שאלה ראובן שהשעה היתה דחוקה לו הלך אצל שמעון חבירו ובקש ממנו שילוה לו סך מעות מה על מטלטליו כגון חליפות שמלות וטליתות בתורת משכון וראובן הלוה לו על המשכנות ונטלן והניחן בארגז שהיה לו גם כן בגדים אחרי ומלבושים יקרים משלו ואירע שחתרו העכברים בארגז וניקבו משכנות של ראובן וגם הפסידו בגדי שמעון השתא מיבעיא לן אי הוי פשיעה מה שהניח שמעון או הטליתות בתיבתו דהוה ליה להשימן על נס דסתם תיבות חתורות אצל העכברים כמו שכתב מהרמ"א בח"מ סי' רצ"א או לא הוי פשיעה שדרך שמירתו בכך ואם תמצא לומר דלא הוי פשיעה עדיין מיבעיא לן אם יהיה חייב שמעון משום דהוי שומר שכר דמלוה על המשכון הוי שומר שכר או יהיה אכילת העכברים אונס ויהיה פטור על הכל יורנו המורה מה דינו ומהתמ"ש:
תשובה בפרק המפקיד דף מ"ב תנן המפקיד מעות אצל חברו צררן והפשילן לאחוריו או שמסרן לבנו או לבתו הקטנים ונעל בפניהם שלא כראוי חייב שלא שימר כדרך השומרים ואם שימר כדרך השומרים פטור ובגמרא והאידנא דשכיחי גשושאי אין להם שמירה אלא בשמי קורה והאידנא דשכיחי פרומאי אין להם שמירה אלא ביני אורבי והאידנא דשכיחי טפוחאי אין להם שמירה אלא בטפח הסמוך לקרקע או בטפח הסמוך לשמי קורה ע"כ: ופירש רש"י ז"ל גשושאי: מגששין בקרקע בשפודין של ברזל להכיר מקום שתחתיו חלל: פרומאי: שוברי התקרה ביני אורבי: בין שורות הבניין בכותל: טפוחאי: מטפחים בכותלים לידע אם יש חלל:
הרי לך פשוט ומבואר מדברי המשנה וגמרא שהכל לפי הפקדון וגם שצריך לשמור כדרך השומרים ואין שמירת כל הדברים שוין וכמו שכתבו הפוסקים ז"ל:
הרמב"ם פרק ד' מהלכות שאלה ופקדון כתב וזה לשונו כיצד דרך השומרים הכל לפי הפקדון יש פקדון שדרך שמירתו להניחו בבית שער כגון הקורות והאבנים ויש פקדון שדרך שמירתו להניחו בחבר כגון חבילות פשתן הגדולות וכיוצא בהן ויש פקדון שדרך שמירתו להניחו בבית כגון שמלה וטלית. ויש פקדון שדרך שמירתו להניחו בתיבה או במגדל ונועל עליו כגון בגדי משי וכלי כסף וכלי זהב וכיוצא בהן עכ"ל הרי לך לדעת הרב ז"ל שדרך שמירתם של שמלה וטלית להניחם בבית ואין צריך להניחם בתיבה או במגדל כמו בגדי משי דלשמלה וטלית סגי להניחם בתוך הבית וזה דוקא בשומר חנם שהוא פטור מגנבה ואבדה סגי להניחם בתוך הבית דשמירת כל דהוא סגי ליה אבל שומר שכ' שצריך שמיר' יות' מעול' כיון שחייב בגניבה ואבדה דעתי הוא דודאי להרמב"ם צריך להניחם בתיבה או במגדל ולא סגי להניחם בתוך הבית דאי לא תימא הכי מאי שנא שומר חנם משומר שכר כלם שוים הם לעניין שמירתם וזה אי איפשר שהרי כתב בפרק א' מהלכות שכירות ה' ד' ששומר שכר שהפקיד מה שהיה מופקד אצלו בשכר והפקידו אצל שני בחנ' הואיל ומיעט שמירתו פושע הוא ומשל' וקשי' דידיה אדידיה אלא ודאי דוקא בשומר חנם סגי לשמלה וטלית להניחם בבית אבל שומר שכר צריך שמירה יותר מעולה וצריך להניחם בתיב' או במגדל ונועל עליו וכן כתב הרא"ש ז"ל דשומר שכר בריך לעשות שמורה יותר מעולה וזה לשונו ירושלמי רבי אבא בשם רבי יוחנן נאמרה שמירה בשומר חנם ונאמרה שמורה בשומר שכר ולא דמי שמירה האמורה בשומר חנם כיון ששמר כל צורכו פטור ושמירה שאמורה בשומר שכר אפילו הקיפהו בחומה של ברזל אין רואין אותו אם היה שם אם יכול להציל חיב ואם לא פטור ע"כ והרב בי"ת יוס"ף פסק בשולחנו הטהור בס' רצ"א כדברי הרמב"ם וז"ל כיצד דרך השומרים הכל לפי הפקדון יש פקדון שדרך שמירתו להניחו בבית שער כגון הקורות והאבנים ויש פקדון שדרך שמירתו להניחו בחצר כגון חבילות פשתן הגדולות וכיוצא בהן עיין שם
כתב המרדכי דה' דכספי' אין לה' שמיר' אלא בקרקע וכו' דוקא בימיה' שהיו להם בתים בשדה רעועים אבל לדידן שיש לנו בתים טובים בעיירות לא צריכים וכעין זה כתב האשי"רי בשם ר"י הברצלוני דווקא בימיהם דהוו שכיחי גנבים ורמאים שהיו מחפשים אבל בזמנינו אם נתנם במקום הראוי לשמירה במקום שנוהג לשחור את שלו די בכך ופטור והסכים האשיר"י לזה וכתב שראוי לסמוך על דא ובהג"ה באשי"רי בשם מהרי"ח הוסיף עוד טעם לפטור וכתב אם נתנו בחדר סגור ובתיבה סגורה דפטור דאדעת' דהכי קמפקיד עכ"ל בעל תרומות הדשן. הרי דאפילו לכספים בתיבה סגורה פטור וכ"ש לטלית ומלבושים שאם נתנם בתיבה סגורה דהוי שמירה מעולה דפטור כיון שנוהג לשמור את שלו:
כתב מהרשד"ם ח"מ שאלה קי"ז בשם הירושלמי ז"ל אם נתנו במקום שרגיל להניח שלו פטור ע"כ לשון הירושלמי מכאן אתה למד שאין השומר פטור מטעם שהניח את של חברו במקום שהניח את שלו שלא כתב אלא במקום שרגיל להניח שלו והטעם שלפעמים בדרך מקרה אדם מניח את שלו במקום שיזדמן לו גם שאינו מקום המשתמר אבל ברגילות אינו דרך אלא שמניח את שלו במקום המשתמר והא לך לשון הירושלמי פרק המפקיד מתי אמרו ש"ח נישבע ויוצא בזמן ששמר כדרך השומרים וכו' עד נתן במקום שנוהג ליתן את שלו אם היה ראוי לשמירה פטור ואם לא חייב ע"כ הרי לך בפירוש שאפילו לדעת הירושלמי לא נפטר השומר אפילו שהניח הפקדון במקום שהניח את שלו אלא אם כן יש בזה שני תנאים אחד שיהיה נוהג שני אם היה ראוי לשמירה שאפילו שהיה ראוי לשמירה קצת ומנהגו ליתן את שלו במקום המשתמר יותר לא נפטר משום שנתן את של חברו במקום שנתן את שלו שאם רוצה לפשוע בשלו אינו רשאי לפשוע בשל חברו ובסוף דבריו כתב עוד אני צריך להודיע אע"פי שהדבר ברור מעצמו שמה שאמרו שאם נתן את של חברו במקום שנוהג ליתן שלו הינו כפי הפקדון שאם הוא ד"מ כספים צריך שיתנם במקום שנוהג ליתן את כספיו ואם הם מלבושים צריך שיהיה מקום שנוהג ליתן מלבושים וכן כל כיוצא בזה עכ"ל ואע"פי שדבריו הם בשומר חנם כ"ש בשומר שכר שצריך לעשות שמירה יותר מעולה שצריך לשמור במקום שהיה נוהג לשחור ושיהיה ראוי לשמירה כיון דחייב בגנבה ואבדה כחו שכתבתי לעיל להרמב"ם:
ומעתה נבוא לעניין שאלתינו על ראובן שהשעה היתה דחוקה לו והלך אצל שמעון חברו ובקש ממנו שילוה לו סך מעות על בגדיו כגון חליפות שחלות וטליתות בתורת משכון ושמעון הלוה לו על המשכנות ונטלן והניחן בארגז שהיה לו גם כן בגדים אחרים ומלבושים יקרים משלו ואירע שחתרו העכברים בארגז וניקבו משכנות של ראובן וגם בגדי שמעון ונסתפק ה"ה אי הוי פשיעה משום דהוה ליה להשימן על נס דסתם תיבות חתורות אצל העכברים כמו שכתב מהרמ"א או לא הוי פשיעה שדרך שמירתו בכך:
ואען ואומר שדעתי נוטה ששמעון פטור מלשלם כיון שהמקום אשר שם המשכנות היה ראוי לשמירה וגם היה רגיל להניח את שלו והוא לא היה יכול לעשות יותר שמירה מעולה מזה כיון שהניחם במקום שנוהג ליתן מלבושיו היקרים:
ועוד ששמעון לא סליק אדעתו שיבאו העכברים עכשיו דאילו סליק אדעתו לא היה מניחם שם וגם היה מוציא משם מלבושיו היקרים שאין שום אדם רוצה לאבד ממונו אלא ודאי שזה אונס גמור שאירע לשמעון שבאו עכשיו העכברים והשחיתו בגדיו עם משכנות ראובן ומזלו גרם דאין עליו יותר חובה אלא לשומרן דרך שמירתן במקום ראוי לשמירה ובמקום שנוהג ליתן אתשלו כמו שפסקו כל הני אשלי רברבי הרמב"ם והר"אש בתשובתיו והרב מרד"כי בי"ת יוס"ף וכמה פוסקין אחרונים ומוהרשד"ם ות' הד"שן ז"ל וכיון שכן בנדון דידן שהניחן בארגז מקום ראוי ומקום שנהג ליתן בגדיו ומלבושיו ודאי הוי אונס גמור ופטור מלשלם זהו הנראה לדעתי.
וזה יצילנו משגיאו' בסדר ובשנת וישבתם לבטח בארצכם לפ"ק:
הצעיר אברהם פירננדיס יצו: