שאלה שפוד המתגלגל על ידי אבן גדולה וצולים בו בשר ועופות והוא הולך ומתגלגל מאליו ובנקל העופות והבשר נצלה בטוב ועתה נסתפקנו אם מותר לצלות בו בשר ועופות ביום טוב ומה שנצדד הוא זה אם אנו אומרים הואיל והבשר ועופות נצלים בנקל מן המונח שבידינו למעט בטירחא דיום טוב עדיף טפי שלא יהיה נראה כעובדין דחול או אם נאמ' אחר שהוא מתגלגל על ידי אבן וצריך לטלטל האבן כבדה הוא נאסר מחמת מוקצה ואסור יורנו המורה להלכה ושכמ"ה:
תשובה תנן בפרק כל הכלים (שבת דף קכ"ד ע"א) כל הכלים ניטלין לצורך ושלא לצורך וכו' ובגמרא מאי לצורך ומאי שלא לצורך והעלה רבא לצורך דבר שמלאכתו להיתר בין לצורך גופו בין לצורך מקומו שלא לצורך ואפילו מחמה לבל ודבר שמלאכתו לאיסור לצורך גופו ולצורך מקומו אין מחמה לצל לא וכו' איתיביה אביי לרבא והא דתניא אין סומכין את הקדרה בבקעת וכן בדלת והא בקעת דבי"ט דבר שמלאכתו להית' הוא אלמא דבר שמלאכתו להית' בין לצורך גופו בין לצורך מקומו אסור ותירץ רבא התם מאי טעמא כיון דבשבת דבר שמלאכתו לאיסור הוא גזירה י"ט אטו שבת וכי תימא שבת גופיה תישתרי דהא דבר שמלאכתו לאיסור לצורך גופו ולצורך מקומו שרי ה"מ היכא דאיכא תורת כלי עליו היכא דליכא תורת כלי עליו לא ע"כ:
הנה למדנו מכאן ג' דינים הראשון שכלי שתשמישו לדבר המותר בשבת כגון כוסות וקערו' וסכינין  וכיוצא בהם מותר לטלטלן בשבת בין לצורך גוף הכלי בין למקומו ואפילו בשביל עצמו של כלי שלא ישבר ושלא יגנב השני כלי שתשמישו לדבר האסור בשבת כגון ריחים זמכתשת וכיוצא בהם מותר לטלטלן בין לצורך גופו בין לצורך מקומו אבל לא בשביל עצמו של כלי השלישי שכל דבר שאין תורת כלי עליו כגון בקעת ואבנים ומעות וכיוצא בהם אסור לטלטלן אפילו לצורך גופן ומקומן ועיין בהרמב"ם ז"ל בתחילת פרק חמשה ועשרים מהלכות שבת ששם נתבארו כל חלוקי דינים אלו בתכלית הביאור:
ואמנם אעפ"י שאסור לטלטל את האבנים בשבת לא כל האבנים שוות בזה אלא דוקא אבן שאין תורת כלי עליה וכמו שתירץ רבא היכא דליכ' תורת כלי עליו לא אבל אם יש תורת כלי על האבן הרי היא ניטלת בשבת כשאר כל הכלים והראיה על זה מה שאמרו בפרק המוציא יין (שבת דף פ"א ע"א) תנו רבנן בשבת ג' אבנים מקורזלות מותר להכניס לבית הכסא ופיר' רש"י ז"ל מותר להכניסם בתוך ד' אמות או בחצר דלא ליתסר לטלטולינהו ע"כ. הנה כי הותרו בטלטול מפני שהן ראויות לבית הכסא ובביאור אמרו בפרק כירה (שם דף מ"ג ע"א) על הא דאמר ר' יצחק אין כלי ניטל אלא לדבר הניטל בשבת הקשו עליו ת"ש פורסין מחצלת ע"ג אבנים בשבת ותירץ באבנים מקורזלות דחזיין לבית הכסא הנה אבנים מקורזלות נקראו דבר הניטל בשבת מפני שראויות לצורך האדם וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק ששה ועשרים מהלכות שבת וז"ל מותר להכניס לבית הכסא שלוש אבני' מקורזלות לקנח בהן וכמה שיעורן כמלוא היד ומותר להעלות אבנים לגג לקנח בהן וכו' ע"כ עוד שנינו בתחילת פרק נוטל (שם דף קמ"א ע"ב) נוטל אדם את בנו והאבן בידו וכלכלה והאבן בתוכה ובגמרא (שם דף קמ"ב ע"א) ואמאי תיהוי כלכל' בסיס לדבר האסור ותירצו אמר רבא הכא בכלכלה פחותה עסיקינן דאבן גופה נעשית דופן לכלכלה ע"כ וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק כ"ה מהלכות שבת וז"ל כלכלה שהיתה נקובה וסתם נקב שלה באבן מותר לטלטלה שהרי האבן נעשית כדופן עכ"ל עוד שנינו בפרק כל הכלים (שם דף קס"ה ע"א) האבן שבקרויה אם ממלאין בה ואינה נופלת ממלאין בה ואם לאו אין ממלאין בה ע"כ ופירש רש"י ז"ל האבן שבקרויה דלעת יבישה וחלולה וממלאין בה מים ומתוך שהיא קלה אינה שואבת אלא צפה ונותנין בה אבן להכבידה: אם ממלאין בה ואינה נופלת שקשורה יפה לפי הקרויה שוויא כלי: ואם לאו הרי היא כשאר אבנים ואין מטלטל את הקרויה דשויא בסיס לאבן שנושאת' עכ"ל וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק כ"ה מהלכות שבת וז"ל האבן שבקרויה אם ממלאין בה ואינה נופלת הרי היא כמקצת הקרויה ומותר למלאות בה ואם לאו אין ממלאין בה עכ"ל עוד שנינו בפרק במה אשה (שבת דף ס"ה ע"א) פורפת על האבן ועל האגוז ועל המטבע ובלבד שלא תפרוף לכתחילה בשבת ובגמרא (שם ע"ב) והאמרת רישא פורפת ותירץ אביי סיפא אתאן למטבע ע"כ ופירש רש"י ז"ל פורפת שמתעטפת בטלית ותולה הרצועה בשפתה האחת כנגד צוארה ובשפתה השנית כורכת אבן או אגוז וקושרת הרצועה בכרך ואין הטלית נופל מעליה פורפת כמו קרסים דמתרגמינן פורפין כל המחבר בגד לחברו קרי פריפה: והא אמרת רישא פורפת וההיא ודאי לכתחילה קאמר בשבת דאי מבעוד יום ולאשמועינן דיוצא' בו בשבת הא תנא רישא מדיות פרופות: סיפא דקתני לא תפרוף אתאן למטבע דלאו בר טלטול הוא אבל אבן שהקצה לכך ראוי לטלטול ע"כ: וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפרק תשעה עשר מהלכות שבת וז"ל יוצאות הנשים בקיסמין שבאזניהן וברעלות שבצוארן או שבכסותן וברדיד הפרוף ופורפת בתחילה בשבת על האבן ועל האגוז ויוצאה עכ"ל:
הנה הראית לדעת מכל אלו הראיות שהבאנו שכל אבן שהוקצית לאיזה דבר וראויה לתשמיש אדם שדינה כשאר כל הכלים ומותר לטלטל' ואחרי הודיע אלקים אותנו את כל זאת נבוא להשיב על השאלה אשר נשאלנו עליה והיא על שפוד המתגלגל על ידי אבן גדולה ונסתפק החכם השואל נר"ו מסיבת כובד האבן אם יאסר הצלייה בו מחמת מוקצה לזה נשוב ונאמר שדבר ברור הוא שאין כאן אסור מוקצה יען כי האבן הזאת היא מוקצי' ומוכנת ונעשית לגלגל השפוד וקשורה בו ואם כן הרי היא כמקצת השפוד ומותר לצלות בו בי"ט וכבר הוכחנו בראיו' ברורות שכל אבן שהוכנה לתשמיש אדם או שנתחברה לכלי אחר וקשורה עמו שיש עליה תורת כלי ומותר לטלטלה:
ואין לאומר שיחלוק ויאמר דשאני התם שהאבנים הם קטנות שהרי באבנים מקורזלות בין שלשתן הן כמלוא היד וכן בכלכלה שנקבה אבן קטנה סותמתה וכן בקרויה מתוך שהיא יבישה וחלולה אבן קטנה מכבידתה וכן הפורפת על האבן מסתמא היא אבן קטנה מה שאין כן בעניננו שהאבן גדולה וכבידה שאפשר שיהיה אסור לטלטלה מחמת מוקצה כי לפי האמת אין הפרש והבדל בדבר שיש עליו תורת כלי בין קטון לגדול ואפילו גדול כל שהוא מותר לטלטלו והראיה על זה דברי הרמב"ם ז"ל בפרק כ"ה מהלכות שבת וז"ל אבן גדולה או קורה גדולה אעפ"י שהיא ניטלת בעשרה בני אדם אם יש תורת כלי עליה מטלטלים אותה עכ"ל וזה דבר ברור ואין להאריך בו יותר כי האריכות בו אך למותר:
אמנם עם כל זה לא נחה ולא שקטה דעתנו כי עדיין נשארנו בספק עצום ובמבוכה רבה יען כי הדבר ידוע ששפוד זה אשר נשאלנו עליו ומורה השעות שקורין רילוזיאו מלאכת שניהם שוה ומצאנו ראינו להרב הגדול בעל מים רבים ז"ל שנשאל על עריכת וגלגול המורה שעות בשבת וגזר אומר בפלפול ארוך ובראיות מכריחות (בעיניו) שעריכתו אסור' בשב' משום גמר מלאכ' ובודאי כי לפי דעתו ז"ל אסור לצלות בי"ט בשפוד שאנו עסוקים בענינו ולא משום מוקצה כאשר חשב החכם השואל נר"ו אלא משום איסור מלאכה מן התורה שהוא גמר כלי וכשם שאסור לנו לבנות תנור בי"ט כדי לאפות בו או לעשות סכין כדי לחתוך בו כן אסור לנו לגלגל השפוד הזה כדי לצלות בו כיון שעל ידי גלגולו הוא גומר המלאכה ועושה הכלי והתימה על החכם השואל איך נעלם ממנו דבר זה אך אחר אשר נתנו אל לבנו לדרוש ולחקור בפסק הרב ז"ל כדי להבין דבריו מצאנו שאין הראיות מכריחות כאשר חשב הוא אלא אדרבא נראה לנו אחר החקירה הראויה שאין בזה אסור כאשר נבאר ואעפ"י שידענו קוצר שכלנו ומעוט השגתנו ודלות ערכנו ושאין אנו כדאין לחלוק על רב גדול כזה מכל מקום אחר בקשת המחילה מכבוד תורתו לא נמנע מלחוות דעתנו והמעיין ישפוט ואת אשר יבחר בו יקריב אליו והנה קודם כל דבר נביא דברי הרב ז"ל ואח"כ נשיב עליהם הנה הרב ז"ל בחלק א' סימן ל"א כתב ומעתה אם נבוא לחקור מה הדין נותן בעריכה הזאת ביש"ק נמצא שיש בה אסור חמור יותר ממה שעלה בדעת החכם האוסר שבחבורה וכו' ואני אומר דחמירא טפי וכו' אבל בנ"ד עריכת הרילוזיאו הוא תקון מנא ממש והוא גמר מלאכה דכל כמה דלא ערכי ליה אינו סובב החוט והמחט אינו מורה השעות והרילוזיאו שובת ממלאכתו ובטל ועומד הוא כאבן דומם ומי גורם שיחזור לאומנותו ולהורו' השעו' הוי אומר עריכתו ותקונו הילכך הוה ליה מתקן מנא ממש וגמר מלאכה ואסור מדאורייתא לערכו בשבת כי בכלל הט"ל מלאכות האסורות מדאורייתא נמנה המכה בפטיש והביא הא דגרסינן במסכת שבת (דף ע"ה) כל מידי דאית ביה גמר מלאכה חייב משום מכה בפטיש והאריך להוכיח שגמר מלאכה הוא דבר קל ואעפ"י שאין בה שוה פרוטה והביא לשון הרמב"ם בפרק עשירי מהלכות שבת המכה בפטיש הכאה אחת חייב וכל העושה דבר שהוא גמר מלאכה הרי זה תולדת מכה בפטיש וחייב ע"כ והניח סוף הדין האומר כיצד המנפח בכלי זכוכית והצר בכלי צורה ואפילו מקצת הצורה והמגרד כל שהוא והעושה נקב כל שהו' בין בעץ בין במתכ' בין בבנין בין בכלי' הרי זה תולד' מכה בפטיש וחייב וכל פתח שאינו עשוי להכניס ולהוציא אין חייבין על עשייתו עכ"ל עוד הביא דברי הרמב"ם ז"ל בפרק כ"ג כל דבר שהוא גמר מלאכ' חייב עליו משום מכה בפטיש ומפני זה הגורר כל שהוא או המתקן כלי באיזה דבר שיתקן חייב ע"כ הא קמן דבעובדא כל שהוא או בתקון כלי שהוא גמר מלאכה יש חיוב ואם כן אין לך תקון גדול מזה שמשלשל חוט הכרוך בגלגל הרילוזיאו כדי שיוכל לחזור למלאכתו ולהורות השעה דבלאו הכי לא חזי למלאכתו כדאמרן הא למה זה דומה לההיא דאמרינן בפר' במה טומנין הפותח בית הצואר בשבת חייב ופירש רש"י ז"ל צואר של חלוק לכתחילה חייב חטאת דהשתא קא משוי ליה מנא עכ"ל ר"ל כי החלוק אינה כדאי ללובשה ולפיכך כשפותחה אעפ"י שהוא מעשה קל חייב עליה דהשתא קא משוי ליה מנא דכוותא בנ"ד העריכה הזאת גורמת שיוכל להשתמש ברילוזיאו וקא משוי ליה מנא כל אלה דברי הרב ז"ל ואני אומר כי לפי דבריו ז"ל צריך לומר כי ההופך מורה שעות של חול או הפותח תיבת מראה הצל ומגביה המורה מניחו בחמה כדי שיראה השעה שהוא גומר הכלי וחייב משום מכה בפטיש שהרי שני כלים אלו שובתי' ממלאכתם והם כאבן דומם ורוח אין בהם ומי גורם שיחזרו לאומנות' וישובו למלאכתם ויורו השעה ההופך את מורה החול והעורך את מורה הצל כי לאחר שנהפך זה מורה סוף וגבול השעה ואחר שנערך זה מורה השעה ע"י הצל ואני תמיה על ההיא תשובה של מוהרי"ל שאמר טלטול השעות שמעתי כבר שנשאו ונתנו בדבר לפני מהר"י ויפש ז"ל ולא מצאו איסור ברור וכו' איך לא מצאו איסור והלוא כפי דברי הרב הזה מוכרח הוא שאיסורו משום מכה בפטיש אלא שבאמת אין הדב' כמו שחשב הרב שאין בזה גמר מלאכ' ולא תקון כלי אלא זהו דרך תשמישו של כלי ומה שכת' הרמב"ם ז"ל שכל העושה דבר שהוא גמר מלאכה הרי זה תולדת מכה בפטיש וחייב זה לא נאמר אלא המחדש איזה דבר בעצמו ובגופו של כלי דבר שהיה חסר ממנו שעדיין לא הי' בו או המתקן איזה דבר שנתקלקל בו שזהו גדר התקון לא המשתמש בכלי דרך תשמישו וכמו שביאר הרמב"ם בסוף דבריו שהשמיט הרב ז"ל המנפח בכלי זכוכית שאעפ"י שלא עשה אלא דבר קל שהוא הנפיחה הרי עשה בנפיחתו כלי חדש שעדיין לא היה בעול' וכן כול' כשתסתכל בהם תמצא שמחדש בגופו של כלי דבר שהיה חסר ממנו ועל זה הדרך הוא מה שהביא מדין הפותח בית הצואר בשבת מפני שהחלוק אינו ראוי ללובשו כאשר הוא ולפיכך הפותח בית הצואר חייב מפני שתקן הכלי וחדש בו מה שהיה חסר ממנו מה שאין בענין שאנו בו שהרי המסבבו והעורכו אינו מחדש בו שום דבר מה שלא היה בו אתמול ושלא נתקלקל כדי שנאמר שהעורכו מתקן כלי עוד צריך לומר לפי דעת הרב ז"ל שהטוחן בשבת בריחים הטוחנים על ידי המים או על ידי הרוח שחייב שתים אחת משום טוחן ואחת משום מכה בפטיש שהרי הריחים בין של מים בין של רוח שובתים ממלאכת' ומי הגורם שישובו לפעולת' ויטחנו האדם המניעם ודבר כזה לא שמענו מעולם סוף דבר אני אומר כי בזה צדקו דברי חברנו בנו של הרב ז"ל ובזה יפה כח הבן מכח האב:
עוד הביא הרב ז"ל ראיה אחרת והיא בעיניו מופת חותך וז"ל וכדי שלא יהיה עוד פ"פ לבעל דין לחלוק יגעתי ומצאתי ראיה נצחת אשר אין להרהר אחריה והביא מה שאמרו במסכת עירובין (דף ק"ב ע"ב) קושרין נימא במקדש אבל לא במדינה ואם בתחילה כאן וכאן אסור ובגמרא ורמינהי נימת כנור שנפסק' לא היה קושרה אלא עונבה ל"ק הא ר' שמעון הא רבנן דתניא בן לוי שנפסקה לו נימא בכנור קושרה ר' שמעון אומר עונבה ר' שמעון בן אלעזר אומר אף היא אינה משמעת את הקול אלא משלשל מלמטה וכירך מלמעלה או משלשל מלמעלה וכורך מלמטה ע"כ ופירש רש"י ז"ל אף היא אם היה עונב' או קושרה אינה משמעת את הקול והואיל וקשירה נמי אב מלאכה היא הא עדיפא שתשמיע את הקול וטוב לנו לחלל את השבת בשלשולו לקיים השמעת קול שיר של לויים מלחלל שבת בקשירה שהיא אב מלאכה ולא נקיים בה שום מצוה דלא מצי השמעת קול: משלשל מלמעלה וכורך מלמטה שהרי יש יתדות מלמעלה ולמטה שראשי הנימין כרוכין בהם וכשהוא רוצה מתגלגל היתד והנימא נארכת כעין שעושין למיני כלי זמר ארפ"א דמאריך עד שיגיע ליתד של מעלה וכורכה בו והרי היא כבתחילה ומגלגלין היתד עד שמתפשטת כהלכתה ומשמעת קולה ולרבנן עדיפא למישרי קשירה דהא משלשל נמי אב מלאכה היא דמתקן כלי כהלכתו וכיון דדמי לכתחילה מחליף ואתי נמי להתיר נימין בכנור חדש לכתחילה הילכך קשירה עדיפא עכ"ל שמעינן מיהא דשלשול נימת הכנור לא הותרה ביש"ק במקדש (אליבא דרבנן דהלכתא כוותייהו) משום דהוי אב מלאכה ואעפ"י שלא עשה בו שום מעשה אחר רק גלילת היתד לשלשל נימא אחת והתקון ההוא אינו ממקום אחר אלא מינה ובה שזאת הנימא המשולשלת התם הוה קאי מעיקרה גלולה וכרוכה ביתד עצמה וגם כן בשלשול הזה אינו מוסיף ומעדיף שווי וערך דמי הכנור ההוא יותר מכשאינה משולשלת ואפ"ה חשבינן ליה משום מלאכה דאורייתא כיון דכל עוד שלא היתה משולשלת לא הוה חזי ההוא כנור לנגן בו ולעשות מלאכתו ולפיכך כשמתקנו ומשלשל הנימא הו"ל מתקן מנא וגמר מלאכה וחייב אף הכי בנ"ד דכשהחבל הפוכה וגלולה אינו עושה הרילוזיאו מלאכתו ובהיותו מחזיר ומרתיע הגלגל לאחוריו ע"י המפתח משלשל החבל וע"י זה חוזר שוב למלאכתו להורו' השעות ודאי דה"ל מתקן מנא ממש וחייב משו' מלאכ' דהוו אב מלאכה דאורייתא ע"ב דברי הרב ז"ל:  ואני אומר אחר בקשת המחילה מכבוד תורתו שאין הנדון דומה לראיה כי הרב ז"ל סבור שהם דברים אחדים שוים זה לזה ואינם לא זרים ונפרדים ואינן דומים זה לזה וזה כי הכנור נתקלקל בפסיקת ובשבירת הנימא ואינו ראוי למלאכתו הראשונ' נמצ' שהמגלגל היתד ומשלשל הנימא עד שמגיעה ליתד שכנגדו וכורכה בו הוא מתקן כלי כהלכתו שהוא אב מלאכה הא למה זה דומה לאדם המתקן שלשלת הרילוזיאו אחר שנפסקה ונשברה ומשלשלה מן הגלגל ותוחבה בגלגל שכנגדו באופן שבתקון זה חוזר הרילוזיאו למלאכתו הראשונה מה שאין כן בנדון שאנו בו שלא נשבר ולא נפסק ולא נתקלקל בו שום דבר נמצא שהמהפך ומחזי' השלשל לאחורי' אינו מתקן בו שום תקון אלא משתמש בכלי דרך תשמישו שהוא דבר המותר ובאמת שנפלאתי על הרב ז"ל איך לא השגיח בחילוק זה שהוא דבר הנראה לעינים אלא שיש לי לומר שהרב ז"ל הולך לשיטתו שהוא סובר שחיוב גמר כלי שהוא חייב משום מכה בפטיש אעפ"י שלא חדש ולא תקן שום דבר בגופו של כלי מה שלא היה מקודם וכבר כתבנו למעלה סתירת הדעת הזאת והראינו מדברי הרמב"ם ז"ל שאינו כן:
ואעפ"י שכבר סתרנו שתי יסודות הרב ז"ל אשר עליהן יסד פסקו לא יצאנו עדיין בזה ידי חובתנו כי חל עלינו חובה להביא ראיה לדברינו ולהראות היתר הדבר ואחרי אשר יגענו וחקרנו מצאנו ראיה אשר כפי קוצר שכלנו היא ראיה נצחת ה"ה בסוף פרק המובא תפילין (עירובין דף ק"ד ע"א) תנן ממלאין מבור הגולה ומבור הגדול בגלגל בשבת ובגמרא אמימר שרא למימלא בגלגלא במחוזא אמר מ"ט גזרו רבנן שמא ימלא לגינתו ולחרבתו הכא לא גינה איכ' ולא חורבה איכא כיון דקא חזא דקא תרו כיתנא אסר להו ע"כ ופסקו כל הפוסקים כאמימר אלא שהרמב"ם ז"ל סובר שבחצר מותר שלא חזר אמימר ואסר אלא לאותן שבחוץ שהיו להם שם בריכות לשרות פשתן אבל בחצר אינן מצויין בריכות ויש אוסרים למלאת בגלגל גדול ומתירים בגלגל קטן וז"ל הרמב"ם ז"ל בפרק כ"א מהלכות שבת אסור לשאוב מן הבור בגלגל בשבת גזרה שמא ימלא לגינתו ולחרבתו ומפני זה אם היה הבור של גלגל בחצר מותר למלאת ממנו בגלגל ולזה הסכים הרב בשולחנו אלא שהביא הסברה האחרת בשם י"א א"כ למדנו מכאן שמותר לשאוב מים על ידי גלגל גדול בכל מקום אי לאו משום גזרת חכמים ובחצר אפילו גזרת חכמים אין כאן למר אפילו בגלגל גדול ולמר דוקא בגלגל קטן והנה צורת הגלגל הזה לא נתבאר לנו בבירור איך הוא אלא שמדברי הרמב"ם בפירושו שכתב שממלאין ממנו במהירות ומדבר רש"י שכתב שממלאין בו בלא טורח ומדברי הרע"ב שכתב שהוא עשוי על ידי חבלים נ"ל שהוא עשוי בשני גלגלי' א' קטן וא' גדול ואדם הוא מניע הגלגל הקטן וע"י כך מתנוענע הגלגל הגדול והחבל מתגלגל בגלגל הגדול ומעלה דלי גדול או דליים רבים בנקל ע"י כפילת הכח ואחרים פירשו שיש דליים הרבה קבועים בגלגל וע"י הפיכת הגלגל מתמלאים כולם בפעם אחת ואיך שתהיה צורתו הנה על כל פנים יש כאן גלגל וחבל ואדם המניע והנה כשם שמותר לאדם להניע הגלגל וע"י תנועתו שואב מים מן הבור כך מותר לו להניע הגלגל שבמורה שעות כדי שעל ידי תנועתו הראשונה יתגלגל ויורה השעו' ואין לחלק ולומר כי בבור אין שם אלא גלגלא ובמורה שעות יש הרבה גלגלים כי מה לי גלגל אחד מה לי להרבה גלגלים וכן אין לחלק ולומר כי בגלגל הבור כל התנועה מתחילתה ועד סופה נעשית ע"י אדם מה שאין כן במורה שעות שהאד' הוא המניע הראשון ואח"כ התנועה נמשכת מן הכלי אדרבא היא הנותנת אם האדם עושה כל הפעולה מתחילתה ועד סופה ואעפ"י כן מותר כ"ש אם האדם אינו עושה שום דבר אלא שהוא המניע הראשון ואח"כ התנועה נמשכת מעצמה ע"י תחבולה שהוא מותר וכפי דברי הרב ז"ל צ"ל שהשואב מים ע"י גלגל שהוא גומר הכלי וחייב משום מכה בפטיש דכל כמה שאין האדם מניע הגלגל אינו סובב והדלי אינו שואב ושובת ממלאכתו ובטל ועומד הוא כאבן דומם ומי גורם שיחזור לאומנותו ולשאוב כבתחילה הוי אומר אדם המניעו והמסבבו וכבר נתבאר שאין הדבר כן כאשר חשב הרב ז"ל ודי בזה:
ויראה לי שזוהי ג"כ דעת הרב מוהר"ש אבואב ז"ל בתשובתו סימן של"ד וז"ל על טלטול כלי השעות של חול בשבת אעפ"י שאין אסורו מן התלמוד ולא מקדמוני הפוסקים כבר פשט המנהג לאסור כדכתב הרב מוהרמא"י בהגהה לש"ע טא"ח סי' שי"ד ס' כ"א יש מי שנתן טעם שהוא משום איסור מדידה בשבת ואפשר שנגעו בה מפני גזרת כלי הרילוזיאו של מתכת המקשקש השעות שאסור להכינו ולערכו בשבת עצמו משום השמעת קול כדמוכח שם בש"ע סי של"ח ס"ג עכ"ל הנה כי שפתי מוהרש"א ז"ל ברור מללו כי אסור עריכת המורה שעות בשבת אינו אלא משום השמעת קול ולא כדברי הרב ז"ל שאמר שיש בו איסור תורה וראיתי בסוף פסקו של הרב שתמה על מוהרש"א ז"ל שפה קדוש יאמר דברים אשר לכאורה הן מבלי השקפה ובודאי ידעתי כי הרב ז"ל לא נחית לאורויי האיסור שיש בעריכתו אלא המכוון שלו להשיב שואלו דבר ששאלו מאתו על טלטול הרילוזי"או של חול ורצה לומר שאפשר שנגעו בה ר"ל באיסור טלטולו מפני גזרת כלי המקשקש דלפחות אית ביה משום השמעת קול  ע"כ היא תשובת הנדון דידיה והשאר שכתב אשר אינו מן הנדון ששאלו ממנו לא כתבו בדקדוק ע"כ ואני אומר כי דברי מוהרש"א ז"ל נאמרו בהשקפה גדולה ושהאמת אתו  ואיך ישיב חכם כמוהו לשואלו שנגעו בו משום כלי המקשקש שאסור לערכו משום השמעת קול שהוא איסור מדרבנן וישכח שיש איסור תורה בדבר אין ספק כי דברים כאלו א"א להולמם:
ואל יחשוב המעיין עלינו שאנחנו סוברים שאפילו איסור דרבנן אין בעריכת ובהנעת המור' שעות כי אין זה זה מן המוטל עלינו עתה לחקור בדבר הזה אלא נסתפק ודי לנו שנדע עתה כי אין בו איסור תורה ולפי זה צדקו החכמים אשר ראינו שהיו מטלטלים המורה שעות ביש"ק ואין בו איסור מוקצה מחמת חסרון כיס כאשר חשבו רבים כי זה לא נאמר אלא בכלים המוקצים לסחורה ובכלים שמלאכתן לאיסו' ומחמת יוקר אדם עשוי להקצותן למלאכתן המיוחדת להם ולא לזולתן כדי שלא יפסדו כגון סכין של שחיטה ואיזמל של סופרים וכיוצא בהם אבל המורה שעות הוא כלי שמלאכתו להיתר כי אינו עשוי אלא להביט בו השעות ובכל זמן מונח בכיסו של אדם כדי שיהיה מזומן לו לראות השעה ולפיכך מותר לטלטל בשב' ואפילו מחמה לצל:
נחזור לענינו ונאמר כי כיון שכבר נתבאר שאין בעריכת השפוד איסור תורה הנה מותר לצלות בו בי"ט ולחזור ולערכו עד גמר הצליה ולפי דעתי יותר טוב לצלות בשפוד כזה מלצלות בשפוד אחר אשר אינו מתגלגל מעצמו כי מלבד אשר הוא ממעט בטורח הנה ניצול מחום האש התמידי אשר היה בודאי מענה אותו וצולה אותו בעוד שהוא צולה הבשר זהו הנראה לנו להלכה אבל למעשה עינינו תלויות אל הרב המורה היושב על כסא ההוראה הוא יודיענו את הדרך אשר נלך בה ואת המעשה אשר נעשה ומהעוזר האמיתי נשאל יאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו וליראתו אכי"ר:
נשלם ונגמר היום יום ה' כ"ה לחדש מרחשון
בשנת ובסדר ואברך את ה' אלקי אדני אברהם אשר הנחני בדרך אמת: לפ"ק
כ"ד הצעיר יעקב בן לא"א אברהם בשן סי"ט: