שאלה בשולחן ערוך יורה דיעה סי' ס"ט כתב מוהרי"ק אם מלח בשר בלא הדחה ראשונה יש מתירים על ידי שידיחנו וימלחנו שנית ויש אוסרים ובבית יוסף כתב לענין הלכה שבמקום הפסד מרובה יש לסמוך על המתירים ועתה ישאל השואל לדעת המתירים על ידי שידיחנו וימלחנו, שנית אם נתערבה אותה חתיכה עם חתיכות אחרות אשר כמותם מספיקים לבטלה חם בטלה ומותרת או דילמא כיון שיש לאל ידו להתירה על ידי הדחה. ומליחה נמצאת אותה חתיכה דבר שיש לו מתירים ואפילו באלף לא בטיל ואם תימצא לומר בנדון זה יהיו אסורים אם נתבשלו החתיכות כאחד מה דינם אם. נכנסים בכלל דבר שיש לו ומתירים מאחר שהיה בידו להתירם או לאו המשיב בתבונתו יורינו דרך זו אלך ומהת"מש אכ"יר:
איתא בפרק כל הבשר דף קי"ג אמר שמואל אין הבשר יוצא מידי דמו לעולם אלא אם כן מולחו יפה יפה ומדיחו יפה יפה אתמר רב הונא אמר מולח ומדיח במתניתא תנא מדיח ומולח ומדיח ולא פליגי הא דחלליה בי טבחא הא דלא חלליה בי טבחא ע"כ והטעם דצריך להדיח הבשר קודם מליחה כתב הר"ן כדי שיתרכך הבשר ויבא דמו עי מליחה שאם יהיה נקרש על פניו לא יהא כח במלח להוציא דמו וכן פ' הרשב"א במשמרת הבית דף ע' וכתב שכן דעת התוספות וטעמא דמדיח אחר מליחה כדי להדיח לחלוחית הדם שע"פ הבשר הבא שם מפליטתו והמרדכי כתב דטעם ההדחה ראשונה היא להעביר לכלוך הדם שעל החתיכה שאל"כ המלח נתמלא הימנו ושוב לא יוציא המלח הדם שבחתיכה והר"אה פירש דטעם ההדחה ראשונה הוא לפי שצריך להעביר דם שעל פי הבשר שאין המלח מפליט בחומו אלא דם שבתוך הבשר שהוא לח אבל לא מה שנתיבש על פניו ולפיכך אם לא ידיחו אותו קודם מליחה יש לחוש שמא לאחר שינוח הבשר מלפלוט דם וציר יהא ניתך הדם ויבלענו ע"כ:
ואם מלח ולא הדיחו תחילה כתב הטור י"א שאין לו תקנה עוד אף אם ידיחנו וימלחנו פעם אחרת ויש מתירים ולזה הסכים א"א הרא"ש ז"ל וכתב הב"י ואם מלח ולא הדיחו תחילה י"א שאין לו תקנה עוד וכו' וכ"כ הגהות מימון בשם סמ"ק וטעמא מפני שהמלח מבליעו ואין מפליט דם שהוא בעין וז"ל הר"אש בפ' כל הבשר אם מלח בלא הדחה י"א שאין תקנה לבשר אף אם ידיחנו וימלחנו אסור לפי שעל ידי מליח' הראשונה פי מקצת הדם ולא היה כח במלח להפליט כל הדם מאחר שלא הודח הבשר ואותו הדם עצרו שפי חוזר ונבלע בבשר דלא שריק כיון דלא נמלח כהוגן ואין מלח שני מפליטו כיון שכבר פי' וחוזר לתוכו ולפי מה שכתב בס"ה דבשר שנמלח שנת ניהו על בשר שלא נמלח שיש לו תקנה במליחה דם שבלע עם דמו כ"ש הכא דשריא כיון שפולט דם שקבל מעלמא כ"ש דמו וכן מסתבר עכ"ל וכ"כ בשערי דורא שראה להר"מ שהתירו בדיעבד והביא ראית מכבדא עילויה בישרא דבדיעבד ש"ד משום דדמא מישרק שריק בצלייה וה ה במליחה אבל בהגהה כתב דלא דמו דכבדא עילויה בשרא הוי כמו דם פליטה ושייך ביה מישרק שריק אבל בשר שלא הודח הוי דם שע"ג כמו דם בעין שנפל על גבי בשר רותח ואסור דלא שייך ביה מישרק שריק ולא כבולעו כך פולטו והר"ם אגב חורפיה לא עיין ואי שמע הוה הדר ביה עכ"ל ולענין הלכה אע"פי שסמ"ק אוסר אם הוא במקום שיש הפסד מרובה או שהוא בע"ש וא"א להכין אחר כדאי הם הר"ם והר"אש לסמוך עליהם עכ"ל:
אמנם מדברי הרב בעל פרי חדש נראה בהדיא דאפילו שלא במקום הפסד מרובה יש להתיר בדיעבד אם מלח ולא הדיחו תחילה לחזור ולהדיח ולמלוח אותו שנית שהרי אחר שהביא סברת הר"אה דכתב דטעם ההדחה ראשונה הוא לפי שצריך להעביר דם שע"פ הבשר שאין המלח מפליט בחומו אלא דם שבתוך הבשר שהוא לח אבל לא מה שנתיבש על פניו וכ"ו ויש לחוש שמא לאחר שינוח הבשר מלפלוט דם וציר יהא ניתך הדם ויבלענו ע"כ כתב ולפ"ז אינו אלא הרחקה בעלמא מדרבנן שמא ישהנה י"ב שעות שהוא שיעור פליטת הד והציר ומדבריו שמעינן תרתי חדא שהמלח מבליע ועוד שאף לאחר פליטת הדם וציר עדין שם רותח על המלח להבליע וכן דעת הרשב"א והר"ן בב' פרטי' אלו ואין כן דעת הר"אש בפ' כל הבשר נמצא דלכל הני טעמי דכתיבנא בטעם הדחת הבשר תחילה אם לא הדיחו מהני אם יחזור וידיחנו וימלחנו אבל הר"אש כתב וז"ל אם מלח בלא הדחה י"א שאין תקנה לבשר אף אם ידיחנו וימלחנו אסור לפי שעל ידי מליחה ראשונה פירש מקצת הדם ולא היה כח במלח להפליט כל הרם מאחר שלא הודח הבשר ואותו הדם עצמו שפירש חוזר ונבלע בבשר דלא שריק כיון שלא במלח כהוגן ואין מלח שני מפליטו כיון שכבר פי' וחוזר לתוכו ע"כ ואין זה מחוור מדין שובר מפרקת' של בהמה ודין חותך כזית בשר חי מבית טביחתה שאסור לאכול מהם באומצא משום שהדם פירש ממקום למקום ואע"פכ שרו ע"י מליחה וכ"ו אלמא שהמלח מוציא דם שפי' ממקום למקום ומ"ש בש"ך בס"ק ס"ח דדם שפי' ע"י מליחה גרע טפי ואינו יוצא ע"י מלח אינו כלום ואדרבא עדיף טפי דכיון שהמלח פירשו ממקום למקום מוציאו ג"כ משים דכלל גדול אמרו כבכ"פ וכ"כ הרשב"א בת"ה דף ע"א על בשר שלא נמלח שנתן עם בשר שנמלח שיש לו תקנה במליחה משום דכלל אמרו כבכ"פ וכיון שנבלע ע"י המלח המלח שהבליעו יפליטנו וה"נ דכוותה וכן דעת הר"אש ורבים מהפוסקים שיש לו תקנה בהדחה ומליחה פעם אחרת ומיהו סמ"ק וש"ד כתבו טעם אחר לאסור בדיעבד משום דדם שע"ג הוי כמו דם בעין שנפל ע"ג בשר רותח ואסור דלא שייך מישרק שריק ולא כבכ"פ וכן לא אמרינן גבי דם בעין איידי דטריד למיפלט לא בלע וכדלקמן כהגה ס"ס ע' דאנן ק"ל גבי דם שבעין דלא אמרינן ביה כבכ"פ וכדלקמן בריש סי' ע"ו ומיהו אע"פי שכן דעת הר"אש ל"ק מידי עליה משום דאזיל לטעמיה שסבור שאין דרך המלח אלא להפליט דם אבל אין דרכו להבליע אבל לדעת הרשב"א והר"ן דלא ס"ל הכי קשיא וצ"ל דס"ל דדם שע"ג החתיכה לא מקרי דם בעין אלא דם שנפלט ובא ממקום למקום אחר והוי דומיא דכזית חי מבית טביחתה דסגי ליה במליחה וכצ"ל לקמן בס"י ע"ו ס"ב בהגה ע"ש ואפילו בשר מלוכלך בדמים לא מקרי דם בעין לדעת המחבר כדלקמן ס"ק ג' ע"ש ע"כ:
וכתב עוד הרב הנז' בס"ק י"ד מיהו במקום הפסד מרובה וכ"ו הרב ב"י כתב שאע"פי שסמ"ק אוסר בהפסד מרובה כדאי הם הר"ם והר"אש לסמוך עליהם ע"כ ואילו הוה שמיע ליה שכן דעת התו' והרשב"א והרא"ה והמרדכי והר"ן וכמ"ש בס"ק ב' היה מתיר בפשיטות אף באיסור דאורייתא וכ"ש במידי דאיסוריה מדרבנן ומיהו היינו דווקא כשהדיחו ומלחו שנית אע"פי שמדברי הרשב"א במשמרת הבית דף ע' יש לדון בדבר להקל וגם לדעת הרא"ה ליכא עיכובא בדבר מ"מ למעשה יש להחמיר דע דכל מקום דשרי הדחה ומליחה כ"ש דשרי לצלי עכ"ד:
נמצינו למדין דכפי סברת הרב ב"י לא יותר בדיעבד אף אם ידיחנו וימלחנו שנית אלא דווקא במקום שיש הפסד מרובה או בע"ש וכ"ו וכפי הרב בעל פרי חדש יותר אף שלא במקום הפסד אם יחזור וידיחנו וימלחנו פעם אחרת ואע"פי שנראין דבריו כיון שלהקת נבאים אלו רובם ככולם מתנביאים בסיגנון א' להתיר בדיעבד אפ"ה כיון שהרב ב"י פסק למעשה להחמיר אם לא במקום הפסד מרובה או בע"ש וכ"ו ודאי דהכי נקטינן ועבדינן כוותיה:
ועתה אלך להשיב למה שנסתפק החכם השואל לדעת המתירים ע"י שיחזור וידיחנו וימלחנו שנית אם נתערבה אותה חתיכה שנמלח בלא הדחה ראשונה עם חתיכות אחרות שהודחו ונמלחו אשר כמותם מספיקים לבטלה אם בטלה ומותרת או דילמא כיון שיש לאל ידו להתירה על ידי הדחה ומליחה נמצאת אותה חתיכה דבר שיש לו מתירים ואפילו באלף לא בטיל וכ"ו לזה אדון ואומר שהרי מצינו בכל הפוסקים דכולהו ס"ל דלא מקרי דבר שיש לו מתירים אלא דבר שיש לו היתר ודאי לאיסורו כההיא דביצה שנולדה בי"ט שראויה למחר אם נתערבה באחרות בין שלמה בין טרופה אינה בטלה אפילו באלף ואפילו ספק אם נולדה בי"ט ונתערבה באחרות אסורות דזה אינו אלא מדרבנן דמדאורייתא בכל מילי חד בתרי בטיל מדכתיב אחרי רבים להטות ואחמור רבנן בהא הואיל ויש לו מתירים לאחר זמן לא רצו שיאכלנו באיסורו דכל כמה דמצי לאהדורי ההיתרא טפי מהדרינן אבל דבר שאין המתיר לבוא בודאי כגון ביצה של ספק טריפה שנתערבה באחרות אינו בדין דבר שיש לו מתירים לפי שאין המתיר לבוא בודאי ולכך בטלה אם יש בעירוב דבר מספיק לבטלה גם לא מיקרי דבר שיש לו מתירים אלא כשהמתיר בידו לעשות בלא הפסד אבל כשהמתיר אין בידו לעשות אלא בטורח ובהפסד לא מיקרי דבר שיש לו מתירים וכל זה הוא מפורש בהדיא בש"ע י"ד סי' ק"ב ז"ל יש מי שאומר שלא אמרו דבר שיש לו מתירים אלא כשהמתיר עתיד לבוא על כל פנים או אם המתיר בידו לעשותו בלא הפסד אבל דבר שאינו בידו ואינו ודאי שיבוא המתיר אינו בדין דבר שיש לו מתירים לפיכך ביצה של ספק טריפה שנתערבה באחרות אינו בדין דבר שיש לו מתירים לפי שאין המתיר בודאי אינו בידו וכתב הרב פרי חדש ואע"פי שהרב כתבו בלשון יחיד כן עיקר שלא נמצא חולק בזה ולזה הסכים הש"ך והוכיח כן מהש"ס דפ"ק דביצה דאההיא דספקא אסורה מכא דאוקי לה בביצה טרפה ופרכינן עלה דאי הכי הוי דבר שאין לו מתירין ותיבטל ברובא וכ"ו ודאי פריך דילמא מיירי בביצה של ספק טרפה אלא ודאי דכל כה"ג לא הוי דבר שאין לו מתירין ע"כ והוכחתו נכונה ע"כ וכתב עוד מוהרי"ק בשולחנו הטהור כלי שנאסר בבליעת איסור שנתערב וכ"ו שהם דברי הרשב"א הביאם הטור סי' קכ"ב והרב ב"י בסי' קב' זה לשונו כתב הרשב"א כלי שנאסר בבליעת איסור ונתערב באחרים ואינו ניכר בטל ברוב ואע"פי שאיפשר להגעילו ולהחזירו להכשירו ע"י כך אין דנין אותו כדבר שיש לו מתירים לאסור כולם עד שיגעילם אלא הרי הוא כאיסור יבש שנתערב ביבש ובטל ברוב שכל שאין מתירין שלו באין מאליהן וצריך לפזר מעותיו ולהוציא הוצאות במתירין אינו בכלל דבר שיש לו מתירין ע"כ דון מינה דבכל דוכתא דמצינו דצריך פיזור מעות ולהוציא הוצאות להתירה דשאל"מ קרינא ליה ולא דבר שיל"מ ובטל ברוב ולא מטריחנן ליה בהפסד להתירה וא"כ בנ"ד נמי בהאי חתיכה שלא הודחה הדחה ראשונה ונמלחה שנתערבה בחתיכות אחרות אשר כמותם מספיקים לבטלה ודאי דדבר שאין לו מתירין היא ובטלה ברוב ומותרת כיון שצריך להוציא הוצאות ולפזר מעותיו למולחם פ"א דהוא הפסד מידי דהוה אכלי וכ"ו כדכתב הרשב"א ז"ל הנ"ל וכן מצאתי הרב בעל ט"ז בסי' ס"ט על סעיף י"ד בשר ששהה ג' ימים בלא מליחה ונתערבה אותה חתיכה בחתיכות אחרות בטלה ברוב ומותר לבשל כולם וכ"ו שכתב וז"ל דאפילו תוך ג' ימים שלא נמלחה שנתערבה עם ב' חתיכות שנמלחו מותרים וא"צ למלוח את כולם וכ"ו ולא הוי דבר שיש לו מתירין כיון שצריך הוצאה למולחם כמו בכלי בסי' קכ"ב וע"ש ואפילו נאמר (מאי דלא ס"ל) דהוי דבר שיש לו מתירים כיון שיש לאל ידו להתירה ע"י הדחה ומליחה שנית ואפי' באלף לא בטיל מ"מ לא נאסרו אלו החתיכות מכל וכל אלא כל זמן שלא הודחו ונמלחו פ"א דאל"תה אלא דנאסרו מכל וכל אזי הויא דבר שאין לו מתירים ונתבטל ברוב דדבר שיל"מ לא מיקרי אלא כשהמתיר עתיד לבוא על כל פנים ובידו לעשותו מן הטעם דכל כמה דמצי לאהדורי ההיתרא טפי מהדרינן ואי לא הדרינן לכללין ובטלה כדהוכחתי ודוק:
איברא שראיתי דברי הרב בעל ש"ך ובעל פ"ח שכתבו ז"ל ומהר"יל בתשובה בסי' קצ"ד חולק גם כן אהרשב"א דההוצאה להגעילו הפסד מועט הוא וכדחשבינן בפ' הזהב דף נ"ג ופ"ז דנדרים מעשר שני יש לו מתירים על ידי העלאה לירושלים וכ"ו ע"ש ויש לחוש לדבריו במקום שאין הפסד מרובה ובהאי דין דכלי דבסי' קכ"ב אינו בדין להתיר כי אם ע"י הגעלה עכ"ל אפילו הכי בנ"ד דאיירי במקום שיש הפסד מרובה נ"ל דאפי' אלו הרבנים הנ"ל יודו להרב הרשב"א שיבטל ברוב ולא מטריחנן ליה להוציא הוצאות לחזור להדיחם ולמולחם כל אלו החתיכות שנתערבו דבהאי ודאי יש הפסד מרובה דפיזור מעות והוצאה רבה בעי כנלע"ד:
העולה מדברי אלה דהאי חתיכה דנ"ד ש שנמלחה ולא הודחה הדחה ראשונה שנתערבה עם חתוכות אחרות אשר כמותה מספיקי' לבטלה ואיירי במקום שיש הפסד מרובה לא הוי דבר שיש לו מתירין כיון שיש בהם הוצאה רבה לחזור להדיחם ולמולחם פ"א וא"כ בטלה ומותרת בלא הדחה ומליחה שנית והרוצה להחמיר על עצמו לטרוח ולהוציא הוצאות לחזור להדיחם ולמולחם תע"ב:
ובמאי דאמרן יתישב נמי הספק השני שנסתפק החכם השואל באומרו אם תמצא לומר בנדון זה יהיו אסורים אם נתבשלו החתיכות כאחד מה דינם אם נכנסים בכלל דבר שיש לו מתירים מאחר שהיה בידו להתירם או לאו דבהא ודאי ליכא לספוקי כלל דכבר הוכחתי לעיל דהסכמת כל הפוסקים היא דלא מקרי דבר שיש לו מתירים אלא כשהמתיר עתיד לבוא על כל פנים כההיא דביצה וכיוצא או אם המתיר בידו לעשותו וכ"ו מן הטעם דרבנן הוא דאחמור בהא הואיל ויש לו מתירים למחר ימתין על למחר ויאכל בהיתר דכל כמה דמצי לאהדורי ההיתרא טפי מהדרינן וא כבנ"ד נמי אם כבר נתבשלו כל החתיכות ביחד אין בידו להתירם לחזור להדיחם ולמולחם ואין המתיר עתיד לבוא בשום פנים ובהאי שעתא דבר שאין לו מתירים היא שהרי נא יותר עירוב זה לא היום לא למחר ולא לעולם וא"כ הדרינן לכללין בהאי חתיכה שנמלחה ולא הודחה הדחה ראשונה שנתערבה בחתיכות אחרות אשר כמותם מספיקים לבטלה לומר ודאי שיתבטל כדין כל איסור שנתערב שיש לו ביטול דודאי בהאי שעתא שכבר נתבשל דבר שאין לו מתירים היא ויתבטל כיון שאין לו היתר לאיסורו דלא אחמור רבנן אלא דווקא בדבר שיש לו מתירים כיון שיש היתר לאיסורו כל כמה דמצי לאהדורי ההיתרא טפי מהדרינן חבל לאוסרם מכל וכל אי אפשר אם לא במקום שאין בהיתר כנגד האיסור דבר מספיק לבטלו ודן לית צריך בשש זהו מה שנלע"ד ומה שהעלה מצודתי היום יום שני לחודש תמוז שנת ובסדר וידבר משה אל ראשי המטות לבני ישראל לאמר זה הדבר אשר צוה לפ"ק:
משה גומיש די מישקיטה ס"ט