוסקים לא מצד האחוה כאשר בארנו אלא מדין כל המחזיק בנכסי הגר אחר מותו זכה בהם שאין לצדקה אלא מה שהניח אברהם הגר לעניים דהיינו עשרים אלף פרחים וגדולה מזו אנו אומרים במונח קיים שאם אברהם הגר עשה צוואה לצדקה שיחלקו עשרים אלף לעניים ואחר מותו נמצאו בנכסיו שלשים אלף ובא אחר והחזיק בנכסיו זכה בעשר אלפי' מדין המחזיק בנכסי הגר ואין לגזברים אלא מה שכתוב בצוואה ולזה בנושא שאלתנו זכה יתרו במה שנתרבה לא מפאת שהו' אחיו שהרי הגר אינו יכול ליתן במתנת ש"מ למי שהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה וכ"ש לאחיו שהורתו ולידתו שלא בקדושה אלא זכה יתרו בתוספת מדין נכסי הגר למי שהחזיק בהם ומה גם שנתרבו הנכסים על ידו:
הכלל העולה מכל משא ומתן שהנחנו שהגזברים זכו בעשרים אלף פרחים לחלקם לעניים כאשר כתב אברהם הגר בצוואה לדעת כל הפוסקים אם לדעת הגאון והרי"ף והרמב"ם ורש"י ובית יוסף אפילו נתנם במתנ' ש"מ לגר אחר וכה בהם אם לדעת הרא"ש והראב"ד והרשב"א וכן נראה מדברי הרב המגיד כאשר בארנו יודו בנושא שאנחנו בו אחר שאברהם הגר נתנם בתורת ש"מ לצדקה הגם שאם עמד אינו חוז' ובפרט שמת אברה' הגר מחולי זה שחלה בו ולא ניתק מחולי אל חולי כאשר כתב ה"ה ולעניין מה שנתרבה בנכסים ודאי זכה בהם יתרו מדין המחזיק בנכסי הגר ולא בתורת אחוה ואין לגזברי' אלא מה שכתוב בצוואת ש"מ והשאר הוא ליתרו הנ"ל אפי' מאה אלף ואפי' לא נתרבו על ידו ולא חשבינן ליה כאריס ליטול את חלקו אלא נוטל הכל זהו מה שעלה בידנו מצד העיון לפי קוצר דעתנו וה' יכפר בעד עד אשר יבא אל היכל מארי דאחרא היושב על כסא ההוראה ולו משפט הגאולה ערב הפסח בשנת כי גירים הית"ם בארץ מצרים כה דברי עבד ה"ב
חייא כהן די לאארה