שאלה ראובן היה איש ירא ורך הלבב ביותר ונולדה לו מכה בגופו ואמרו הרופאים שאם לא תקבץ ודאי יסתכן וימות וראובן לא שמע לקולם מרוב הפחד והאימה כי אמר מוטב שימות בידי שמים ולא ימות בידי בשר ודם ויהי מקצה שלשה ימים הלך שמעון לבקר לראובן אוהבו ביום שבת קודם ושמעון איש חכם מאד והטהו ברוב לקחו בחלק שפתיו תדיחנו עד אשר הודה לדבריו וגמר בלבו שיקצנו מכתו ומיד שלח אחר הרופאים עתה שאלתי היא אם אסור לו לעשות כן ביום שבת קודש כיון שאין בו סכנת היום שהרי גם למחר יוכלו לקצצו ואינו מפסיד בזה או אם נאמר שהותר לו לעשות כן כי מרוב הפחד והבהלה אשר לו בטבע יש לחוש שיחזור בו אם יתעכבו עד לאחר השבת ויבוא לידי סכנה עצומה ואם דעתך נוטה לאסור מסיבת שאין לחוש שיחזור בו באיחור יום אחד עדיין אשאלך אם אירע שחל י"ט אחר השבת מה יהיה משפטו עתה ודאי יש לחוש שמא יחזור בו באיחור ג' ימים ומותר לקוץ המכה בשבת או י"ט או אם נאמר כיון שאין בו סכנת היום שאפילו בי"ט אסור ואם דעתך נוטה להתיר עדיין אשאלך אם מותר לקוץ המכה אומן ישראל כיון שיש לחולה בזה קרוב דעת הרבה או אם נאמר כיון שאין בו סכנת היום לא הותר לאומן לחלל השבת או י"ט עליו על הכל יבוא דברך:
תשובה לעמוד על עיקרן של דברים של השאלה הזאת בריך לבאר קודם הא דתנן במסכת יומא (דפ"ג) ז"ל מי שאחזו בולמוס מאכילין אותו אפילו דברים טמאים עד שיאורו עיניו מי שנשכו כלב שוטה אין מאכילין אותו מחצר כבד שלו ור' מתיא בן חרש מתיר ועוד אמר ר' מתיא בן חרש החושש בגרונו מטילין לו סם בתוך פיו בשבת מפני שהוא ספק נפשות וכל ספק נפשות דוחה את השבת מי שנפלה עליו מפולת ספק הוא שם ספק אינו שם ספק חי ספק מת ספק נכרי ספק ישראל מפקחין עליו את הגל מצאוהו חי מפקחין ואם מת יניחוהו ע"כ במשנה: ובגמרא מפני שספק נפשות הוא וכו' למה לי תו למימר וכל ספק נפשות דוחה את השבת אמר רב יהודה אמר רב לא ספק שבת זו בלבד אמרו אלא אפילו ספק שבת אחרת היכי דמי כגון דאמדוהו לתמניא יומי ויומא קמא שבתא מהו דתימא ליעכב עד לאורתא כי היכי דלא ניחול עליה תרי שבתא קא משמע לן תניא נמי הכי מחמין חמין לחולה בשבת בין להשקותו בין להברותו ולא שבת זו בלבד אמרו אלא לשבת אחרת ואין אומרים נמתין לו שמא יבריא אלא מחמין לו מיד מפני שספק נפשות דוחה את השבת ולא ספק שבת זו בלבד אלא אפילו ספק שבת אחרת ואין עושין דברים הללו לא על ידי נכרים ולא ע"י כותיים אלא ע"י גדולי ישראל ואין אומרים יעשו דברים הללו לא ע"פ נשים ולא ע"פ כותיים אבל מצטרפין לדעת אחרת ע"כ בגמרא:
ורש"י פירש מי שאחזו בולמוס: חולי האוחז מחמת רעבון עיניו כהות והוא מסוכן למות וכשמראיתו חוזרת בידוע שנתרפא: אין מאכילין אותו מחצר כבד שלו: ואף על פי שנוהגין הרופאים ברפואה זו אינה רפואה גמורה להתיר לו איסור בהמה טמאה על כך: ורבי מתיא בן חרש מתיר קסבר רפואה גמורה היא:. לא ספק שבת זו בלבד: לא שיהא ספק נפשות לשבת זו חלא אפילו אין הספק לשבת זו דפשיטא לן דהיום לא ימות אלא ספק שאם לא יעשו היום שמא ימות לשבת הבאה: והיכי דמי כגון דאמדוהו: רופאים לעשות לו רפואה בשמנה ימים: להברותו: רחיצה שמא יבריא מאיליו:. ע"פ נשים: אם נשים או כותיים אומרים צריך אין מחללין על פיהן: אבל מצטרפין לדעת אחרת: כגון שנים אומרים צריך ושלשה אומרים און צריך ואשה או כותי אומר צריך מצטרפין למהוי פלגא ופלגא וספק נפשות להקל: הרי בפירוש דלדעת רש"י אף על גב דאין מחללין את השבת ע"פ נשים מ"מ מצטרפין לדעת אחרת היכא דשני אנשים אומרים דצריך לחלל את השבת ואשה ג"כ אומרת שצריך מצטרפת עמהם חפני שספק נפשות הוא וכל ספק נפשות דוחה את השבת אבל בעניין אחר לא:
והרא"ש כתב ז"ל ואין עושין דברים הללו לא ע"י נכרים ולא ע"י קטנים אלא ע"י גדולי ישראל ואפילו יש שם קטנים לעשותן מיד חיישינן זימנין דליתניהו ואתי לאהדורי בתרייהו ואין אומרים יעשו דברים הללו ע"י נשים וע"פ כותיים אבל מצטרפות לדעת אחרת כך כתבו בספרי והלכות גדולות ובתוספתא והיה קשה לרי"בא למה לא יעשו על פי נשים חכמות בקיאות בספק נפשות כמו ע"פ אנשים וגבי יולדת נמי מחללין שבת ע"פ נשים והיה ריב"א גורס אין עושין דברים הללו ע"פ נשים ולא ע"פ כותיים אבל מצטרפין לדעת אחרת כלומר אין אומרים בסכנת נפשות שלא יהו נאמנות אלא אף מצטרפין לדעת אחרת להכחיש את האנשים כנגדן ולישנא דאבל דחוק ורב אלפס ז"ל גורס אין אומרים לעשות דברים הללו לא ע"י נשים ולא ע"י כותיים מפני שמצטרפין לדעת אחרת פירוש שהכותי יאמר אין חוששין שנעשה עבירה וכן תאמרנה הנשים והיינו מצטרפין לדעת אחרת כלומר לטעות שאין חוששין שעושה עבירה ואתי לידי סכנה עכ"ל ובמאי דתני מפני שמצטרפין לדעת אחרת פירש הר"אש כלומר שהנשים או הכותיים יעלה בדעתן שלא ניתן שבת לידחות אפילו מפני פיקוח נפש ומפני כך נמנעים מלעשות מלאכה זו ומוסרין אותה לכותי או לאשה לעשותה ומתוך כך יבואו להתעצל במלאכה ואתי לידי סכנה ע"כ:
ועל מה שהקשה ריב"א למה לא יעשו נשים חכמות וכו' דחה הר"ן קושיתו וכתב ואין זו קושיא אצלי דשני פקוח נפש דחיה שהוא אומנות המסור לנשים אלא מיהו הדבר מוכרע שאם אמרה אשה צריך וכל האחרים אומרים אין אנו יודעים שאף זה בכלל ספק נפשות להקל הוא ע"כ:
והר"ן כתב ואין עושין דברים הללו וכו' מפני שמצטרפין לדעת אחרת כך היא בהלכות הרי"ף ז"ל ואפי' שהדברים הצריכין לחולה שיש בו סכנה אין עושין אותן כלל ע"י גוים וקטנים ואפילו באקראי בעלמא שמא יאמרו הבאים בקושי התירו פקוח נפש ואין מתירין אותו לכתחילה ע"י המחוייבין במצות שמא יבוא הדבר שכשלא ימצאו גוים וקטנים לא ירצו לחלל את השבת ע"י גדולי ישראל לפיכך אע"פי שחולה שאין בו סכנה אומר לגוי ועושה כאן אין עושין ע"י מפני הסכנה והדר תני ואין אומרים לעשות דברים הללו לא ע"י נשים או כותיים כלומר דנהי שאין עושין דברים הללו כלל ע"י גוים אפילו הכי ע"י נשים או כותיים עושין אם נזדמן הדבר שהרי מחוייבין הן בשבת והוחזקו בה ואפילו הכי אין אנו מיחדין להם מלאכה זו לומר תתעסק פלונית או פלוני כותי בפקוח זה שמא יבואו להרהר ולומר הם אינם רוצים לחלל את השבת ומכשילין אותנו דכותאי לית ליהו משום ולפני עור לא תתו מכשול כדמוכח בריש חולין וכן הנשים מתוך שדעתן קלה עליהן טועות בכך והיינו דקאמר מפני שמצטרפין לדעת אחרת ואיכא נסחא דכתיב בה אבל מצטרפין לדעת אחרת והכי פירושא אין מוסרין להן לנשים ולכותיים לבדם העסק והפקוח הזה שיעשה על ידן שמא יתעצלו או יפשעו בו אבל מצטרפין עם ישראל ומוסרין הדבר לישראל והאשה והכותי מתעסקין על ידי ישראל דכיון שישראל עוסק בו אף הן מזדרזין על ידו ע"כ:
והרי"אז כתב ואין אומרים ויעשו דברים הללו ע"י גוים או קטנים שאינן בני עונשין שמא עד שנחזור אחריהן יסתכן החולה אלא עושין ע"י גדולי ישראל שהן בני עונשין הנמצאים שם ואם היו נמצאים שם גוים או קטנים עושין על ידם ואין מחללין ע"י גדולי ישראל הואיל ואיפשר לעשות הדבר בהיתר אין לנו לעשות באיסור ע"כ: ובודאי דדבריו תמוהים הרבה משום דאין נראה כן מלשון הגמרא שהרי בפירוש אמרו ז"ל ואין עושין וכו' אלא ע"י גדולי ישראל דמשמע דבכל ענין קאמר בין נמצאים שם גוים או קטנים בין אין נמצאים מצוה לחלל את השבת ע"י גדולי ישראל דעיקרן של דברים הכו משמע מפשטא דגמרא ובמקום שאמרו להתיר אין לנו לאסור אבל חולה מפני דחומרא דאתי לידי קולא הוא מפני שלפעמים אם לא ימצאו גוים או קטנים שמא יתעצלו הגדולים בחילול שבת ובין כך ובין כך יסתכן החולה אלא ודאי מצוה על כל העומדים אצל החולה לחלל את השבת ואסור לאחר הדבר כדי לשאול אם מותר הוא דגרסינן בירושלמי הנשאל הרי זה מגונא והשואל הרי זה שופך דמים והרי הכתוב אומר וחי בהם ולא שימות בהם:
וכן פסק הרמ"בם בפ"ב מהלכות שבת ז"ל דחויה היא שבת אצל סכנת נפשות כשאר כל המצות לפיכך חולה שיש בו סכנה עושין לוכל צרכיו בשבת ע"פ רופא אומן של אותו מקום ספק שהוא צריך לחלל עליו את השבת ספק שאינו צריך וכן אם אמר רופא לחלל עליו את השבת ורופא א' אומר אינו צריך מחללין עליו את השבת שספק נפשות דוחה את השבת אמדוהו ביום השבת שהוא צריך לכך וכן לח ימים אין אומרים נמתין עד הערב כדי שלא לחלל עליו שתי שבתות אלא מתחילין מהיום שהוא שבת ומחללין אליו אפילו ק שבתות כל זמן שהוא צריך ויש בו סכנה או ספק סכנה מחללין ומדליקים את הנר ומכבין מלפניו את הנר ושוחטין לו ואופין ומבשלין ומחחמין לו חמין בין להשקותו בין לרחיצת גופו כללו של דבר שבת לגבי חולה שישבו סכנה הוא כחול לכלל הדברים שהוא בריך וכשעושים דברים האלו אין עושים אותן לא ע"י גוים ולא ע"י קטנים ולא ע"י עבדים ולא ע"י נשים כדי שלא תהא שבת קלה בעיניהם אלא ע"י גדולי ישראל וחכמיהם ואסור להתמהמה בחילול שבת לחולה שיש בו סכנה שנ' אשר יעשה אותם האדם וחי בהם ולא שימות בהם ע"כ:
והרב כסף משנה השיג על הרמ"בם ז"ל ואיכא למידק בדברי רבינו שכתב שאין עושים דברים הללו אלא ע"י גדולי ישראל וחכמיהם דמשמע ע"י שאר ישראלים לא וקשה דהא לא מיעטה הברייתא אלא קטנים ונשים ועבדים דוקא לכך נ"ל דגדולי ישראל וחכמיהם דנקט רבינו גדולים למעוטי קטנים ישראל למעוטי גוים וחכמיהם למעוטי נשים דדעתן קלה ע"כ: ובודאי דיפה תירץ הכ"מ דברי הר"ם ז"ל כדי שיבואו דבריו מיושבים על פשטא דגמרא:
למדנו מדברי החכמים השלמים האלה דשבת לגבי חולה שיש בו סכנה כחול הוא לכל הדברים שהוא צריך ומחללין עליו את השבת על פי רופא אומן מפני שספק נפשות להקל הוא:
ובזה נבוא לנדון שלפנינו במה שנסתפק הח"ה מראובן שהיה איש ירא ורך הלבב ביותר ונולדה לו מכה בגופו ואמרו הרופאים שאם לא תקצץ ודאי יסתכן וימות וראובן לא שמע לקולם מרוב הפחד והאימה כי אמר מוטב שימות בידי שמים ולא ימות בידי בשר ודם ויהי מקצה ג' יטום הלך שמעון לבקר את ראובן אוהבו ביום שבת קודש ושמעון איש חכם מאד והטהו ברוב לקחו בחלק שפתיו תדיחנו עד אשר הודה לדבריו וגמר בלבו שיקצנו מכתו ומיד שלח אחר הרופאים עתה שאלתי היא אם אסור לו לעשות כן ביום שבת קודש כיון שאין בו סכנת היום שהרי גם למחר יוכלו לקצצו ואינו מפסיד בוה או אם נאמר שהותר לו לעשות כן כי מרוב הפחד והבהלה אשר לו בטבע יש לחוש שיחזור בו אם יתעכבו עד לאחר השבת ויבוא לידי סכנה עצומה וכו' נ"ל דלכאורה משמע דאסור לקצץ מכתו ביום שבת קודש כיון שהרופאים לא התירו לו לעשות כן דמפיהם אנו חיין בענין חולה שיש בו סכנה כדי לחלל ע"פ את השבת או י"ה ונדון דידן לא התירו לו ביום שבת אלא באמצע השבוע אחרו לו שאם לא תקבץ מכתו יסתכן וימות וא"כ לפי זה לא נתיר לו אותה מלאכה בשבת כיון שהיה יכול לעשותה קודם השבת דמשום דלא גמר בלבו קודם עד ששמע לדברי שמעון אוהבו לא בשביל זה נתיר לו לקבץ מכתו היום דלא מפיו אנו חיין אלא מפי הרופאים כההיא דתנן מאכילין אותו על פי בקיאין והיינו דוקא כשהרופאים התירו לו בי"ה לאכול מפני שהיה החולה בסכנה אבל בענין אחר לא א"כ לפי זה נראה בנדון זה דאסור לו לראובן לקצץ מכתו ביום שבת וצריך להמתין עד יום המחרת: זה אינו אלא לפום ריהטא דהאי סוגייא:
אבל אחר העיון וההשקפה לטובה נ"ל דמותר גמור הוא לראובן לקוץ מכתו ביום שבת משום דספק נפשות דוחה את השבת דהכי אשכחן בהדיא בגמרא ההיא דאמדוהו לתמניא יומי ויומא קמא שבתא וכו' וכן העלו כל הפוסקים הא קמן דאפילו בענין שאין לחוש שמא ימות בשבת זו אלא דשמא ימות בשבת אחרת אפ"ה מחללין עליו את השבת ונדון שלפנינו ג"כ אע"פ שאין לחוש שמא ימות בשבת זו מ"מ חיישינן שמא ימות בשבת אחרת כיון שהרופאים אמרו לו זה שלשה ימים קודם שאם לא תקבץ המכה יסתכן וימות מותר לו לקבץ מכתו ולא לאחרו עד למחר דכל כמה דמאחר ליה מלקצצו גריע טפי ואפשר שתכבד עליו המכה בעיכוב יום אחד ותפשה בכל גופו אין לו תקנה עוד כחו שיארע זה בכל הזמנים א"כ ודאי ופשיטא דמותר לו לראובן לקוץ מכתו:
ואם אמר יאמר האומר אין הנדון דומה לראיה דשאני התם דדוקא ע"פ הרופאים מחללין את השבת או י"ה כההיא דמאכילין ע"פ בקיאין וכההיא דאמדוהו לתמניא יומי דביום שבח אמרו הרופאים שהיה צריך לעשות תכף ומיד איזה מלאכה לחולה דבנדון זה מחללין עליו את השבת ולא נמתין עד מוצאי שבת כדי שלא לחלל עליו שתי שבתות אבל בנדון דידן שהרופאים לא התירו לו לראובן לקיץ המכה בשבת ודאי אסור לזה אשיב דכיון דמצינו בגמרא ובספרי הפוסקים דגם ע"פ חולה אנו סומכין בחילול שבת או י"ה ולא מיבעיא כשאין רופאים כלל אלא אפילו כשיש רופאים חולקים עליו צייתינן ליה ולא לרופאים ומאכילין אותו מיד משום דאמרינן לב יודע מורת נפשו וכן פסק הרמב"ם בהל' שביתת עשור וז"ל חולה שיש בו סכנה ששאל לאכול בי"ה אע"פ שהרופאים הבקיאין אומרין אינו צריך מאכילין אותו על פי עצמו עד שיאמר די ע"כ כ"ש וקל וחומר בנושא שאלתנו שאין רופאים כלל דודאי אילו לא היה ראובן בצער גדול ובסכנה עצומה לא היה שומע לקול המעון לשלוח אחר הרופאים דלאו ברשיעי עסיקינן וכל ישראל בחזקת כשרים הם ואימת שבת עליהם ואין מחללין את השבת אם לא לצורך גדול דהיינו בדאיכא סכנה ונדון דידן איכא סכנה ואע"גב שמדברי השאלה שכתב הח"ה נראה דאינו בסכנת היום שהרי גם למחר יוכלו לקצצו וא"כ לפי זה אסור גמור הוא זה אינו דמנא ידע זה ומי יודע אם לעת כזאת לא הגיעה המכה לגבול שצריך לקצצו ואם אחרו עד למחר אין לו תקנה ואפילו דבעיכוב יום א' אינו מפסיד אפשר שלמחר יחזור בו וביני ביני ימות ואנן קי"ל כל ספק נפשות דוחה את השבת:
זאת ועוד אחרת דיש לי צד היתר בדבר דחזינן דשמעון היה איש חכם מסתמא הכיר החולי של ראובן ולא גרע מאשה האומרת צריך כל האחרים אומרים אין אנו יודעים שאף זה בכלל ספק נפשות להקל הוא כמו שכתב הר"ן א"כ לפי זה כדאי הוא שמעון לסמוך עליו בנדון זה וכן פסק מהרי"קא בשולחנו הטהור בסי' שכ"ח וז"ל יש מי שאומר שאין צריך מומחה דכל בני אדם חשובין מומחין וספק נפשות להקל הוא ע"כ הרי בפירוש דלדעת הני רבוותא כל בני אדם חשובין מומחין היכא דאין רופאים לסמוך עלייהו:
ועתה אלך לי אל הצד השני שצדד הח"ה היכא דאירע שחל י"ט אחר השבת מה יהיה משפטו עתה ודאי יש לחוש שמא יחזור בו באיחור ג' ימים ומותר לקוץ המכה בשבת או י"ט או אם נאמר זכי' נ"ל דדבר פשוט הוא וק"ו ובן בנו של ק"ו הוא דאם שבת דעלמא מותר לקוץ המכה מכל הני טעמי דאמינא כ"ש כשחל י"ט אחר השבת דיש איחור ב' ימים דחיישינן שיחזור בו או שיעבור הזמן שהיה צריך לקצצו דמותר גמור הוא וסמכינן אפומיה דראובן וכן פסק הטור בסי' שכ"ח וז"ל וכן מכה שעל גב היד וגב הרגל מחללין אבל בשאר מכות בסתם אין מחללין עד שיאמר חולה או רופא שצריך הא קמן דבמכה שעל גב היד וגב הרגל מחללין ע"פ כל אדם אבל בשאר מכות בסתם אין מחללין עד שיאמר חולה או רופא ונדון שלפנינו כיון שהיה בו מכה בגופו מכה בסתם נקראת ומחללין את השבת על פיו של ראובן וברור הוא:
עוד מצאתי כתוב ראיה לדברי מדברי רבותינו בעלי התוספות במס' ע"ז וז"ל הבולע נימא מותר להחם לו חמין ואע"ג דבבכורות פ' אלו מומין משמע שגם אחר ששתה העלוקה הוא יכול לחיות הרבה מ"מ מחללין עליו את השבת כיון שיש בה בה סכנה מידי דהוה אמכה שעל גב היד וגב הרגל דחשבינן כמכה של חלל לחלל את השבת ואע"ג שפעמים מתרפא מאיליו ע"כ: וכן כתוב בהגהות מיימוניות וז"ל יש גאונים שפסקו דהיינו דוקא כשאמר אסתכן אם לא אוכל אבל אם אמר לא אסתכן בכך אם לא אוכל אסור להאכילו וכן פר"י ברבי שמואל אבל רבינו תם נחלק על זה והורה הלכה למעשה להיתר וז"ל וכי חולים נביאים הם או בקיאים אלא כיון שיודע החולה או החיה שהוא שבת או י"ה ואחר אני צריך ואיני יכול לסבול מחמת החולי מאכילין אותו אפילו סבורים שהחולה אינו מסוכן וכן האשה שהיכן מצינו סכנה ללא רואה ולנשיכת כלב ולמתאוה וכו' וסיים דבריו שם ואפילו דאבון אבר א' אני קורא סכנה ומחללין עליו את השבת כדאמרינן גבי מכה של חלל אע"פ שרובן אין מתים ע"ש: הרי בהדיא דלדעת הני רבוותא מותר לחלל את השבת ע"פ חולה אע פ שאינו מכיר החולי מידי דהוה אמכה של חלל שרובן אין מתים א"כ בנדון זה כ"ש דמותר לו לראובן לקוץ המכה כיון שהרופאים אמרו לו שאם לא תקבץ ימות והוא לא שמע לקולם קודם מפני הפחד שהיה לו וכיון שביום שבת שלא אחר הרופאים ודאי שהמכה כבדה עד מאד והיה בצער גדול ובסכנה עצומה וכיון שכן הוא נראה לי דמותר גמור הוא:
אכתי פשגבן להשיב לחלוקה ה"ג ששאל הח"ה אם מותר לקוץ המכה אומן ישראל כיון שיש לחולה בזה קרוב דעת הרבה או אם נאמר וכו' גם בזה הצד אומר דמותר הוא ומצוה גדולה היא לחלל ישראל את השבת בשביל חולה שיש בו סכנה ולא מיבעיא כשיש לחולה בזה קרוב דעת אלא אף כשאין בוקרוב דעת באומן ישראל יותר מבאומן גוי דהא אמרינן בגמרא ואין עושין דברים הללווכו אלא ע"י גדולי ישראל וכן פסק הרמ"בם וז"ל כשעושים דכרים הללו וכו' כדי שלא תהא שבת קלה בעיניהם וכו': וזו היא מסקנת כל הפוסקים והתוספות כתבו אלא בגדולי ישראל ואפילו היכא דאפשר בנכרי מצוה בישראל שמא יתעצל הנכרי ואל יעשה ויבוא לידי סכנה ע"כ הרי בפירוש דלא מיבעיא כשאין גוי מצוי אצל החולה דאין צריך לחזר אחריו אלא אפילו יש שם גוימצוה לחלל את השבת ע"י ישראל: שמעינן מהכא דמצוה על כל העומדים אבל החולה לחלל את השבת וכל הזריזהרי זה משובח ואל האפיקורוסים שאומרים שזה חילול שבת ואסור עליהן הכתוב אומר וגם אני נתתי להם חוקים לא טובים ומשפטים לא יחיו בהם:
הכלל העולה הוא דמותר גמור הוא לראובן לקוץ המכה ביום שבת קודש מכל הני טעמי דאמינא לעיל וכ"ש היכא דחל י"ט אחר הטבת משום דחיישינן שמא תכבד המכה באופן אל לו תקנה עוד או שמא יחזור בו ליום המחרת וספק נפשות דוחה תת השבת ודוקא ע"י גדולי ישראל ולא ע"י נכרים זהו מה שראיתי לבאר בענין זה לפי קוצר שכלי ועניות דעתי וה' יצילני משגיאה כי דעת ממני פליאה נשלם ונגמר כ"ב לחודש אדר שני בסדר ובשנת והתקדשתם והייתם קדושים לפ"ג:
כ"ד הצעיר שלמה סרוק יצ"ו:
בבית היתומים מהמנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: