שאלה יגספר תורה שנמצא בה טעות  בפרשת נח בפסוק ויתגל בתוך  אהלה שהיה כתוב אהלו בוי"ו במקום אהלה בה"א ונסתפקנו בתקונו אם צריך לגרור כל הוי"ו ולכתוב ה"א במקומו סגי לעשות מן הוי"ו ה"א דהיינו שיוסיפו על הוי"ו להשלימו לה"א מי אמרינן כל דבעי כתיבה צריך להיות לשמה ואותו החלק מאות הה"א דהיינו הוי"ו שהוה כתוב בתחלה לא נכתב היכא דכתב לן קרא לשמה לה אמרינן לה לשמם ואם כן גבי ספר תורה דלא כתיב אלא וכתב לא: עתה יורנו המורה להיכן הדין נוטה ומהת"מש:
תשובה בפרק היה נוטל (סוטה דף כ' ע"א) תנן עד שלא נמחקה המגילה אמרה איני שותה מגילתה נגנזת וכו"לי ואין מגילתה כשרה להשקות בה סוטה אחרת עד כאן במשנה: ובגמרא תניא רבי יהודה אומר היה רבי מאיר אומר לכל מטילין קנקתום לתוך הדיו חוץ מפרשת סוטה בלבד רבי יעקב אומר משמו חוץ מפרשת סוטה של מקדש מאי בינייהו? אמר רבי מאיר למחוק לה מן התורה איכא בינייהו והני תנאי כהני תנאי דתניא אין מגילתה כשרה להשקות בה סוטה אחרת רבי אחי בר יאשיה אומר מגילתה כשרה להשקות בה סוטה אחרת אמר רב פפא דילמא לא הוא עד כאן לא קאמר תנא קמא התם אלא כיון דאנתיק לשם רחל לא הדרא מנתקא לשום לאה אבל תורה דסתמא כתיבה הכי נמי דמחקינן אמר רב נחמן בר יצחק דילמא לא היא עד כאן לא קאמר רבי אחי בר יאשיה התם אלא במגילה דאכתוב לשום אלות בעולם אבל תורה דלהתלמד כתיבא הכי נמי דלא מחקינן. ורבי אחי בר יאשיה לית ליה כתב לגרש את אשתו ונמלך מצאו בן עירו ואמר לו שמי כשמך ושם אשתי כשם אשתך פסול לגרש בו אמרי התם וכתב לה אמר רחמנא בעינן כתיבה לשמה הכא נמי ועשה לה מאי עשיה מחיקה ע"כ:
ופיר"שי ז"ל במשנה ואין מגילתה כשרה להשקות בה סוטה אחרת דבעינן כתיבה לשמה דכתיב ועשה לה הכהן לה לשמה: ובגמרא חוץ מפרשת סוטה ואפילו דספר תורה: משמו. של רבי מאיר:  של מקדש. של כל סוטה וסוטה: מאי בינייהו כלומר במאי קמפלגי באזה טעמא למחוק לה. מפרשת סוטה שבספר תורה תנאי דאפליגו נמי בכתיבה לשמה. דאנתיק. מכל נשים לשמה של זו: אמר רב נחמן וכ' איהו נמי פריך דהני תנאי לאו כהני תנאי ופריך לאידך גיסא ואית ליה נמי דרב פפא וה"ק איכא למפרך להאי גיסא ואיכא למפרך להאי גיסא: כתב לה גט לגרש את אשתו ונמלך מלגרש: שמי כשמך וכו'. ובני נייר אחד אנחנו וגט זה ראוי לי תנהו לי ואגרש  בו את אשתי: פסול לזה: לגרש בו דדרשינן  לה לשמה דכתיב וכתב להספר כריתות: הכא נמי כתיב ועשה לה הכהן עד כאן פירוש רש"י ז"ל:
הא קמן דתנא דסתמא דמתניתין ורבי אחי בר יאשיה לא פליגי אלא בדרשת מלת לה לשמה דתנא דמתניתין סבר כיון דכתיב מלת לה גבי עשיה אע"ג דלא כתיב גבי וכתב בעיון לשמה ורבי אחי סבר כיון דמלת לה לא כתיב גבי כתיבה אלא גבי עשיה אם כן עשיה דוקא בעינן לשמה ולא כתיבה אבל היכא דלא כתיב אלא וכתב בלא מלת לה כלל ועיקר כמו גבי ספר תורה כל אפייה שוין דבעינן לשמה. וכן נראה מלשון התוספתה דפ"ב דגיטין וזה לשונו אשה שנכתב שלא לשמה פסול שנאמר וכתב לה לשמה שחרור עבד שכתבו שלא לשמו פסול שנאמר או חופשה לא ניתן לה. ולהלן הוא אומר וכתב לה מה להלן לה האמור  לשמה אף לה האמור כאן לשמה. מגילת סוטה שכתבה שלא לשמה פסולה שנאמר ועשה לה הכהן את כל התורה הזאת שיהיו כל מעשיה לשמה עכ"ל משמע בהדיא דהיכא דכתיב לה דרשינן לה לשמה אבל היכא דלא כתיב לה אע"ג דכתיב ביה וכתב לא. דאי לא תימא הכי אלא דאפילו היכא דכתיב וכתב לחוד נמי בעינן לשמה אמאי נקט התוספתא גבי גט ומגילת סוטה עלת לה תיפוק ליה משום דכתיב וכתב ואי משום גזרה שוה דשחרור העבד שפיר הוה מצי למילף ממלת לה אחר שכתב לימוד הגט ממלת וכתב ועוד היכי פליג רבי א אסתמא דמתניתין משום דמלת לה דסוטה לא כתיבה אלא גבי עשיה ומה בכך הא במלת וכתב לחוד סגי ובמגלת סוטה כתיב וכתב את האלות האלה הכהן בספר אלא ודאי כדכתיבנא דבמלת לה תליא מלתא אלא דלתנא דמתניתין לא בעינן שתהיה נכתבת אצל מלת וכתב ולרבי אחי בעינן. ואם כן בס"ת דנדון דידן דלא כתיב מלת לה נראה  לי פשוט וברור דיכול לתקנה בתוספת שעושה על הוי"ו להשלימו לה"א אע"ג דמעיקרא לא נכתב לשם האות הצריכה דהיינו הה"א כיון דלא בעינן שתהיה לשמה:
וכמדומה לי שיש קצת ראיה לי מדברי ר"י אסכנדרי הביאו מוהר"י קארו בטור א"ח סימן ל"ב ז"ל לפי שאין צריך לגרור מהאות ההוא כלל אלא להאריכו מעט ובאותו האריכות אין האות מתקלקל וזה כגון מלת לאבותיך שכתבו מלא בוי"ו מוחק הוי"ו וממשיך הבי"ת מעט וכן העבודה שכתבו מלא בוי"ו או יביאך שכתב ביו"ד וכן כיוצא בהן אבל אם היה הפירוד בשאר אותיות שאין פירודן מדמה אותן לאות אחרת כגון אות תי"ו או אל"ף שלא חברן יש שפסקו שיכל לחברן כיון שקודם שנתקנו היה להם שם אותו האות ולא שם אחר וכולי. ומשמע דהיכא שקודם התיקון היה לאות ההוא שם אחר ולא היה לו שם אותו האות הצריך להכתב שאינו יכול לתקנו ולהחזירו לאות הצריכה. ובודאי שדברים הללו לא אמרן הרב ז"ל אלא דוקא בתפילין דבעינן שיהיו כתובין על הסדר וכיון דכתב אות אחת בטעות שוב אינו יכול להוסיף עליו דלהתירו לאות אחרת הצריכה דהוה ליה שלא כסדרן שהרי מתחלה לא היה לה שם אותה האית הצריכה אבל גבי ספר תורה דלא בעינן כסדרן ודאי דפשיטה ליה להרב ז"ל דיכול לתקנו דאי לא תימא הכי מהנעשה ביום שידובר בנו על תשובה אחרת שכתב הרב ז"ל בעצמו וזה לשונו וכן הכותב דלי"ת דומה לרי"ש אינו יכול לתקנה אחר כך בקולמוס דאין כאן כתיבה על הסדר כיון שלא נעשית בתחלה כתקונה וכן אם כתב חי"ת כמין ה"א שוב אינו יכול לדבקה ולתקנה בדבר מועט שמאחר שאין שם האות המיוחד לו נרשם בו מתחלה נמצאת כתובה שלא כסדרן עכ"ל והשתא אם גם בס"ת דלא בעינן כסדרן סבירא לוה להרב ז"ל דבטעות כזה אין תיקון בהוספה מה לנו ולטעמא דשלא כסדרן תיפוק ליה משום דכל דבעי כתיבה בעינן כתיבה לשמה והכא לא נכתב לשם אותה האות אלא ודאי שלא דבר הרב ז"ל אלא בתפילין בלבד דהתם כל זמן שהאות הנכתב בתחלה בטעות היה לו שם אות אחר אפילו שאינו צריך תקון אלא דבר מועט כגון לחבר הה"א ולהחזירה חי"ת שאינו יכול לתקנה ולחברה. והיינו משום דכיון דאין שם האות הצריך נרשם מתחלה נמצא אם כן כותב אותו האות שלא כסדרן וזהו דוקא בתפילין אבל בס"ת דלא בעינן כתיבה על הסדר לא. ואם כן בנדון דידן ודאי יורה הרב ז"ל דסגי בהוספה שעושין על הוי"ו:
ומוהר"י קארו ז"ל בטור א"ח כתב בשם הר"י בן הרא"ש ז"ל זה לשונו שאלת עי"ן שנכתב במקום וי"ו מהו למחוק קצתה ותשאר וי"ו תשובה לדעתי זה תלוי במה שכתב א"א ז"ל בתשובה שמחלק בין חק תוכות לחק יריכות כי צריך שיכתוב גוף האות ולא שימחוק מקצת האות וישאר הנשאר אות אחרת עכ"ל: ובתשובת הרא"ש שהביא בנו הטור בטור י"ד סימן רע"ד מצאתי שכתב ז"ל מי"ם פתוחה שנדבק פתיחתה ונסתמה אינו מועיל לגרר הדבק נלפותחה דכיון שאינו עושה מעשה בגוף האות שנשאר אלא גורר הסתימה ובזה נעשה האות  הוה ליה כחק תוכות עכ"ל. משמע דטעמא הוי משום שלא עשה שום מעשה בכתיבה באות ההוא לפיכך אי אפשר לעשותו כיון שהאות נגמרת בגרירה לבד והוי חק תוכות ואנן בעינן וכתב ולא וחקק. אבל כל היכא שהוסיף וכתב בכתיבה כנדון דידן ודאי דשפיר מקרי וכתב ומותר:
וכן כתב בהדיה הריב"ש ז"ל בסימן ז' ז"ל ואפשר בתקון שהאות שלא נכתב כתקונה יגררנה ויכתבנה על הגרר כתקונה גם יש שאין צריך גרירה בתקונם רק להוסיף מעט בצורת האות כגון כפי"ן ביתי"ן דלתי"ן ראשי"ן וזולתם עכ"ל. ואם כן בנדון דידן כל שהוסיף על הוי"ו עשה ה"א שפיר דמי וכן הכריח מתשובת הרא"ש הנזכרת הרב הגדול מוה"רר לוי בן חביב ז"ל בתחלת ספרו שכתב ז"ל ואם כן בכל מקום שלא יהיה התקון בחק תוכות כי אם בכתיבה בגוף האות בודאי אין צריך יותר והם עצמם דברי הרא"ש ז"ל והסכים שם באותו נדון אביו מוהר"י ן' חביב ז"ל ואף על פי שבאותו נדון נחלק עליהם מוהר"ר דוד הכהן ז"ל והאריך בתחלת ספרו באורך גדול מ"מ כבר כתבנו דמדברי סוגית הגמרא דסוטה נראה דלא בעינן בספר תורה שהאותיות והתיבות יהיו נכתבות לשמן אלא שצריך הסופר לכוין שתהיה כתיבתו לשם ס"ת מדאמרינן בגיטין דף מ"ב ע"ב ורשב"ג עיבוד לשמן בעי כתיבה לשמן לא בעי ועוד שכבר כתב מוהר"י קארו ז"ל בטור אורח חיים שאין לנו אלא דברי הרבנים מוהר"י ן' חביב ובנו ז"ל ושכן הסכימו כל חכמי שאלוניקי ומסתבר טעמייהו עי"ש. וכל שכן בנדון דידן שלא חקק באות כלל דאף מוה"רר דוד הכהן ז"ל יודה דמותר:
והרמב"ם ז"ל סתם דבריו ולא פירש לנו דעתו ז"ל שכן כתב בפרק א' מהלכות ס"ת הלכה י"ב וי"ג ז"ל ספר תורה שאינו מוגה אסור לשהותו יותר על שלשים יום אלא יתקן או יגנז: ספר תורה שיש בו שלש טעיות בכל דף ודף יתקן ואם היו בה ארבעה יגנז ואם היה רוב הספר מוגה והשאר ישבו ארבעה טעיות בכל דף ונשאר אפילו דף אחד מאותו המשואר המשובש בלא ארבע טעיות הרי זה יתקן: בד"א שכתב המלא חסר שנמצא תולה האותיות ששכח ביני השיטות אבל אם כתב החסר מלא אפילו יש בכל דף ודף כמה טעיות הרי זה מתקן מפני שהוא גורר ואינו תולה עכ"ל. הרי שביאר לנו הרב ז"ל היתר התקון ולא פירש לנו באיזה אופן יהיה אלא שי יה על ידי גרירה אלא אי הוי דומיא דר"י אסכנדרי דמותר אחר גרירה לתקן על ידי אריכות האות שלפניו או אי הוי דוקא על ידי כתיבה גמורה לא גמירא לנו דודאי יש פנים לכאן ולכאן שהרי אפשר לומר שהרב ז"ל לא נחית אלא לאשמועינן דכיון דאפשר לתקן  על ידי גרירה יתקן ולא יגנז והתקון יהיה כמו שיהיה ובלבד שלא יתלה ואם כן אם נפל טעות במלת לאבותיך כנדון דר"י אסכנדרי ז"ל סבירא ליה דמותר לתקן בגרירת הוי"ו ולהאריך הבי"ת ואפשר נמי לומר דלדעת הרב ז"ל כיון שלא פירש דבריו סתמו כפירושו ודוקא על ידי כתיבה גמורה אחר הגרירה ואם כן מדברי הרב ז"ל ליכא למשמע מינה אלא שדעתי נוטה יותר לומר שדעת הרב ז"ל כדעת הר"י אסכנדרי כיון שכל הני רבוותא שהסכימו לדעת הר"י אסכנדרי לא הזכירו דברי רמב"ם ז"ל דנראה דלדעתם הרמב"ם ז"ל לא פליג אההיא דר"י אסכנדרי ומדבריהם ז"ל נלמוד דמותר לתקן באריכות האות הסמוכה לאות המוטעה:
והנה אחרי הודיע אלדים אותנו את כל זאת מצאתי ראיתי בהגהות מיימוניות פרק א' מהלכות תפילין שכתב בשם רבנו שמאה ז"ל זה לשונו הכותב יהודה ולא נתן בו דלי"ת יתלה הדלי"ת למעלה. היה לו לכתוב השם וכתב יהודה עושה ה"א מן הדלי"ת ומוחק ה"א אחרונה עכ"ל: הרי לך בהדיה ברור ומבורר בתשובה זו דיכול להוסיף על אות הדלי"ת ולהחזירה לה"א ואין לחוש אם מתחלה היה לה שם אות אחר דהיינו דלי"ת ועכשיו ה"א ואפילו שהוא באותיות השם שצריכין להכתב לשם קדושת השם וכל שכן בשאר התיבות שאינו מן השם ובודאי דבכי האי גוונא אפילו הרב הכהן ז"ל דמצריך בס"ת כתיבת התיבות והאותיות לשמן יודה דלא מקרי כתב שלא לשמה דאי לא תימא הכי תקשי ליה ההיא ההגהה ולא מצינו שהרב ז"ל הרגיש בזה אלא ודאי דסתמו כפירושו דגם הרב ז"ל יודה בזה:
הכלל העולה מכל מאי דכתיבנא דהיכא שנמצא טעות בספר תורה ואפשר לתקנו באריכות האות הסמוכה לאות המוטעה דודאי מותר לעשותו כיון דלא בעינן כסדרן וגם משום כתיבה לשמה ליכא למוחש כמו שהוכחנו מדברי הגמרא דסוטה ואם כן ס"ת דנדון דידן שנמצא טעות בפסוק ויתגל בתוך אהלה שהיה כתוב אהלו בוי"ו במקום ה"א ודאי מותר לתקנו בהוספה שיעשו על הוי"ו להחזירו לה"א ודי"ו: זהו מה שהעלה מצודתי להלכה ולמעשה אם יסכים עמי מורנו הרב ה"י:
היום ביום רביעי ר"ח אב שנת סגי בהאי תיקונא לפ"ק
הצעיר שלמה בכמהר"ר יצחק סרוק ס"ט