שאלה יעקב ולאה הלכו למדינת הים בחברת כמה יהודים דרך אניה בלב ים ובהיות כי נטה יעקב למות עד כי הגיע עד שערי מות ובחסדי השם יתברך נתרפא מחליו ולא היה יכול לעמוד על רגליו מחמת החולשה לא היה יוצא מן המטה אשר שכב עליה וכדי שלא יסתכן מחמת נענועי הספינה כי הים הולך וסוער אסרוהו בחבלים בקשר של קיימא ויחזקוהו במסמרים לא ימוט בכתלי הספינה ויהי כי ארכו הימים וה' הטיל רוח גדולה אל הים ויהי סער גדול סים והאניה חשבה להשבר ויקרא רב החובל לכל אנשי הספינה וכך אחר להם קומו קראו לאלדיכם כי בצרה גדולה אנחנו ויהי כאשר ראו כי באו מים עד נפש כל א' בקש להציל את נפשו ממות קצתם קפצו בדוגית שבספינה וקצתם אחזו בכנפי נשרים ויצאו ליבשה ובתוכם ניצולו שנים מן היהודים אשר היו בספינה וגם לאה אשת יעקב הצילה את נפשה ועתה באו והעידו על הדבר הרע הזה וכך אמרו בעדותם שאחר שיצאו ליבשה עיניהם ראו ולא זר שהאניה ירדה לקרקעות הים וששהו שם כמו ג' שעות ולא ראוה יותר השתא באתה קדמנא לאה אשת יעקב ומבקשת ממנו אם היא מותרת להנשא או לא כי אע"ג דרז"ל אמרו דמים שאין להם סוף אשתו אסורה הטעם מפני שהנטבע יוכל לצאת במקום אחר כההיא מעשה דאיתא בגמרא אבל כנדון זה דא"א שיעקב יוכל להציל את נפשו כיון שהוא אסור בחבלים אמרינן דאשתו מותרת דכמים שיש להם סוף דמי א"ד דחכמים לא נתנו דבריהם לשיעורים ואשתו אסורה דהרי בדרך נס היה יכול יעקב לצאת ליבשה במקום אחר כגון שנשברו הנסרים ונתקו החבלים שהוא אסור בהם על הכל יבואו דברי המורה ויורינו איזו דרך ישכון אור ומכתמ"ש:
תשובה בדיני מים שאין להם סוף אין סוף למה שכתבו הפוסקים הראשונים וגם האחרונים הלא המה בכתובים אשר כולם האריכו למעניתם בכל חילוקי דיניהם ובפרט הרב הגדול רבי יוסף קארו ז"ל בתשובותיו בדיני מים שאין להם סוף והרב פעל מוהר"ר חיים שבתי בקונטריס דעגונא דאתתא שלו ואם באתי לבררם ולבארם לא אהיה אלא מעתיק דבריהם ויכלה הזמן והנייר והמה לא יכלו אמנם ראיתי שרובם ככולם נטו להחמיר אם לא במקום שהדבר ברור שודאי מת כנראה בהדיא מדברי הרמב"ם שכתב בפי"ג מהלכות גירושין סעיף ט"ו וז"ל כבר הודענו וכו אבל אם אמר העד או האשה או העבד מת פלוני ואני ראיתיו שמת שואלין היאך ראית ובמה ידעת שמת אם העיד כדבר ברור נאמן ואם העיד בדברים שרובם למיתה אין משיאין את אשתו שאין מעידין על האדם שמת אלא כשרואהו שמת ודאי ואין בו ספק כיצד ראוהו שנפל לים אפילו טבע בים הגדול אין מעידין עליו שמת שמא יצא במקום אחר ואם נפל למים מקובצים כגון בור ומערה שעומד ורואה כל סביביו ושהה כדי שתבא נפשו ולא עלה מעידין עליו שמת ומשיאין וכו' עכ"ל הרי לך בהדיא מדברי הרמב"ם אלה דאינו נאמן אלא בדבר ברור שודאי מת ואין בו ספק וגם אני זה כמה ימים ושנים נשאלתי על ענין דין מים שאין להם סוף והשבתי להחמיר כמ"ש בשאלה ל"ב בש"ות של עץ חיים ע"ש ושם כתבתי בארוכה כל חילוקי דיניהם ועתה אבוא בקצרה בנ"ד להשיב לשואלי בלבד אלא מה שנסתפק:
ותחילה אומר דלכאורה היה נראה לי להחמיר גם בנ"ד ולאסור איסר להאי איתתא שרה אשת יעקב שבאה לפנינו והביאה עמה שני עדים יהודים כשרים והעידו בעדותם שאחר שיצאו ליבשה שעיניהם ראו ולא זר שהאניה אשר שם היה יעקב אסור בחבלים בקשר של קיימא בכתלי הספינה מחמת חולשתו שלא היה יכול לעמוד על רגליו כדי שלא יסתכן בנענועי הספינה כי הים הולך וסוער ירדה לקרקעית הים וששהו שם כמו ג' שעות דהיינו שיעור המועיל והטעם שאע"פי שהיה אסור בחבלים בכותלי הספינה ואין חבוש מתיר עצמו חבית האסורים ולא היה יכול לצאת והוה ליה כודאי מת וכמים שיש להם סוף ואשתו מותרת מ"מ לא בריר לן שמת ודאי ולא יצא חי שהרי בדרך נס היה יכול יעקב לצאת כגון שנשברו הנסרים ונתקו החבלים שהוא היה אסור בהם (כמו שצדד הח"ה) ושמא יצא ובא גל ודחפו לחבירו וחבירו לחבירו עד שהקיאו ליבשה למקום אחר שלא ראוהו וכיון שלא הוברר לנו שמת ודאי אזלינן בספיקא דאורייתא דהיא אשת איש לחומרא כמ"ש בשם הרמב"ם הנ"ל ואע"פי שבכל דוכתא אמרינן בעיגונא היקלו כתב הריב"ש והאי דבעיגונא היקלו הני מילי בעגים אהל בגופא של עדות לא היקלו כדאיתא בפרק יש בכור וכמו שכתבו יפה ההגהות מיימוניות בפרק שלשה עשר מהלכות גירושין והמרדכי בסוף יבמות:
גם אין להתיר ולומר דודאי מת מטעמא אחרינא ששהו שם הני שני עדים ג' שעות אחר שעלו ליבשה ולא ראוהו שיצא מהספינה שהרי הני שני עדים קודם שיעלו ליבשה היו נבהלים ונחפזים להמלט על נפשם לקפוץ בדוגית הספינה או לאחוז בכנפי הנסרים וגם שם לא הונח להם כי אף אחר שהיו כספינה הקטנה לא נחו מסערת הים אשר היה סוער עליהם וכ"ש אם אלו שני העדים נמלטו באחזו בנסרים דאין לסמוך על ראיית הנבהלים ונחפזים מאימות מות אשר נפלו עליהם דשמא האי יעקב בראותו כי באו מים עד נפש נתחזק בגופו בכל כוחו לשכור הנסרים ולנתק החבלים או שמא נשברו הנסרים ונתקו החבלים מאליהם ונפל לים וגל טרדו לצד אחר ליבשה ויצא חי בעודם טרודים לקפוץ בדוגית הספינה או בעודם מתאמנין לאחוז בנסרים להכיל ממות נפשם ולא ראוהו זה הוא מה שהיה נראה לי לכאורה:
אבל מאחר שיש הרבה מהפוסקים שכתבו שהדבר תלוי לפי אומד הדעת לפי ראות עיני ת"ח ויראי שמים שבכל דור ודור שיתכוונו וישכילו על ענין המאורע למצוא צדדין להתיר ויש כזה יראת אלקים שלא תצאנה בנות ישראל עגונות להרבות דעה ויש ראיה מן התלמוד שבהרבה מקומות אמרו משום עיגונא היקלו לכן גם אני בנ"ד אהיה כאחד מהם למצוא צדדין להתיר מן הטעם שהזכיר הח"ה דמאי דאמור רבנן דמים שאין להם סוף אשתו אסורה הטעם הוא מפני שהנטבע יוכל לצאת במקום אחר כההיא מעשה דאיתא בגמרא אבל בנדון זה דא"א שיעקב יוכל להציל את נפשו כיון שהוא אסור בחבלים בקשר של קיימא לא ימוט גם לא נשמע שנשברה הספינה כ"ע מודו דאשתו מותרת דכמים שיש להם סוף דמי דדמיא לנטבע בבור ומערה דמים שיש להם סוף הם וזה נלמד ממאי דאיתא ביבמות ת"ר נפל למים בין שיש להם סוף בין שאין להם סוף אשתו אסורה דברי ר' מאיר וחכ"א מים שיש להם סוף אשתו מותרת ושאין להם סוף אשתו אסורה סיכי דעי מים שיש להם סוף אמר אביי כל שעומד ורואה מארבע רוחותיו וכו' ע"כ ובנ"ד נמי כיון שהיה האי יעקב אסור בחבלים בכותלי הספינה ולא היה יכול לצאת הו"ל כמים מקובצים בכור ומערה שאדם עומד ורואה מארבע רוחותיו וכמים שיש להם סוף דיינינן ליה שאחר שיצאו ליבשה היתה מדיין האניה קיימת וראו שירדה לקרקעית הים ושהו שם ג' שעות ולא ראוהו שיצא משם מה שהיה לצאת ודאי דדבר ברור הוא שודאי מת ואשתו שריא ולחששא דשמא אותה שני עדים בעודם נבהלים ונחפזים להמלט על נפשם לא ראו ושמא באותו רגע וזמן נשברו הנסרים ונתקו החבלים ויצא לבד אחר וגל טרדו לחבירו וחבירו לחבירו והקיאו ליבשה חי ואין רואה לא חיישינן מטעמא דכתיבנא שהרי בנ"ד לא ראו שנשברה הספינה לומר ולחוש שמא נשברו הנסרים ונתקו החבלים ששם היה אסור בהם ונזדמן לו דף או קורה או גל טרדו וניצל אלא אדרבא אחר שיצאו הני שני עדים ליבשה דאזי לא היו טרודים להמלט על נפשם עדיין היתה האניה קיימת ואח"כ ראו שהאניה ירדה לקרקעות הים ושם שהו ג' שעות ולא ראו שיצא משם וכיון שהיה קשור בחבלים בכותלי הספינה היה א"א לצאת והויא ליה האי ספינה כבור ומערה דמים שיש להם סוף מקרי ואין לומר דשמא בדרך נס היה יכול יעקב לצאת ליבשה במקום אחר כגון שנשברו הנסרים אחר שכסו המים את הספינה ונתקו החבלים ויבא חי ואין רואה דזהו נס חוץ מהטבע ואין מזכירין מעשה ניסים כדאיתא בגמרא וכתבו התוספת שם ד"ה אין מזכירין מעשה ניסים תימה לר"י והא קאמר לעיל נפל לבוב אריות אין מעידין יש לתלות שאינ' רעבים וכמים באין להם סוף יש לתלות בדף של ספינה וגל טורד ע"כ וכמו כן בכ"ד נמי שהיה קשור בחבלים בכותלי הספינה היה א"א לצאת אם לא בנס גדול חוץ מהטבע ואין מזכירין מעשה ניסים כדפרשית ואפילו לדעת הריב"ש שכת' דהאי דבעיגונא היקלו לא אתמר אלא בעדים אבל בגופא של עדות לא היקלו היינו דווקא בענין שלא הוברר לנו שמת ודאי אבל בנ"ד דבבריר לן דמי שמת ודאי שהרי היה אסור בחבלים בכותלי האניה והוה א"א לצאת וגם לא נשברה הספינה כ"ע מודו דאיתתא דא שריא ודי למבין: אחרי כותבי זאת מצאתי און לי מ"ש הרב בעל בנימין זאב סי' כו' ז"ל במותב תלתא כחדא הוינא כד א קדמנא מ' קאלו אשת ר' דניאל בכ"ר שמו ז"ל וכך אמת לנא בעלי ר דניאל בכ"ר שמו היה באניה א' של כר' יוסף נחום כאשר ידוע לכל קהלתינו יצ"ו שמנה אותו סופר באניה ההיא לכתוב מה שמכניסים בתוך האניה ההיא והשכר שנותנים הנכנסים והיוצאים בסחורות שמביאים באניה ההיא והוקרה מקרה שהיו שני דוגייאות אא רודוס שהיו הולכים לשלול ופגעו באניה ההיא ולקחו לר' דניאל בעלי לעבד בדוגית של הסגן משני הדוגייאות ההם ושמו אותו בכבלי ברזל בדוגית ההיא והנה עתה קלא דלא פסיק כי אותם הדוגייאות מהשוללים היו בנמל א ובלילה הקים ה' רוח סערה בים וקם הדוגית מהסגן ללכת בים כי חששו פן ישליכהו הים ביבשה ויפבר וה' הקים רוח סערה כנגדו והשליך אותו על צור החלמיש שהיה סמוך ליבשה ונשבר ונטבעו כל האנשי' שבתוכה במים שאל"ס לא נוצלו כי אם קצת מהם ומ' קאלו הנזכרת הביאה לפנינו שני עדים וכו והעידו בפנינו ששמעו מפי אותם הגוים שניצולו שהיו מספרים לגוים אחרים כל מה שהוקרה להם ובתוך דבריהם הסיחו לפי תומם כשהיו תוך דוגית א' שהיהודי שהי' שמו דניאל קורפו שלקחו מאני' לעבד והי' אומ' להם כי יש לו אשה בקורפו ובן א' והיה בכבלי ברזל עם שאר השבויים ונטבע בים עמהם כי לא היה באפשרות שינצל שום א' מהעבדים בהיות שהברזלים היו ברגליהם והיו תקועים בשלשלת של ברזל בקורה א' של של הדוגי' ואף הם שניצולו היה סיכה מאת ה' שבשעה שהקים ה' רוח סערה כנגדם הוריד הדוגית על צור החלמיש שהיה סמוך ליבשה ועלו על צור החלמיש וניצולו ועוד העידו מפי גוי אחד שהסיח לפ"ת שדניאל היהודי היה אוהבו גדול שנתאהב עמו בתוך הדוגית וכמעט היה בוכה ומתאונן עליו באומרו שנטבע בים על היותו כבול בככלי ברזל והאשה מ' קאלו וכו':
והשיב אמנם כשנדקדק היטב בעדות זו דמל"ת יראה להקל ולא להחמיר בשביל דבכל דוכתא חיישינן משום עגונא דאתתא לחפש בכל הצדדין להקל כדכתב השירי בתושבותיו דהא בשנטבע היה אסור בכבלי ברזל שהיה תקוע השלשלת בשלשלת של ברזל בקור של הדוגית ונשברה הדוגית בודאי אותם הברזלי' הכבידוהו והורידוהו במצולו' ים ונחנק מיד ומת ולענ"ד דנדח' החששא דשמא יצא למרחוק ולא ראהו דאיך יצא דתכף ירד לקרקעית הים בכובד הברזלים שברגליו וא"ת נחוש שמא נזדמן לו דף של ספינה וכל גל וגל שבא עליו היה מנענעו בראשו כמו שנזדמן לר' עקיבא כדאיתא שילהי יבמות י"ל שאני התם דלר' עקיבא לא היו רגליו אסורות בנחושתים וגם לא היה תקוע בשלשלאות של ברזל ולכן היה שט על פני המים ובידו הדף וניצול משא"כ בנדון זה דאפילו נאמר דנזדמן לו דף איך יכול להמלט דכובד הברזלים והשלשלאות היו מכבדים להורידו לתחתית הים ה"ה י"ל נמי לההיא דר"מ דטרדו גל לחבירו וחבירו לחבירו עד שהקיאו הים ליבשה וטרד פי גרש וכו' וליכא למימר דטרד הגל אותו הנטבע וגם השלשלת והכבלי ברזל והקורה לחבירו וחבירו לחבירו והקיאו ליבשה דבכל כך כובד שהיה על האיש הנטבע אי אפשר להקימו הגל לחבירו וחבירו לחבירו ולהוציאו ביבשה דכולי האי לא חיישינן ואפי' שנאמר שהכבלי ברזל לא היו בשתי רגליו אלא ברגלו הא' ולא היו כבדי הרב' י"ל דכ"ש דעדיף טפי דלא חיישינן שמא יצא ליבש' דבודאי כשהוא אסור ברגל א' משימים לו כבלי ברזל יותר חזקים וכבדים כדי שלא יברחו וא"כ באותו כובד דאיכא ברגליו הכביד וצלל במים אדירים ומת ולא עלה וליכא למימר דשמא איתרחיש ליה ניסא ונשמטו הברזלים מרגליו וגם השלשלת אשר היה אסור בקורה והגלים גרשוהו והעלוה למקום אחר ביבשה ונצול כההיא דר' עקיבא הדף ולר' מאיר הגל די"ל דאמעשה ניסים לא סמכינן כדלקמן:
גם הרב משה מטראני שהוא מקל בנדון אחר שבהאי נדון אין דעתי עמו מביא ראיה לדבריו מה שהוא ראיה לדברי וז"ל אחר זה מצאתי הוראת מורינו הרב הגדול כמהור"ר יעקב בי רב זלה"ה על א' שהיו רגליו קשורות בלוח הספינה ונטבעה הספינה ואבד זכרו שעברו שני שנים ויותר וכתב כי האשה מותרת לכתחילה לדעת כ"ע והאריך ללמד כי איסור מים שאין להם סוף הוא מדרבנן דמדאורייתא מותרת דרובן אינן ניצולים ומשום דמיעוטא ניצולים כהנהו עובדי דמייתי בגמ' אסרו לכתחיל' וגזרו שאם תנשא לא תצא ולפי זה אין לנו לאסור לכתחילה אלא דומיא דהנהו עובדי אבל אם יש עכבה אחרת להצלת הנטבע שאפילו יזדמן לו הדף לא יוכל להנצל אין לנו כח לאסור ולהוסיף על תקנת חכמים וכו' ואחר שחכמי הגמר' והגאונים הקלו משום תקנת עגונות אתה למד לחכמי הדור לצאת בעקבותיהם ע"כ הכלל העולה שזאת האשה מותרת לכתחלה לינשא לכ"ע וכו' הרי שכתב מורינו הרב ז"ל דאין לנו כח לאסור לכתחילה אלא דומיא דהנהו עובדי אבל אם יש עכבה אחרת להצלת הנטבע שאפילו יזדמן לו הדף לא יובל לינצל אין לנו כח לאסור ולהוסיף על תקנת חכמים ז"ל וכו' ע"כ וא"כ גם אני אומר דבנ"ד נמי אין לנו להוסיף יותר ממה ששנו רבותינו ולהחמיר בהאי נדון דיעקב דכ"ש הוא ומה במקום שאינו קשור רק הרגלי דיש לתלו' עדין שמא יזדמן לו דף כר"ע וגל כר' מאיר ויצא חי א"ה מתיר מטעם שיש עכבה אחרת להצלת הנטבע יותר מהנהו עובדי דאיתא בגמרא כ"ש וק"ו בנ"ד שכל גופו הוא אסור בכותלי הספינה שלא הוה יכול ליפול לים כל זמן שלא נשברה הספינה ומאחר שלא ראינו שנשברה ואחר שיצאו הני תרי יהודי סהדי דקשופ שהעידו שאחר שיצאו ליבשה ראו שהאניה ירדה לקרקעית הים וששהו שם ג' שעות ולא ראוהו שיצא ואפילו שום דף צף על פני המים בהא ודאי לכ"ע מנשא לכתחילה דבמים שיש להם סוף דמי וכדבר ברור הוא שודאי מת ולחששא רחוקה שנשברו הנסרי' אחר שכסו המים את האניה ונתקו החבלים ויצא תי ואין רואה לא חיישינן דמעשה ניסים הוא ואין מזכירין מעשה ניסים כדהוכחתי:
העולה לע"ד דהאי אתתא לאה אשת יעקב שריא להתנסבא לכל גבר דיתצביין וכל זה לא כתבתי אלא להלכה לא למעשה עד שיעמדו למנין כל חכמי העיר ויסכימו בה היתר דבענינים כאלו אין ראוי לשום חכם אפילו מארי דאתרא להתיר ולסמוך על דעת עצמו דאל תהי דן יחידי ארז"ל וכן כתב הריב"ש ז"ל והנה החכם המתיר אין מנוק' משגיאה כבודו במקומו מונח על שלא קרא כל חכמי העיר ההיא שירדו כולם למנין ויסכימו בהתר ע"כ גם החכם שם טוב אלפרג"י כתב כדין מים שאין להם סוף שלו ז"ל ואין מקום לשום חכם או מורה צדק להקל אם לא בראיות ברורות ובמעמד חכמים אשר יהיה בימים ההם ע"כ זהו מה שהעל' מצודתי היום יום ג' כ"ה מרחשון בשנת ובסדר ויהי יצחק בן ארבעים פנה בקחתו לפ"ק:
משה גומיש די מישקיטה ס"ט