שאלה יעקב עתיר ניכסי היו לו ג' בנים ובת א' ושמה תמר והנער' יפת תואר ויפת מראה ואביה אהבה עד מאד להיותה משגחת על כל צרכי הבית ומשרתת אותו ואת אחיה באהבה ואחוה שלום ורעות ובראות אביה את טובתה ואת זריזותה ורצה להשיאה לאיש ראוי והגון לה ולמשפחתה וג"כ אחיה היו משתדלים לרצותה להנשא כדי לעשות נחת רוח לאביהם והיא לא רצתה להטות אזנה להם באמרה כי יותר טוב לה לשרת את אביה ואת אחיה ולשגיח עליהם ועל צרכי ביתם מלהנשא החוצה לאיש זר ויהי היום שחלה יעקב את חליו אשר מת בו וצוה מחמת מיתה לחלק מנכסיו איזה עזבונות ובכללם ציוה לתת ג' אלפים פלוריניש לגזבר של חברת מוהר הבתולות להשיא יתומה א' בת טובים ושאר כל נכסיו הניח לג' בניו הנזכרים לחלק בניהם שוה נשוה וציוה להם להשגיח על אחותם לפרנסה לפי כבודם וכפי הראוי להם אבל לא ייחד בפרטות שום סך מנכסיו לנדוניתה ואחרי כל הנ"ל ויגוע ויאסף אל עמיו וחלי"ש אחר עבור זמן מה אמרה תמר לאחיה תדעו שאע"פ שלא רציתי להנשא בחיי אבינו עכשיו פנים חדשות באו לכאן ואני יתומה ורוצה אני להנשא ואתם חייבים ליתן לי לנדונייתי עישור נכסי ממה שקבלתם מאבינו שכן תקנו רבנן ליתן לבת מניכסי אביה אמרו לה אחיה ולמה לו רצית להנשא בחיי אבינו והוא היה רוצה ליתן לך סך גדול לנדונייתיך ואם את הייתה רוצה בחיי אבינו ודאי שאבינו לא היה מניח סך גדול בזה ליתומ' א' א"כ מזליך גרם והפסדת הכל השתא מיבעיא לן אם האחי' חייבים ליתן לה עישור זה או לא מי אמרינן כיון שהיא בפי אמר שאינ' חפצה להנש' אינם חייבי' ליתן לה כלום או דילמא אעפ"י שמקוד' לא רצתה עכשיו העיר אלדי' את רוחה ורוצה להנשא וחייבים ליתן לה לנדונייתה ע"כ: ועוד מיבעיא לן אם האחים טוענים ואומרים לא יש לנו כלום מאותה ירושה שירשנו מבית אבינו שכבר כלו ונפסדו כל הנכסים אם תמר הנ"ל יכולה לזכות באותן ג' אלפים פלוריניש שנתן אביה ביד הגזבר שאומרת שראויים לתת לה וטוענ' שגם היא יתומה ושאמדינן דעת אביה שודאי דעתו היה קרוב לה מזולתה ושהיא קודמת לכל היתומות שבעולם והגזבר טוען שכיון שאביה צוה סתם להשיא ליתומה א' בסך הנ"ל ולא פירש שאם הבת חרבה להנשא שתהיה היא הקודמת חלא אדרבה ציוה לבניו להשגיח עליה א"כ נמצא שסילק זכות הנ"ל ממנה וזכתה בסך הנ"ל היתומה בת טובים הראשונה שתזדמן לפניהם ובהיותם בזאת המחלוק' כדי להשקיט מהם הריב באו למדרשו של שם לא' המיוחד המהודר מהח' נסיכי אדם המעולה ומומחה הוא כשמואל בדיני זקן זה שקנה חכמה ודיינא הוא דנחית לעמקה דדינה והוא מהיושבים ראשונה ראשון לכל דבר שבקדושה ה"ה החכם השלם הדיין המצויין הישיש הנכבד כמוהר"ר שמואל הקטן נר"ו שיורה וידין מה יהיה משפט היתומה הזאת ומה' תמ"ש:
תשובה ויעף אלי אחד מן השרפים ובידו רצפה שלקחה מעל מזבח העו"לה להקריב בה קרבן לה' בהיותו ראוי לעבודה אחד מיוחד מזרע אהרן הכהן ושלם הוא בכל בתורה ובמדות טובות אחד היה אברהם מנעוריו ועד עתה תהלות לו ית' ירבו כמותו בישראל שאהוב הוא למעלה ונחמד למטה ובפרט השתא שנבחר לעלות לכת ראשונה של מדרשו של שם היוצאים למלחמת חובה בראשונה אשרי יולדתו ה"ה ידיד ורעי אלופי ומיודעי ה"ה החכם ונעלה לשם ולתהלה כה"ר אברהם הכהן נר"ו יאיר ויזהיר בתורה אכי"ר אפריון נמטייה למעכ"ת ששאל ממני שאלה הגונה שאדניה הוטבעו על הרבה דינים ושאלת חכם היא וראוי לי להשיב עליה אע"פ שאני היום חלש שעזבני כחי ואור עיני ג"כ אין אתי שהגעוני ימי הזקנה שאמרו רז"ל שהם ימים שאין לאדם בהם חפץ ומדוכה אני ביסורין ועכ"ז רצתי להשיב על שאלת מר לפי שאהבתו תקוע' בלבי ורז"ל כבר אמרו אין מסרבין לגדול ולכן נזדרזתי לזה והוא ית' יעזר אכי"ר: תחלת כל דבר צריך אני להזדקק לטענו' תמר התובע' עישור נכסי' מאחי' באומרה לה' תדעו שאע"פ שלא רציתי להנשא בחיי אבינו עכשיו פנים חדשו' באו לכאן ואני יתומה ורוצה אני להנשא ואתם חייבים ליתן לי לנדונייתי עישור נכסי ממה שקבלתם מאבינו שכן תקנ' רבנן ליתן לבת מנכסי אביה וכו' ובמחלוקת זה באה עם אחיה למדרשו של שם שיורו' מה יהיה משפט היתומ' וכו' ותחילה צריכין אנו לידע אי זה זמן תקנו רז"ל לגביית זה העישור נכסי לנדונייתה שתקנו לה חכמים ואם מחילתה בכל זמן תועיל לאחיה לפוטרם ממנה או לא ושאר דיניה ומזה נוכל להשיב לחכם השואל על שאלתו:
תנן במסכת כתובות ד' ס"ח יתומה שהשאתה אמה או או אחיה מדעתה וכתבו לה המאה או בחמשים זוז יכולה היא משתגדיל להוציא מידן מה שראוי לינתן לה ר' יהודה אומר אם השיא חת הבת הראשונה ינתן לשנייה כדרך שנתן לראשונה וחכמים אומרים פעמים שאדם עני והעשיר או עשיר והעני אלא שמין את הנכסים ונותנין לה ע"כ בגמר':
ופי' רשיי ז"ל מדעתה רבותא קמ"ל דאע"פ שנתרצית אין מחילתה מחילה מה שראוי ליתן לה עישור נכסים: אם השיא האב בחייו את הבת הראשונה ינתן לשנייה וכו' בין שהוא עישור בין שהוא פחות בין שהוא יותר וכו' ע"כ:
ובגמ' א' שמואל לפרנסה שמין באב ופי' רשיי ז"ל לפרנסה שמין באב הבת יתומה שבאת לינשא נותנין לה נדונייא כפי אומד שאנו בקיאין באביה אם ותרן או קמצן והקשה סתמא דתלמודא נגד דברי שמואל תנן וחכמים אומרים פעמים שאדם עני והעשיר או עשיר והעני אלא שמין הנכסים ונותנים לה מאי עני ומאי עשיר אינימ' עני בנכסים עשיר בנכסי דתנא קמא סבר אפילו עשיר והעני כדמעיקרא יהבינן לה הא לית ליה אלא לאו עני עני בדעת עשיר עשיר בדעת וקתני שמין את הנכסים ונותנים לה ולא אזלינן בתר אומדנא ותיובתא דשמואל הוא דאמר כר' יהודה דתנן ר' יהודה אומר אם השיא את הבת הראשונה ינתן לשנייה כדרך שנתן לראשונה ונימא הלכה כר' יהודה אי אחר הלכה כר' יהודה הוה אמינא דוקא השיאה דגלי דעתיה אבל לא השיאה לא קמ"ל טעמא דר' יהודה דאזלינן בתר אומדנא לא שנא השיאה ולא שנא לא השיאה והא דקתני השיאה להודיעך כוחן דרבנן דאע"ג דהשיאה וגלי דעתיה לא אזלינן בתר אומדנא אמר ליה רבא לרב חסדא דרשינן משמך הלכה כר' יהודה אמר ליה יהי רעוא כל כי הני מילי מעלייתא תדרשו משמאי ומי אמר רבא הכי והתניא ר' אומר בת הניזונת מן האחין נוטלת עישור נכסים ואמר רבא הילכתא כרבי ל"ק הא דאמדניה הא דלא אמדניה הכי נמי מסתבר דא' רב אדא בר אהבה מעשה ונתן לה רבי אחד משנים עשר בנכסים קשיין אהדדי אלא לאו ש"מ הא דאמדניה הא דלא אמדניה ש"מ ע"כ בגמר':
ופי' רש"י ז"ל הכי גרסינן ל"ק הא דאמדניה הא דלא אמדניה דאמר ר' עישו' נכסים בדלא אמדיניה לאב שלא גר בינינו ולא עמדנו על סוף דעתו אם ותרן אם קמצן: הכי נמי מסתברא דהיכא דאמדיניה מודה ר' דשמין ע"כ:
יצא לנו מן האמור שעישור זה שתקנו רז"ל לבת מנכסי אביה הוא לעת נשואיה והלכה בו כר' יהודה שאמר אמדינן דעת האב אי ידעינן דעתו מריעיו או מקרוביו או הוא עצמו גילה לנו דעתו כגון שהשיא הבת הראשונה וכו ואי לא ידעינן דעת האב שמין את הנכסים ונותנים לה עישור מהם כר' שעשה מעשה כך כדאמרן לעיל נשאר לנו לברר על מי הטילו רבותינו חוב זה שאם כלו הבנים הנכסים לאחר מיתת האב ממי תתבענו הבת בעת נשואיה כנדון דידן או אם לא רצח להנשא ואחר זמן היא רוצה מה דינו וכו ובזה נתברר לנו האמת לענין דינא בעזרו ית':
דע אחי שעל דבר זה נשאל הרמב"ן בתשובותיו בסי' מ"ו שנשא על עישור זה אם נוטלת אותו הבת מיד או בנישואין והשיב עישור נכסי' הוא אחר מית' האב ואינו נגבה אלא עד שעת הנישואין ואין הבת נוטלת אלא מחמת נישואין ולפיכך אינה נוטלת אותו אלא עד נישואין וכדתנא התם הבנות בין בגרו עד שלא נשאו בין נשאו עד שלא בגרו אבדו מזונותיהן ולא אבדו פרנסתן רבן שמעון אומ' אף אבדו פרנסתן כיצד עושו' שוכרות להם אנשי' ומוציאין להם וכו' עד כאן:
ואבעיא לן לקמן בגמר' אי בת בהא ע"נ יורשת הויא ומצו מסלקי לה אחין בזוזי או לא אמר אמימר בת יורשת הויא דאי בעו מסלקי לה בזוזי לא מצו לסלוקי לה רב אשי אמר בעלת חוב הויא ומצו לסלוקה בזוזי והלכתא כרב אשי שאף אמימר הדר ביה והשת' דאמרת בעלת חוב הויא דאבא או דאחי למאי נפקא מינה למיגבה מבינונית שלא בשבועה או מזבורית בשבועה מאי ת"ש דרבינא אגבי לברתיה דרב אשי ממר בר רב אשי בינונית שלא בשבועה וממר בריה דרב חמא בריה דרב אשי מזיבורית ובשבועה ש"מ בעלת חוב דאחי הויא ש"מ א' רבא הלכתא ממקרקעי ולא ממטלטלי בין למזוני בין לפרנסה בין לכתובה והאידנא תקינו רבנן דמיתיבתא למגבה אפילו ממטלטלי הילכך מזוני נמי אפילו ממטלטלי וסיים רב אלפיס ז"ל בזה דתנאי כתובה כתובה אבל פרנסה כדקיימא קיימא דליתה בתנאי כתובה שלח ליה נחמיה בריה דרב יוסף לרבא בר רב הונא זוטא לנהרדעא כי אתאי ההיא איתתא לקמך אגבייה עישור נכסי אפילו מאיצטרובילי די רחייא אמר רב אשי כי הוינן בי רב כהנא מגבינן מעמלא דבתי ע"כ:
ופירש רש"י רב אשי מת ומת רב חמא בנו בחייו דכשבא' ליפרע מחלק מר בר רב אשי שהיה קיים גבתה מבינונית שלא בשבועה אלמא בעלת חוב דאחי הויא ומבריה דרב חמא ברי' דרב אשי זיבורית לפי שבעלת חוב של אביו היתה שהיה אחיה כדקיימ' קיימא דוק' ממקרקעי: כי אתיא והיא איתתא קמך אשה אחת שהיה לה ליטול עשיר נכסים באת לפניו ובקשה ממנו לשלוח לו שישתדל בדינה: מעמלא דבתי שכירות הבתים דהא ממקרקעי קאתו ע"כ:
הרי לך בהדיא שתמר זו בעישור זה שתובעת מאחיה הדין עמה דהשתא הוא הזמן לתובעו שרוצ' היא להנשא אחר מיתת אביה כתקנת רז"ל שבעלת חוב היא של אחיה ומהם תוכל לתבוע אף שלא ישאר להם כלום מאותה ירושה שרשו מאביהם שמיום שמת אביהם נתחייבו הם לשלם לה לעת נשואיה העישור המגיע לה מנכסיה' אם יש להם נכסים ודברים פשוטים הם אלו שאין צריכים לפנים.
ומה שטוענים ואומרים לה האחים ולמה לא רצית להנשא בחיי אבינו והוא היה רוצה ליתן ליך סך גדול לנדונייתיך וכו' כבר השיבה להם שיותר טוב היה לה לשרת את אביה וכו ולא מפני זה לא תרצה להנשא לעולם אלא כל עוד שאביה קיים היתה רוצה לשמשו ולקיי' מצות כבוד האב ואז הית' היא כמרת הבית בחיי אביה ועד עכשיו אין זמן לתביעת עישור נכסי בחיי אביה:
אבל לאחר מיתת אביה שפנים חדשות באו לכאן ואני יתומה ורוצה אני להנשא אתם חייבים ליתן לי לנדונייתי עישור ממה שקבלת מאבינו שכן תקנו רז"ל תקנו רבנן לבת מנכסי אביה מכמה טעמי חדא שאז הייתי אני בבית אבי כבעלת הבית ולא חסרתי כלו והשת' אני יתומה ואין לי כלום ואם לא אנשא עכשיו אימתי ואיני רוצה להמתין עד זמן שלא אוכל לתבוע העישור הזה שתקנו לי רז"ל ואשאר כשפחה בבית אחרים ובבתיכם א"א לי לדור מפני נשותכם שאין אדם דר עם נחש בכפיפה שעל הרוב שונאו' זו את זו וכו כדאמרי רז"ל נבח בך כלבא עול נבחה בך כלבתא פוק אשר על כן ארז"ל שאינן מעידו' זו לזו אף לדבר ששאר אשה וקרובי' מעידי' זה לזה כדתנן הכל כשרים להעיד' חוץ מחמותה וצרתה ויבמתה וכו' מהאי טעמא דאמרן ובחיי אביה היתה אהובה ולא היה חסר לה כלום ועכשו שנואה וחסרון כיס קשה מכולם והיינו פנים חדשות שבאו לכאן דקאמר' ועוד שהם עצמן אומרי' שמה שירשו מאביה' כבר נפסד ונאבד ומפני זה היא תובעת שיתנו לה העישור שתקנו רז"ל לבת יתומה אחר מיתת אביה כדי שתנשא בו ולא תצטרך לשולחן אחרים שאע"פ שאינה מצווה להנשא עכ"ז יכולה לומר בעייא חוטרא לידא ומרה לקבורה ועד עכשיו היתה רוצה לשרת אביה ולקיים מצוה מה שאין כן השתא דאזלא מצוה מינה והדין עמה ומה שטוענים שבחיי אביה' לא רצתה להנשא אין זה מחילת תקנת עישור נכסי שתקנו רז"ל בפי' ואפי' היתה מוחלת בפירוש מחילתה בקטנו אינה מחילה שזה דבר פשוט מדאמרן יתומה שהשיאוה אמה או אחיה מדעתה יכולה היא משתגדיל להוצי' מידן מה שראוי לינתן לה שהיא בעלת חוב של אחין בזה כתקנ' רז"ל וכן פסקו כל הפוסקים שהבת בעישור נכסי בעלת חוב של אחין היא:
והראשון שבקדוש' הוא הרמב"ם ז"ל שכ' בפרק ה' מהלכות אישות ה ו' הבת בעישור זה כבעל חוב של אחין היא לפיכך נוטלת אותו מן הבינונית בלא שבועה ואם מתו האחין נוטלת אותו מן בניהם מזבורית ובשבועה שהרי היא נפרעת מנכסי יתומים והבא ליפרע מנכסי יתומים לא יפרט אלא מזבורית ובשבועה כמו שיתבאר בהלכות הלואה והאחין שמכרו או משכנו קרקע אביהם הבת טורפת מן הלקוחות פרנסתה כדרך שטורפים כל בעלי חובות מן הלקוחות כמו שיתבאר בהלכות הלואה: וכתב ה"ה הבת בעישור זה וכו' שם מבואר בגמרא הכל וכו' וכמה שכתבנו לעיל הכל מבואר:
וכתב הרמב"ם עוד בה אישות קטנה יתומה שהשיאתה אמה או אחיה לדעתה וכו' יכולה היא משתגדיל להוציא מידן פרנסה הראויה לה או באומדן דעת האב או בעישור הקרקעות ואפי' לא היו האחין זנין אותה ואע"פ שלא מחתה בשעת נשואין מפני שהקטנה אינת בת מחילה וכו': וכ' ה"ה קטנה יתומה וכו' משנה שקדם לנו זכרה ופי' ה"ה עוד שפירשו בגמרא ביתומה שקטנה ואע"ג דלא מתזנא ולא מחתה: וכתב הרשב"א ז"ל ואע"ג דגדלה משנשאת ולא תבעה אחר גדלות מיד לא אבדה לעולם לפי שכל שלא אבדה אותה בשעת נשואין שוב אינה צריכה למחות וברור הוא וכן נראה מדעת רבינו ע"כ:
הנה נתברר לנו שמחלת קטנה אינה מחילה וכ"ש תמר זו שלא מחלה בפירוש רק שלא רצת' להנשא אז מפני הטעמים האמורים אבל היא תובעת עכשיו בפה והוא הזמן שקבעו לה רז"ל לתבוע חובה מאחיה שכל שיש להם יכולת לשלם עישור זה בין מעזבון אביהם נ"ע ובין מממונם אם יש להם איזה ממון שלהם תגבה מהם כשאר בעלת חוב שלהם וגובה אפי' מגלימא דעל כתפהון או אם מכרו או משכנו איזה קרקע אחר מיתת אביהם טורפת אותו מהלקוחות ואם לא מצאה מקום לגבות חובה ממנו או תוכל תמר לבקש מגבאי הקהל שיתן לה השלשה אלפים שנתן לו אביה למצוה זו שעדיין לא הוציאם שהיא ג"כ יתומה וראויה לכך וסבר' נכונה היא זו שהרי במצות צדקה קרוביו של אדם קודמין לכל אדם ואומדן דעת דמוכח הוא כההוא דר' שמעון בן מנסיא במי שהלך בנו מדינת הים ושמע בו שמת וכתב נכסיו לאחרים ואח"כ בא בנו שא' ז"ל שהכל ינתן לבנו כך אנו בנדון זה אמדינן דעת יעקב הנותן שאם היה יודע שבתו האהובה לו כ"כ תצטרך לזה היה מקדימה לכל אדם ודבר זה פשוט לי כביעתא בכותחא ואיני צריך להביא ראיות כ"כ וזהו מה שהורוני מן השמים כתבתי:
בסדר ובשנת אלה הפקדים אשר פקד משה ואהרן ונשיאי ישראל:
נאם עבד ה' שמואל בכהר"ר שלמה הקטן סי"ט: