שאלה ויהי היום ביום שבת קדש אירע שאחר שקראו השביעי לספר תורה וקרא ג' פסוקים נמצא טעות בספר תורה ורבתה המחלוק' בין התלמידים זה אומר שצריך להוציא ס"ת אחר להשלים סדר פרשת היום בספר כשר ולברך אחריה וזה אומר שאינו צריך אלא לגמור סדר היום בספר המוטעה בלא ברכה כיון שכבר קראו חובת היום שהם כ"א פסוקים וזה שנוהגים לקרות כל הפרש' אינו אלא מנהג בעלמ' ואינו צריך להוציא ס"ת אחר לגמור הפרשה ולברך אחריה ולכן המור' יורה איזה דרך ישכון אור ומהתמ"ש:
תשובה גרסינן בפרק הקומץ (מנחות דף ל') אמר רב שמנה פסוקים שבתורה יחיד קורא אותן בבית הכנסת כמאן כר' שמעון דתניא וימת שם משה עבד ה' אפשר משה חי וכתב וימת שם משה אלא עד כאן כתב משה מכאן ואילך כתב יהושע בן נון דברי ר' יהודה אמר לו ר' נחמיה אמר לו ר' שמעון אפשר ס"ת חסר אות אחת וכתב לקוח את ספר התורה הזה ושמתם אותו וגו' אלא עד כאן הקב"ה אומר ומשה כותב ואומר מכאן ואילך הקב"ה אומר ומשה כותב שע וכו' מכאן שס"ת שחיסר אפילו אות אחת פסול שאינו נקר' ספר לכן פסק הרמב"ם בריש הלכו' תפילין וז"ל וכן ספר תור שחיסר אות אחת פסול וכמו כן פסק בפ"י מה' ס"ת וז"ל נמצאת למד שעשרים דברים הן שכל א' מהן פוסל ס"ת ואם נעשה בו א' מהן הרי הוא כחומש מן החומשים שמלמדין בהן התינוקות ואין בו קדושת ס"ת ואין קורין בו ברבים וכו' ובכלל אם חיסר או הותיר אות אחת או אפ' דיבוק אות לאות פסול הנה לדעתו ז"ל אין בו קדושת ס"ת כלל ועיקר אלא כחומש החומשין והרא"ש ג"כ בכלל ג' סי' ח' כתב על ס"ת שנמצא בו טעות דע כיון שפסול הוא הקריאה שקראו לאו כלום הוא נמצא שגם הברכה שברכו אינו ברכ' וכו' והרשב"א בתשובותיו סי' תפ"ו נשאל לו אם מברכין על הקונדריסין כעין ספרים שלנו ואם היא ברכה לבטלה השיב הוא ז"ל דאין קורין בציבור אלא בס"ת העשוי כהוגן כתקנו ואפילו טעות א' פוסל בו ואפילו מלה שנראית כשתים פוסל וכן נמי גוילים שנתעבדו שלא לשמן וכדאיתא במסכת סופרים ולא ראיתי להאריך בזה מפני שהדבר פשוט בעיני עכ"ל:
והרב מגדל עוז בפ"א מה' תפילין הביא בשם כמה גדולי וגאוני עולם דכי חסר אות א' אינו נקרא ס"ת ושהסכימו שלא לברך עליו וכן נהגו בכל ספרד וקאטאלוניא שאם נמצא בו טעות אפילו בסוף הפרשה מחזירין אותו ומביאין אחר במקומו וקוראין ומברכין כבתחילה וכן הסכים הר"ם הלוי מטוליטולא וכל חכמי ספרד וגם הראב"ד והרמב"ן ז"ל ומורי הרשב"א וכד"ן עכ"ל ותשובת הרשב"א היא בסי' רכ"ז וז"ל דבר ברור הוא זה שכל שצריך לחזור ולקרות שחוזר ומברך שהמצוה לקרו' בספר תורה כשר והברכ' שבירך בספר ראשון היתה לבטלה בשגגה וכל שלא יצא ידי קריאה אף ידי ברכה לא יצא וכן נהגו בזה פעמים הרבה עכ"ל:
הנה לדעת כל הני רבוותא בדאיכא טעות בס"ת הקריאה שקראו לאו כלום הוא ומהטעם עצמו הברכה שברכו אינה ברכה וצריך לחזור ולקרות כל הפרשה ולברך לבתחלה ולדידהו בנ"ד לא מבעיא דצריך להוציא ס"ת אחר ולקרות מן הטעות ואילך אלא צריך לחזור ולקרות כל הפרשה ולברך מחדש כאלו לא קראו בתורה כלל והוי דלא כא' מהתלמידים שנחלקו בדבר אלא שזה אומר שצריך להוציא ס"ת אחר להשלים סדר פרשת היום וזה אומר שאינו צריך אלא לגמו' סדר היום בספר המוטעה ולדעת הני אשלי רברבי צריך להוציא ס"ת אחר ולהתחיל כל סדר היום כדמעיקרא ולברך כאלו לא קראו כלל ועיקר:
אבל מצאתי וגם ראיתי תשובה להרמב"ם ז"ל דנראה כסותר למה שכתב בחיבורו והביא' הכל בו בשם הרשב"א וז"ל שאל א' מן החכמים להרב ר' שלמה ז"ל ספר תורה שאינו עשוי כהלכתו או שיש בו א' מן הדברים הפוסלים ס"ת מותר לברך בו או לאו לפי שמצאתי תשובות שאלות הרמב"ם ז"ל שהתיר ונתן טעם לדבריו שאין הברכה של ס"ת כברכת נטילת לולב או ישיבת סוכה שעליה הוא מברך שאם היתה פסולה או לולב פסול נמצאת הברכה לבטלה שהמצוה היא נטילת לולב או ישיבת סוכה ואם הם פסולים לא עשה מצוה מה שאין כן בס"ת שאין הברכה על הקריאה בספר ולכן בין שקרא בספר כשר בין שקר' בספר פסול ואפילו וקרא על פה יצא שעצמה של קריאה היא המצוה שעליה מברכין הלא תראה שהקור' בשחר קוד' שיתפלל משנה או תלמוד או הלכה או מדרש מברך ואח"כ קורא או דורש הא למדת שההגיה היא המצוה שעליה מברכין וזהו ההפרש שלא הרגישו בו חכמי המזרח ואמרו שהמברך וקורא בתורה בספר פסול ברכה לבטל' וראי' לדבר זה שאמרו אין קורין בחומשין בצבור מפני כבוד הצבור וכי יש פסלות בעולם כמו פסלות חומשים ואפי' היה ס"ת חסר אות אחת או יתר פסול וכ"ש חומש ולמה נתנו טעם מפני כבוד הצבור והיה להם לתת טעם מפני שהוא פסול ויהיה ברכה לבטלה וא"ת שהקריאה זו בלא ברכה א"כ לר"ה נאסרה וכי יש בעולם מי שעלה בדעתו לאסור קריאה בלא ברכה אפילו על פה אלא ודאי שלא אמרו בציבור אלא על קריאה שחייבין עליה לקרותה בצבור שהם ג' או ז' או כיוצא בהם שאין קורין בהן מפני כבוד הצבור לח מפני שהברכה לבטלה ועל דיוקא זו סמכו כל אנשי המערב והיו קורין בספר קלף מצה בלא עבוד כלל ומברכין לפניה ולאחריה בפני גאוני עולם ר' יוסף הלוי ור' יצחק הלוי וכיוצא בהם ומעולם לא נשמע פוצה פה ומצפצף לפי שכולם בעלי בינה היו וחכמתם מיושבת ומכוונת וידעו שאין הברכה תלויה בספר אם כשר אם פסול כמו שביארנו ואע"פי כן ראוי לכל צבור להיות להם ס"ת כשר ככל הלכותיו ובו ראוי לקרות בצבור ואם אי אפשר להם קורין בספר הפסול ומברכין לפניה ולאחריה מן הטעם שאמרנו וכן הורה רבינו חנוך הספרדי ז"ל עכל"ה ועל זה שאל השואל ותמה על קצת דבריו שהוא ז"ל כתב בספרו בה' ס"ת נמצאת למד שעשרים דברים הם שכל א' מהם פוסל ס"ת ואם נעשה בו א' מהם הרי הוא כחומש שמלמדין בו התינוקות ואין בו קדושת ס"ת ואין קורין בו ברבים והשיב הרשב"א ז"ל שנפלאה ממנו דעת הרב ז"ל מכמ' צדדים הא' שאם אינו פסול לקרות בו ולברך לאיזה ענין הוא פיסולו והכשרו שאין לומר פסול לקרות לכתחלה היכא דאפשר להם בספר כשר וכן כל מקום שאמרו אין קורין בו שיהא פירושו אין קורין בו לכתחלה במקום שיש להם כשר ועוד שהטענה שנסמך עלי' הרב ז"ל והיא שלעצמה של קריאה אנו מברכין ואפילו קרא בעל פה נפלאתי עלי' הפלא ופלא לפי שהקריא' בעצמ' שבבית הכנסת לא תקנוה בעל פה אלא בספר תורה שאלו היתה התקנ' בעל פה מפני מה אין קורין בחומשין מיגרע חומש מקורא בעל פה ואין ראיה מקורא בתורה בבוקר שמברך ואע"פי שקורא בעל פה אבל קריאת תקנת משה ועזרא תקנה מחוייבת לקרא בשני ובחמישי ובשבתות וי"ט ואע"פי שברך לאלתר על קריאת פרשת הקרבנות ושנה סדר התמיד וחזר ואמר אהבה רבה ונפטר בכך מברכת התורה ואלו רצה לקרות בעלמא ולשנות פטור מלברך אפילו הכי אם קרא בתור' באותן זמנים מזומנים ואפילו לאלתר חייב לברך עלי' למצות קריאת התקנה ואותה תקנה עיקרה לא כתקנה אלא בקריאת ספר תורה והילכך כל שאינו קורא על הספר ובספר כשר אינו מברך שאין זה מן התקנה והראיה שהביא משמן של גאונים ז"ל היא יותר תמה בעיני לפי שמשם נראה לי ראיה מפורשת בהפכו דהכי גרסינן התם (גיטין דף ס') שלחו בני גלילא לר' חלבו מהולקרו' בחומש בב"ה לא הוה בידיה אתא שאיל בבית מדרשא ופשטוה מהא דאמר ר' שמואל בר נחמני אמר ר' יוחנן ס"ת שחיסר יריעה אחת אין קורין בו ולא היא התם מחסר במלתיה הכא לא מחסר במלתיה אלמא אפילו מאן דמכשר בחומש בס"ת חסר או פסול אין קורין בו משום דעדיפי חומשים טובא דלא מחסרי ולא מפסלי במלתייהו מספר תורה שחסר או פסול במלתיה ויריע' דנקט מסתברא דלאו דוקא אלא אפילו חסרה אות א' ועוד דבהדיא תנינן במסכת סופרים פ"ק כותבין על הקלף במקום בשר ועל הגויל במקום שער ואין רשאי לשנות והלכה למשה מסיני והאותיו' שלא יהיו מעורבבין ואם עירב את האותיו' או שהפסיק באמצע השם ונעש' כשני שמות פסול ואין קורין בו ועוד שנינו שם בכמה פסליות אין קורין בו וזו היא תשובה גדולה על דבריו ועל עדותו גם מדבריו הוא נושב שכתוב בחיבורו שאין קורין בס"ת פסול ברבים והוי כחולק על דבריו ועל עדותו שהעיד משום גאוני המערב שאיני יורד לסוף דעתו שדבריו נראין לי כסותרין זה את זה עד שאני אומר כי זו בילדותו שנאה לנו וחזר בו בזקנותו עכ"ל:
והרב ר' אליהו מזרחי בתשובותיו סי' י' וגם הרב בעל חומת ישרים בס' ל"ב שדו נרגא על כל הטענות ותפישות של הרשב"א על הרמב"ם והליצו בעדו והחשיבום כטענו' חלושו' וז"ל שמה שטען הרשב"א על דברי הרב על הראשונ' שאמר שאם אינו פסול לקרו' בו ולברך עליו לאיזה ענין הוא פיסולו והכשרו היינו מה שהשיב עצמו על זה ודחה אותה ואמר שאין לומר פסול לקרות בו לכתחלה היכא דאפשר להם בספר כשר וכן בכל מקום שאמרו אין קורין בו שיהא פירושו אין קוראין בו לכתחלה במקום שיש ספר כשר היא תשובה מעליא בלי ספק והוא דחה אותה ואמר שאין לומר כן בלתי ראיה אלא בדרך גזירה בעלמ' ועוד שבזולץ זה יש לומ' שפיסולו והכשרו הוא לענין לצאת ידי המצוה שחייב אדם לכתוב לו ס"ת כהלכתו ולהתנהג בו הקדושה והכבוד המוטל עלינו שלא יהיה בו א' מהעשרי' דברים המנויים בחיבורו שאז הוא כחומש שקוראין בו התינוקו' ואין בקדושה כלל: ומה שטען שנית ואמר שהטענה עצמה שנסמך עליה הרב והיא שלעצמה של קריא' אנו מברכין ואפילו קרא בעל פה נפלאתי הפלא ופלא שהקריאה בעצמה של ב"ה לא תקנוה אלא בס"ת שאלו היתה התקנה בעל פה מפני מה אין קורין אפי' בחומשין מי גרע חומש מהקור' בעל פה עכ"ד ואדרב' נפלאתי מאד על דבריו ז"ל במה שחשב על שמאמר הרב באפילו קרא על פה שב על התקנה שתיקן משה רבינו ע"ה שיקראו אותה בעל פה דהלא הרב עצמו כתב בפי"ב מהלכות ספר תורה שכל א' מן הקוראים פותח ומביט המקום שהוא קורא ואח"כ יאמר ברכו וכו ואחר זה כתב וגולל ס"ת ומברך בא"י אשר נתן וכו' כמבואר פרק עומד ויושב וא"כ איך יתכן שיעלה על הדעת לומר שהרב ז"ל יחשוב באומרו ואפי' קרא על פה שהוא על קריאה התקנה שתיקן משה רבינו ע"ה שיקראו ברבים וזה א"א בשום פנים אלא על כרחך לומר שאין מאמרו זה שב על קריאת התקנה ברבים אלא הכי קאמר שקריאת התורה כל זמן שיקרא הוא המצוה בין שקרא בספר כשר בין שקרא בספר פסול ואפילו קרא על פה מאחר שעצמה של קריאה היא המצוה שעליה מברכין הלא תראה שהקורא בשחר וכו' אבל קריאת התקנה ברבים בשבתות וי"ט ובשני ובחמישי אי אפשר שיקראו אותה בעל פה אלא בספר תורה כמו שתיקן אות' משה רבינו ע"ה לא כמו שחשב הרשב"א ז"ל שמאמר הרב ואפילו קרא על פה שב על קריאת התקנה ברבים שאלו  כן היה ראוי להיות נוסח הברכה לקרוא בתורה כשאר כל הברכו' האמורות על תיקוני רבותינו ז"ל כמו מקרא מגילה וכיוצא בהם ומה שטען עוד שלישית ממה שאנו פטורים מברכת התורה כל היום עם ברכת השחר ובאהבה רבה ואלו קריאת התקנה שתקנו ברבים אין אנו נפטרים בברכת השחר אלא מברכין עליה תחלה וסוף אפילו קראו לאלתר תכף לאחר שבירך ברכת השחר שזה מורה שברכת השחר לחוד וברכת התקנה לחוד שברכת השחר היא על עצם הקריא' וברכ' התקנ' היא על עצם התקנה ולפיכך אינה פוטרת אותה  נראה לי שאינה טענה שיש לומר שהתקנה לא עשתה דבר אחר אלא שעשתה הקריאה הזאת בחיוב וכיון שהי' בחיוב ואינה דוחה לקריאת השחר אינה פוטרת אותה אבל לעולם על עצם הקריאה היא הברכ' ולא על עצם התקנה ונוסח הברכה היא המוכחת על זה כדלעיל שאם היא על עצם התקנה למה לא יברכו עליה הנוסח הראוי הנהוג בכל שאר התקנות שתקנו רז"ל והראיה שהביא מן הגאונים יותר תזה בעיני לפי שמשם נראה לי ראיה מפורשת בהפכו דהכי גרסינן התם שלחו ליה בני גלילא עד הכא לא מחסר במלתיה חלמא אפילו למאן דמכשר בחומש ס"ת פסול או חסר אין קורין בו משום דעדיפי חומשים טובא דלא מפסלי ולא מחסרי במלתייהו מס"ת פסול או חסר במלתיה ויריעה דנקט לאו דוקא דאפילו חסר אות אחת פסול עכ"ל גם זאת התפישה בעיני יותר חלושה מהראשונות וזה שאפילו נודה לו להרשב"א דאין קורין בו דקאמר ר' יוחנן לענין לעכב קאמר עדין יש לומר דדוקא כשחסר יריעה אחת אבל כשחסר אות אחת או תיבה דהוי דבר מועט לא דאי לא תימא הכי לימא הא ומכ"ש חסרון יריעה ואף אם היינו מודים לו עדין יש לנו לדחות ולומר דהאיסור הזה אינו אלא דוקא לכתחלה כשאפשר בס"ת כשר אבל דיעבד אי נמי בשעת הדחק לא ועל התפישה החמישי' ממה ששנינו במס"ס בכמה פסליות שאין קוראין בו ברבים זו היא תשובה גדולה על דברי הרב גם מדבריו הוא נושב שכתב בחיבורו שאין קוראין בס"ת פסול ברבים עכ"ל תמיהא לי טובא וכי יחלוק שום חכם על זה לומר שיקראו בספ' פסול ברבים היכא דאפש' בס"ת כשר לכן נראה שמאמר תשובת הרמב"ם שמכשיר לקרות בס"ת פסול או חסר דומיא דחומשים הוא בא"א לקרוא בס"ת כשר אבל היכא דאפשר אין קוראין בו אפילו בדיעבד וכו' עכ"ל:
והרב ב"י בפירושו על הרמב"ם בפ"י מהלכות ס"ת כתב כמו כן דאפשר לומר דהתם בדלא אפשר ומה שכתב כאן שאין קורין בו בצבור בדאפשר להו בס"ת כשר ומאחר שכן הוא היכא שנמצא טעות בס"ת מוציאין ס"ת אחרת ומתחילין ממקום שנמצא הטעות ומשלימין ז' על אותם שקראו במוטעה דכיון שהוא בדיעבד הוי ליה כמו לא אפשר להו ולישנא דהרמב"ם הכי דייק שלא כתב אם קראו בו בצבור לא יצאו ידי חובת הקריאה אלא כתב אין קורין בו ברבים דמשמע לכתחלה הוא דאין קורין בו אבל בדיעבד עלת' להם הקריאה ואם נמצא טעות באמצע קריאת הקורא גומר קריאתו בספר הכשר ומברך לאחריה ואינו מברך לפניה כי ברכה שבירך לפניה בס"ת הפסול וכן קריאה שקראו בו עלתה בדיעבד וכן הנהיג מורי הרב הגדול מוה"רר יעקב בי רב זל"הה וכן אנו נוהגים אחריו עכ"ל וכן פסק בב"י בא"ח סימן קמ"ג ובי"ד סי' רע"ט י"ש: הנה לדעתו ז"ל צריך להוציא ס"ת אחר ולגמו' הקריא' בו ולא יברך לפניה וזה דב' תימ' בעיני דלמ' לא יברך בתחלה בס"ת הכשר שכל ראיותיו של הרב ב"י אינו אלא לענין שהקריא' בס"ת הפסול שעלת' בדיעבד וזה ודאי נכון אבל לענין שלא לברך לפניה כשמוציאין ס"ת אחרת לא כתב על זה לא טעם ולא שום ראיה ותימא דא"כ הפסוקים שקרא בס"ת הפסול נתברכו לפניהם ולא לאחריהם והפסוקי' שקרא בכשר נתברכו לאחריה ולא לפניהם ומנ"ל הוראה זו להצטרף הקריאו' בשני הס"ת לפוטרה בברכה אחת ובמחילה מכבוד הרב ב"י שכבודו במקומו מונח שאדרבא יש להבי' ראיה שצריך לברך לפניה בס"ת הכשר כמו שכתב הרב ב"ח בי"ד סי' רע"ט וראיתו מדתנן ביומא (פ' בא לו) ובעשור שבחומש הפקודים קורא על פה וכו' ובגמרא פריך ונייתי ס"ת אחרינא ונקרי רב הונא אמר משום פגמו של ראשון שלא יאמרו חסר הוא וריש לקיש אמר משום ברכה שאינה צריכה שהוא צריך לחזור ולברך לפניה אע"פי שעדין לא בירך לאחריה על מה שקר' כבר היינו טעמא דכיון שהשנייה לא הוה מנחא קמיה לא היה דעתו עליה בשעה שבירך על הראשונה ואין לפרש דלרב הונא לא סבירא ליה הא דר"ל ולהכי קיהיב טעמא משום פגמה של ס"ת הא ליתא דאי אית דפליגי הוי ליה לתלמודא למימר במאי קא מפלגי וכן כתב המרדכי בפ"ב דמגילה בשם ראבי"ה דלא פליגי אלא מר אמר חדא ומר אמר חד' ולא פליגי ואע"ג דהרמב"ם והסמ"ג בה' עבודת יום הכפורים לא הביאו טעמא דר"ל אלא דרב הונא לא משום דסבירא להו דפליגי אלא משום דקשיא להו בדר"ל היכא יברך לאחריה בס"ת הראשונא מקמיה שיוציא השניה ואח"כ יהא קורא בשני' ובעשור שבחומש הפקודים בלא ברכה לא לפניה ולא לאחריה דפשיטא דעדיף טפי לקרוא בס"ת בלא ברכה משיהא קורא בעל פה דאיכא איסורא משום דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם בעל פה וצריך לדחוק ולומר דלר"ל דכל שהוא קורא מתוך הספר ברבי' היה מכוער בשלא היה מברך עליה ולהכי עדיף טפי לקרות בעל פה אבל לרב הונא ניחא לפי שאין א' קורא בשני ס"ת כלל משום פגמו של ראשון כיון שאינו אלא סדרו של יום וכמגיה עבודת היום כדאית' בירושלמי והביאו הסמ"ג ועוד דלר"ל קשיא נביא מתחלה שני ס"ת יחד והשתא לא צריך לחזור ולברך כיון דהוה מנחא קמיה ודעתו עילויה ולר"ל יש לישב נמי דכהאי גוונא נמי הוי מכוער שלא לברך עליה כלל אבל לרב הונא אתי שפיר בלא קושיא כלל ומיהו במאי דקאמר ר"ל דאם נביא ס"ת אחרת היה צריך לברך ליכא מאן דפליג ועוד ראי' מהירושלמי ר' זירא בעי האי מאן דנסיב תורמוס' ונפל מידיה מהו לברך עלי' זמן חניינות ומה בינו לבין אמה של מים דאמרינן תמן לכך כיון דעתו מתחל' ברם הכא לא כיון דעתו מתחלה והשתא הכא ודאי נמי אמרינן לא כיון דעתו מתחלה וכיוצא בזה כתב אבודרהם ומביאו הב"י בא"ח סי' ק"מ ונראה דאף להראב"ד דפסק בהך דר' זירא לקולא הכא מודה דהתם כיון דהוה מנחא קמיה אמרינן לכך כיון מתחלה אבל הכא לא הוי מנחא קמיה כלל מודה הראב"ד דצריך לחזור ולברך לפניה ותו דצריך דר' זירא קיימא לן לחומרא כדפסק הרב ב"י בא"ח סי' ר"ו ואין לחלק ולומר דהכא דעתו הוה על פרשה זו ולא דמי לתורמוסא דאותו שהיה דעתו עליה נאבדה וזו שמברך עליה אחר' היא דהא פשיט' דהברכ' היא על מה שקורא בס"ת ודעתו מתחלה לא היה אלא על הקריאה שבס"ת הראשונה וכיון שנמצא בה טעות הוה ליה כאלו נאבדה וזו השניה ס"ת אחרת היא וצריך לחזור ולברך כמו בתורמוסא ועוד דבירושלמי קאמרינן הדא אמרה מאן דנסיב עיגולא ומברך עילויה והוא לא אתי לידיה צריך לברך עליה זמן תניינות פי' כי כיון שהפסיק אחר ברכתו צריך לחזור ולברך והכא נמי איכא הפסקה בכדי שיגלול ס"ת הראשונה ויוציא אחרת ואע"ג דאיכא למימר דהכא שאני דהפסק' היא באמצע הקריאה ולא דמי להך דירושלמי דמיירי בהפסיק בין ברכה להתחלת המצוה מ"מ ודאי כיון דהכא ההפסקה הית' מחמת אונס שנמצא טעות מעכבו מלקרות אע"ג דהפסיק בשתיקה ואפילו באמצע קריאה הויה הפסקה לדעת רוב הגאונים השתא כיון דהפסיק בכדי שיקרא ב' פסוקים לצרף עם הפסוק שכבר קרא הרי שהה בכדי לגמור הקריאה המחוייבת שהיא אינה אלא ג' פסוקים הוי הפסקה וצריך לחזור ולברך לדעת ר' יואל הלוי במרדכי סוף מגילה דכל שהסיח דעתו מלקרות צריך לחזור ולברך וכדההיא דהקורא בתורה ונשתתק דירושלמי ומביאו הרב ב"י בא"ח סי' ק"מ ונ"ד הוי כמו נשתתק דמה לי אונס דנשתתק מה לי אונס אחר: הרי לך מכמה ראיות ברורות ומכל הני רבואתא גאוני עולם דצריך הקורא בס"ת השניה לברך לפניה מדין הפסקה המוסכמת ואף שהרב ב"י פסק והנהיג כדעת רבו אפשר דרצה לחלוק לו כבוד דדינא חזינא טעמא לא חזינא ואף שיודע אני בעצמי שאיני כדאי לחלוק על מרנא ורבנא ב"י ז"ל לא באתי אלא לחוות דעתי החלוש' והמעין יעיין שתורה היא וללמוד אני צריך ולא באתי אלא להשיב שואלי דבר שמה שטוענים כת אחת של התלמידים בענין הברכ' שאינו צריך לברך בספר שניה אלא לאחריה נמשכו אחר פסק של הרב ב"י ז"ל ואין דעתי נוטה לזה מהטעמים הנזכרים והנראה לע"ד כתבתי:
ועל טענת הכת השכי' של התלמידים האומרים שאינו צריך להוציא ס"ת אחרת כיון שקראו ג' פסוקים שהוא חובת היום כתב המרדכי בפ"ב דמגילה דיש ללמוד דס"ת דחסרין בה אותיות או פסוק דאין להפסיק לקורא להביא ס"ת אחר אלא קורא אות ובעל פה ותו יש לחוש להביא ס"ת אחרת כדאמרינן במסכת יומא (ד"ע) גבי כ"ג דקורא פרשת אחרי מות בס"ת ובעשור לחדש שבחומש הפקודים קורא בעל פה פריך ונייתי ס"ת אחרת ונקרי ומשני ר"י משום פגמו של ראשון דחד גברא יקרא בב' ס"ת ר"ל אמר משום ברכה שאינה צריכה פרש"י שאם מביא ס"ת אחרת היה הקורא צריך לברך לפניה ולאחריה הילכך קור' בעל פה דבחד ברכ' נפיק ואע"ג דליכא כאן משום פגמו של ראשון שהרי פגומה וחסירה היא מיהו משום דר"ל יש לחוש משום ברכה שאינה צריכה דלא פליגי אלא מר אמר חדא ומר אמר חדא ולא פליגי והא דפסקינן דלכתחלה קורא בעל פה הפסוקים החסרים הני מילי אם עדין לא קרא ג' פסוקים או שהוא רביעי בר"ח או בח"ה שצריך לגמו' הפרשה שאין מוסיפין עליה' או שהחסרון בסמוך לפרש' ב פסוקים דאין משיירין בפרשה פחות מג' פסוקים דהויה דומיא דכ"ג דמוטל עליו לקרות הכל אבל אם כבר קרא ג' פסוקים ורחוק מהפרשה שאפשר לו לסיים ולברך יברך אשר נתן ויביאו ס"ת אחרת עכ"ל. נפקא מינה דלדידיה בנ"ד אע"פי שכבר קרא השביעי ג' פסוקים כיון שצריך לגמור הפרשה יקרא הטעות בעל  פה דהוי דומיא דכ"ג שמוטל עליו לקרות הכל אם לא שרוצים להוסיף על מנין הקרואים שאז הוי כמו שהוא דחוק מהפרשה שכתב שיברך ברכת אשר נתן ויביאו ס"ת אחרת שכיון שנהגו כל ישראל לקרות ולהשלים התורה בשנה אחת והוא המנהג הפשוט כמו שכתב הרמב"ם בפ"יג מהלכות תפלה החייוב מוטל עלינו להשלים כל הסדר הנהוג ולא נאמרו דברים אלה של כ"א פסוקים במסכת סופרים אלא לאותן שהיו קורין התורה בג' שנים והרב בעל טורי זהב בי"ד סי' רע"ט כתב שדעתו כדעת המרדכי כשהטעות נמצא בקורא האחרון ואין אחריו עוד קורא שיקר' בעל פה אבל לא מטעמיה דהוי משום ברכה לבטלה אלא משום כבוד הצבור שהוא תלמוד ערוך בההיא דכ"ג דמקשה הגמר' אמאי נגלול ונקרי ומשני מפני כבוד הצבו' ופרש"י שיהיו מצפים ודומים ואע"ג דיקרא אח"כ למפטיר מ"מ אין שייך כאן כבוד הצבור דהא בלאו הכי מפסיקין קצת באמירת הקדיש ואם נמצא הטעות בקריאת המפטיר ג"כ לא יוציא אחרת אלא יאמר בעל פה כדברי המרדכי ואע"ג דבאורח חיים סי' קמ"ד כתב הב"י בשם אורחות חיים שבמקום שצריך להוציא ב' ספרים ואין להם אלא א' מוטב שידחה כבוד הצבור ויגללו הס"ת ויקראו במקום האחר ולא אמרינן שיקראנ' בעל פה שאני התם דודאי אין לומר שיאמר ברכה על קריאה שנייה מה שיקרא כל הפרשה בעל פה מה שאין כן כאן שעושה ברכה על קריאת בתורה אלא שאח"כ נמצא הטעות אמאי לא יקרא בעל פה כמו כ"ג ולא יטריח הצבור ואף שמדברי הרמ"א במה שכת' בי"ד סי' רע"ט שאין חילוק בין שנמצא הטעות בס"ת ראשונה בין שנמצא בשנייה שקורין בה חובת היום למפטיר צריך להוציא ס"ת אחר' משמע שאף בקריאת האחרון יש לנהוג כסברת הב"י מ"מ תלמוד ערוך הוא זה טעם כבוד צבור וצריך לנהוג כדברי המרדכי שאם נמצא הטעות בקריאת האחרון שיאמר הטעות בעל פה ויגמור בספ' ההוא כל קריא' הצריכה ולא יוציא אז אחרת אבל בקריאת הקודמים יש לנהוג כדברי הב"י על רבו והוא נכון עכ"ל ואני לע"ד אמרתי שאין לבי נכון עמו על זה החילוק שמחלק בדברי המרדכי בין אחרון לקודמין דמאי שנא דכפי לשון המרדכי שהעליתי זכרו שכתב והא דפסקינן דלכתחל' קורא בעל פה הפסוקים החסרים הני מילי אם עדיין לא קרא ג' פסוקים או שהוא רביעי בר"ח או בח"ה וכו' שצריך לגמור הפרש' מוסיפין עליהם או שהחסרון בסמוך לפרשה ב' פסוקי' אבל אם כבר קרא ג' פסוקים ואפשר לו לסיים יברך ויביאו ס"ת אחרת ויקרא עכ"ל ומדלא כתב מתחלה ג"כ או שהוא בשבת אחר חובת היום מכלל דסבירא ליה דכה"ג כיון שיכול להוסיף קרואים יוציאו ס"ת אחרת א"כ לדעת המרדכי ז"ל אף בשביעי לאחר שקרא ג' פסוקים צריך לברך ולהוציא ס"ת אחרת דלא התיר לקרוא ע"פ אלא קודם שקרא הג' פסוקים או במקום שאינו יכול להוסיף על מנין הקרואים אבל בשבת דמוסיפין עליהם ואע"ג דהשלמ' הסד' הו' ע"פ מנהג מ"מ מנהג שנתפשט בכל ישראל הוא כמו שכתבתי בשם הרמב"ם בפי"ג מהל' תפלה מנהג כזה עוקר הלכה וצריך לסיים סדר היום בס"ת כשר להוציא את העם ידי חובת הקריאה:
ועל מה שכתב המרדכי שיקרא בעל פה הטעות כפי החילוקים שזכרנו וגם לפי דעת הט"ז באחרון מטעמא אחרינא משום כבוד צבור באומרו שהוא תלמוד ערוך ביומא גבי כ"ג שקורא ע"פ כתב בעל מנחת יעקב בשאלותיו סי' ח"י דאין כאן ראיה כלל ואדרבא אסור לקרות ע"פ דדברים שבכתב אי אתה רשאי לאמרם ע"פ והא דקורא הכ"ג ובעשור בעל פה כבר תירץ רבינו יונה בפ"ד דברכות במתניתין הקורא מכא ואילך לא הפסיד וכו' ומזה הטעם אמרו ובעשור שבחומש הפקודים בע"פ דכיון שהוא מענין הקרבנות ומצינו שמצוה לומר פרשת הקרבנות ע"פ כדאמרינן לעיל לא חששו בקריאתם אפילו אינה חובה וכן לפי הטעם שכתבו הרא"ש והתוספות דאין להקפיד על מה שקורין ע"פ אלא בדבר שקורא להוציא אחרים ידי חובתן כמבואר בב"י בא"ח סי' מ"ט אם כן אין ראיה מבעשור לחדש דיש לומר דשאני התם שאין הכהן גדול קורא להוציא הצבור ידי חובתן שהרי כמה אנשים לא היו אצל הקריאה כדאיתא במתניתין דיומא והוא רק להוציא ידי חובת עצמו והוא צורך עבודה כמבואר שם בש"ס לכן מותר לקרות על פה מה שאין כן בש"ץ שקור' להוציא העולה לס"ת ידי חובתו וגם כדי להוצי' הצבו' ידי מצות קריאה כדכתיב ואזני כל העם אל ס"ת אסור לקרות ע"פ וכו' וגם לפי טעם הג' שהובא שם בטור וש"ע דכל דבר שרגיל ושגור בפיו מותר לקרות שלא מן הכתב א"כ גבי בעשור לחדש דכ"ג שלמד מתחלה כל סדר עבודה בודאי שלמוד עצמו היה שגור בפיו פ' בעשור לחדש מה שאין כן בטעות שנפל פתאום בס"ת שאסור לקרות ע"פ ועוד כתב והא דמקש' הש"ס בסוט' וביומא דקורא ע"פ אמאי ה"פ לאיזה צורך קורא ע"פ כיון דאפשר לקרות מתוך הכתב ועל זה משני הש"ס משום טורח צבור אבל מ"מ היה אסור לקרות ע"פ אי לאו מטעמא אחריני שכתבתי בשם הפוסקים וכמו שפסק הש"ע סי' קמ"ד דהכי נהגינן וא"כ ה"ה לענין טעות ואין ספק שנעלם כל זה לפני הט"ז דאילו ראה או ידע לא היה מכריע נגד פסק הש"ע שהרי הוא מגמגם מאד להכריע נגד דבריו אך שכתב שתלמוד ערוך דוחקני ולפי מה שכתבתי הכל נכון בלי דוחק כלל עכ"ל:
ומדברי הרשב"ץ שכתב בתשובה והביאה הב"י (בא"ח סי' רפ"ב) יש להוכיח שכל שלא סיים הסדר בריך להוציא ס"ת אחרת ואינו קורא בספ'  שנמצא בו הטעות אפילו לאחר שקרא הז' יותר מג' פסוקים וז"ל ספר שני שקורא בו המפטיר שנמצא בו טעות אין ספק שצריך להוציא ס"ת אחר שחובת היום היא ובספר מוטעה לא אפשר ומפטיר שבכל שבת אם נפסל ס"ת אחר שקרא הז' כגון שנקרע אפשר דכיון דאין קריאת המפטיר אלא מפני כבוד התורה שיספיק בקריאת ג' פסוקים בס"ת פסול בלא ברכה שלא להטריח את הציבור ויש לפקפק בדבר עכ"ל אין ספק שבא ללמדנו שבמפטיר שבכל שבת יש צד להקל ואפילו בפקפוק ולא הוה משכח פיסול אחר אלא שנקרע הס"ת אחר קריאת הז' שאם היה חסר או יתר בס"ת איך לא השגיחו בו בקריאת הז' כיון שהמפטיר חוזר וקורא מה שקרא הז' להכי נקט שנקרע ס"ת אחר שקרא הז' והשלים סדרא ולא פקפק מעול' אלא גבי מפטיר לפי שכל קריאתו אינה לחובת היום אלא משום כבוד התור' אבל אם אירע פסול בקריאת הז' אף אם קרא ג' פסוקי' אין ספק שכל שלא גמר כל הסדר חובת היום מקרי וצריך להוציא ס"ת אחר דמהיכא תיתי לחלק בין תחלת הפרשה לסוף הפרשה ואי משום שאין חיוב כי אם הכ"א פסוקים והשאר מנהגא זה אינו אלא באותן המקומות שנוהגים כן שלא לסיים כל הסדר כמו שאנו מסיימים אלא מסיימים הפרשה בשבת הבאה בס"ת כשר והיינו למשלימים התורה בג' או בד' שנים אבל מי התיר לקרו' שאר הפרשה בס"ת פסול היכא שנמצא ספר כשר ואפי' פסוק א' ואין ספק שאלו היה הרשב"ץ בזה דן להקל לא הוה שתיק מיניה והוה משמעינן הדין גבי ז' דאלו גבי מפטיר אינו קורא אלא משום כבוד התורה דהז' הא מקרי חובת היום לפי המנהג ותו אפילו אם לחשך אדם לומר שיש חילוק בין קריאת הז' למפטיר לגבי קריאת הז' אם קרא ג' פסוקים יצא מידי חובת היום ומה שמסיים אפשר לסיים בס"ת פסול מה שאין כן האמת כמו שהוכחתי מיהו משום קריאת המפטי' אכתי צריך להוציא ס"ת אחר כשר לצאת ידי ספקו של הרשב"ץ שכתב ויש לפקפק בדבר וכיון שאכתי צריך להוציא לקריאת המפטיר ואיכא טורח צבור ודאי ראוי להוציא קודם בקריאת הז' ולהוציא נפשו מידי סברת כל אות' פוסקים שכתבו שאין ראוי לקרא כלל בס"ת פסול ואפי' בדיעבד לא מהני עוד וגם יש ראי' למ"ש דמעיקרא לא נסתפק הרשב"ץ אלא דוקא גבי מפטיר דכיון דאין קריאתו אלא מפני כבוד התורה אבל בז' שקור' לחובת היום אף שקרא הג' פסוקים ודאי שאין ראוי שיקרא בס"ת פסול:
ועוד ראיה לזה שיותר מעלת קריאת הז' אף לפי מנהגנו יותר ממעלת המפטי' ממה שכתבו התוספות והרא"ש בפרק קורא את המגילה עומד (דף כ"ג) גבי בעיית הגמרא מהו שיעלה המפטיר למנין ז' וכו' והוכיחו מן הגמרא דבימי חכמי התלמוד היה קורא המפטיר פסוקים אחרים מה שלא קראו לפניו ותימא למה אין אנו נוהגים כן ותירצו דאחר שנשלם התלמוד תיקנו לומר קדיש בין ז' למפטיר ולכך נהגו לומר כל הסדר קודם קריאת המפטי' כי לא מסתברא לומ' קדיש בהמצע הסדר כיוצא מצינו שנשתנ' הסד' אחר התלמוד וכן נהגו לומר קדיש בין ז' למפטיר לומר שאינו ממנין הו' ולכך צריכין לומר מן הפרשה מה שקרא מן הז' ע"כ דכל זה מיירי הרא"ש לפי מנהגנו שנוהגים לקרות פרש' אחת בכל שבוע על דרך שכתב הרמב"ם שנתפשט בכל ישראל ולכך כתב שנהגו לגמור כל הסדר כי לא מסתבר לומר קדיש באמצע הסדר וכתבו טעם לומר קדיש אחר הז' לומר שאינו ממנין הז' כי הז' אף לפי מנהגנו כל מה שקורא הוא חובת היום ואינו כקריאת המפטיר ולפיכך נהגו לומר קדיש לחלק ביניהם ואם איתא שיש איזה חילוק בין הג' פסוקים שקורא הז' לשאר הסדר אמאי כתב הרא"ש כי אין סברא לומר קדיש באמצע הסדר והא לא דמי קריאת הג' פסוקים שהוא חובת היום לשאר הסדר שאינו אלא על פי מנהג אפש' לקרות אותה קריאה בספר תורה פסול מה שאין כן הג' פסוקים וא"כ ראוי היה לומר קדיש באמצע הסדר והמפטיר יקרא אותה קריאה כי דינם קצת שוה וכיון שאומר קדיש ביניהם ממילא ידעינן שאינו ממין הז' אלא ודאי דבכל אותה קריאה שקורא הז' אין חילוק כלל וכל אותה קריאה דינה שוה ולהכי כתב דלא מסתבר לומר קדיש באמצע הסדר ולכן הדבר ברור לדעת הרשב"ץ דלא די בקריאת הג' פסוקים בז' אלא צריך לגמור סדר היום בס"ת כשר כמו שהוכחנו מדבריו ז"ל:
והיוצא לנו מכל האמור לענין נ"ד הוא שלדעת רוב הפוסקים כשימצא טעות בס"ת צריך להוציא ס"ת אחר ולקרות מה שנשאר מן הסדר הנהוג לקרות בכל שבת בין בתחלה בין באמצע בין בסוף אפילו לאחר שקרא הז' ג' פסוקים דכבר חל עלינו חובת הקריאה עד סוף סידרא כמנהג הפשוט בכל ישראל ואינו צריך לחזור לראש הסדר ולברך לבתחלה כדע' הרשב"א ודעימיה דעל תשובת הרמב"ם סמכנו שעיקר תקנת משה ועזרא לא היה אלא על ההגיה בצבור בזמנים המיוחדים שהם ג' או ז' או כיוצא בהם וא"כ במקום דלא אפשר להיות להם ספר תורה כשר ככל הלכותיו קורין בספר הפסול ומברכין לפניה ולאחריה ולכן בנ"ד מה שקראו קודם שנמצא הטעות היינו כמו דלא אפשר וזה ג"כ מקויים מעדותו של הרמב"ם ז"ל מגאוני המערב שהורו כך הלכה למעשה והר"ן והתוספות בפרק הקומץ על ההיא מתניתין דאין בין ספרים ותפילין ומזוזות וכו' ואמרינן התם דאפילו אות אחת ואפילו קוצו של יוד מעכב וכלם שוים בו היינו לכתוב ס"ת לעצמו למצוה שכשם שתפילין ומזוזה אפילו אות אחת מעכבו מלקיים מצות כתיבתו עד שיתקן אבל לצאת בקריאתו שהוא מתקנת נביאים ועזרא אין ללמוד ס"ת מתפילין ומזוזו' וכן פסק ג"כ הרב ב"י בא"ח סי' קמ"ג וב"יד סי' רע"ט על פי רבו המובהק מוהר"ר ר' יעקב בי רב ז"ל ורוב האחרונים נמשכים אחריו כמו שהעלתי זכרם אבל לענין הברכה ראשונה בספר שני כבר כתבתי והחוותי דעתי דליכא מאן דפליג שצריך לברך לפניה אלא שהרב ב"י כתב כן על פי רבו בדרך גזירה בלתי ראיה כלל ועיקר ואין דעתי נוטה לזה ואף שאין אני כדאי לחלוק עליו כי מי יכניס ראשו תחת ההר הגדול הזה לחלוק עליו שלא ירוצו את גולגלתו איני יכול להתאפק לחוות דעתי החלושה להלכה ולא למעש' שזה נאה למורינו ורבינו היושב על כסא ההורא' שיאריך ימים על ממשלתו אכ"יר: נשלם ונגמר בסדר ובשנת זאת חקת התורה אשר צוה ה' את משה לפ"ק:
כ"ד הצעיר יהודה פיזא ס"ט: