שאלה יא ראובן גירש את אשתו על תנאי כך וכך ואמר לה הרי זה גיטך מעכשיו אם לא אבוא בתוך שלושים יום ובלבד שלא יקראני אונס והלך ראובן לעיר אחרת. וכשרצה לחזור לביתו אירע שנזדמן לו ברית מילה ולא היה שם מוהל אחר אלא הוא ולפי זה נתעכב שם. באופן שלא היה יכול לחזור לביתו בתוך זמנו שהתנה אחר כך חלה ראובן את חליו אשר מת בו וחל"יש וראובן הנ"ל היה לו אח ושמו שמעון ובשמוע שמעון מיתת אחיו רוצה ליבם את אשתו באומרו שכיון שנתעכב אחיו מחמת מצוה אין לך אונס גדול מזה ונתבטל הגט ועדיין היא זקוקה ליבום והיה שם תלמיד חכם שנסתפק בדבר אם אונס דמצוה חשיבא אונס או לא דדילמא דלא חשיבא אונס דמצוה דיכול לבוא ולא יעשה המצוה וכיון שלא בא הויא לה מגורשת מאחיו יורינו המורה אם אונס דמצוה בכלל אונס סתם או לא ומה"תמש:
תשובה ידוע ומפורסם לכל יודעי דת. ודין האי מימרא דאיתא בקידושין ובכמה דוכתין דכל שאינו בטיב גיטין וקידושין אל יהיה לו עסק עמהן אשר על כן בהעלותה על לבבי אמרתי היות לי השתיקה טובה מהטפל בהאי שאלתא מטעם ללא היות נאה עניין חמור כזה אלא למי אשר לו כלי מלחמה בידו כראוי ליוצא בצבה צבה דהויות דאביי ורבה בתמימות ודרך ישרה ולא למי אשר אין לו מאומה בידו כמוני היום קצר רוח דעת גם סברא להעמיק ולפלפל על פי דרכי הגמרא לא בממון הקל כ"ש בדבר ערוה החמורה הצריכה הרחבת לב ודעת נכונה מה שעדיין לי אינו בנמצא מכמה מאורעות קשות ורעות דמטו עלי סבוני גם סבבוני והשב רוחי לא נתנוני לחזור על משנתי להפיק רצון שואלי כאשר את לבבי אך שלא להשיב דברו אחור אמרתי לאחוז בקן קולמוסא לכתוב לו אי זו שורה לצאת מעט מזער ידי חובה לפי השגת דעתי הפעוטה וגם טרודה ומובטחני בצור ישעי ידריכני בנתיבתי כאשר לו אחלה בתפילתי ואליו אשים דברתי יענה עתרתי ויתן מענה לפי בל אבוא לידי קילקול במילי דאורייתא וזה החלי בעזר האל הנוטה אר"ש טל בלי מה:
גרסינן בחזקת הבתים (דף מ) אמרי נהרדעי כל מודעא דלא כתיב בם  אנן ידעינן ביה באונסא דפלניא לאו מודעא היא מודעא דמאי אי דגיטא ודמתנתא גלויי מילתא בעלמא היא ואי דזביני והאמר רבא לא כתבינן מודעא אזביני לעולם דזביני מודה רבא היכא דאניס וכמעשה דפרדיסא דההוא גברא דמשכין פרדיסא לחבריה לתלת שנין בתר דאכלה תלת שני חזקה אמר אי מזבנת לי מוטב ואי לא כבישנא לשטר משכנתא ואמינא לקוחה היא בידי כה"ג כתבינן מודעא עכ"לה:
ופירש רש"בם דלא כתב בה אנן עדים ידעינן באונסא דפלניא שאונס גמור יש לו ומכירין אנו איזה אונס אי לא כתב בה הכי אלא סתמא כתבו פלוני אחר לנו שנאנס: מודעא דמאי אי במודעא דמסר אגיטא ואמתנא לא צריך כולי האי אלא כיון דמודע לסהדי דהאי גיטא שאני נותן תי אנוס אני בו ולא ברצון נפשי עשיתי לפיכך דעו שאני מבטלו בפניכם וכן המתנה שאני מקנה לפלוני אנוס אני ואיני מקנה אותה ברצוני תהא מבוטלת אף על גב דלא ידעי סהדי אונסא דיליה הרי גט והמתנה בטלין: גלויי מילתא בעלמא היא כלומר הרבה בני אדם יוכלו לידע אונסו דכיון דאינו מקבל ממון במתנה ובגט זה שנותן אם איתא דניחא ליה ליתנה מדעתו למה לו למסור מודעא ואי לא ניחא ליה ליתן למה לו ליתן גט ומתנה אלא ודאי נאנס בגט ובמתנה זו הילכך אין צריך לפרש אונסו דלא דמי לזביני דהתם צריך לפרש דאיכא למימר סתם מוכר לא ברצונו מוכר אלא משום חסרון מעות והילכך איכא למימר דמסר מודעא דקסבר היום ולמחר כשיהיו לי מעות מפיקנא מודעא ותבענא ליה לדינא ויחזור קרקע שלי ואני אשלם מטותיו אבל הכא אם ברצון נפשו נותן גט ומתנה בלא אונס למה כותב מודעא בחינם לא יתן גט ולא איצטריך לכתוב מודעא אלא ודאי אנוס הוא: לא כתבינן מודעא אזביני נראה לי טעמא דרבא משום דאמרינן בפירקין (דף מח) הלכתא תליוה וזבין זביניה זביני ולא אמרן אלא בשדה סתם שכפאוהו למכור אחת משדותיו והוא בירר מעצמו אחת מהן ומכרה דלא הוי אונס אבל בשדה זו לא כו' והילכך לא כתבינן מודעא דאי בשדה זו הא לא הוו זביניה זביני ולא צריך מודעא אלא יביא עדים שאנסוהו ותבטל שטר המכירה בלא שום מודעא:
וכן כתב הרמ"בם בפרק (י') מהלכות מכירה (ה' ד') וז"ל אחד האונס את חבירו בשהכהו או תלאהו עד שמכר או שהפחידו בדבר שאפשר לו לעשות בין בידי עכ"ום בין בידי ישראל הרי זה אונס ומעשה באחד ששכר פרדס מחבירו לעשרה שנים ולא היה שטר חוב ביד המשכיר ואחר שאכלו השוכר שלש שנים אמר לו אם לא תמכרנו לי אכבש שטר שכירות ואטעון שהוא לקוח בידי ואמרו חכמים שזה אונס וכן כל כיוצא בזה לפיכך אם תבעו המשכיר בב"ד וכפר בו וטען שהפרדס שלו ואחר כך מסר המשכיר מודעא ואחר כך מכר לשוכר שכפר בו הרי הממכר בטל שהרי יש לו עדים שהוא אנוס והם העדים שכפר בפניהם בב"ר והם עידי המודעא וכן כל כיוצא בזה עכ"ל:
והטור בחשן המשפט (סי' רה) גם כן בהאי שביל דרך שכתב ז"ל והיכא שראו נתינת המעות לא שנא אנסוהו שימכור שדה ידועה לא שנא אנסוהו בסתם שימכור ומכר לו אחת משדותיו אפילו לא הוה ליה להשתמוטי ולא מנה המעות כשקבלם דהשתא איכא הוכחא שבעל כרחו קיבלם אפילו הכי זביניה זביני לא שנא אנסוהו אונס הגוף כגון שהכוהו עד שמכר לו לא שנא אנסוהו ממון כגון שהפסידוהו בהפסד ממון בין על ידי גוים בין על ידי ישראל כההוא דמשכין פרדס לחבריה לשלש שנים ולאחר ששהתה שלש שנים בידו אמר ליה אי לא זבנת לי אכבוש שטר המשכנא ואימא לקוח היא בידי והפסדתי השטר ועשה לו שטר מכירה ואסיקנא דחשיב אונס לבטל המקח ואם מסר מודעא תחילה שאמר לעדים דעו מה שאני מוכר לפלוני חפץ פלוני או שדה פלוני מפני שאנוס אני המכר בטל אפילו החזיק בו כמה שנים עכ"ל:
המורם מכל מאי דכתיבנא הוא דאם יזדמן לאדם אי זה אונס על שום דבר המכריחו עשות בלתי רצונו ומודיעו היות האי עשייה הכרחית על צד האונס היות האי עשייה בלתי העמדה וכמאן דליתי דמיא מטעם היותה שוייה על ידי אונסא וכמו שהוכחנו מההיא עובדא דפרדסא שקדמנו זכרה היות מכירתה מכירה בטילה וכמו שהוכיחו אילין תרין חכימייא הלא המה הרמב"ם והטור זכרונם לברכה: באופן דלכאורה נראה לי לפי קוצר שכלי היות לנו מכאן הוכחה לנ"ד לומר היות האי גט שנתן ראובן לאשתו לכלים היא חשובה וכמאן דליתא דמיא וליבם היא זקוקה מטעם ללא היות עכבתו עכבה רצונית אלא הכרחית דהיינו להכניס את האי קטן הנולד בברית כיון שלא היה שם מוהל אחר אלא הוא וכמו שצידד ה"ה באומרו שכשרצ' לחזור לביתו אירע שנזדמן לו ברית מילה ולא היה שם מוהל אחר אלא הוא ולפי זה נתעכב שם באופן שלא היה יכול לחזור לביתו בתוך זמנו שהתנה דברים המורים ללא היות אונס גדול מזה היותו מוכרח להתאחר שם מטעם חסרון מוהלים אלא הוא ולא אחר:
וגדולה מזו מצאתי להרי"בש בתשובה (סי' יא) המביא גם כן תשובת הרשב"א להחזיק את דעתו בתשובתו דביען היותה ארוכה מארץ מידה לא אעשה ממנה כי אם העתקה קצרה יען לא יהיה לקורא כמשא וז"לת דע שמי שעבר על מצות התורה בא נס ואפילו עבד ע"ז שהדין הוא שיהרג ואל יעבור אם עבר ולא נהרג לא נפסל לעדות כיון שעשה כן באונס ומפני אימת מות נפלו עליו שהרי אין ב"ד עונשין אותו לא במיתה ולא במלקות דאנוס רחנא פטריה מולנער' לא תעשה דבר ואף טל גב שבאותן עבירות שדינם שיהרג ואל יעבור אם עבר ולא נהרג לא קיים מצות ואהבת את ה' אלדיך בכל לבבך ובכל נפשך וגו' ואם עשה כן בפרהסיא דהיינו בפני עשרה מישראל לא קיים מצות ונקדשתי בתוך בני ישראל ועבר על ולא תחללו את שם קדשי מכל מקום כיון שלא חיללו אלא מתוך האונס לא נפסל לעדות כיון שאין ב"ד עונשין אותו וזהו לשון הגמרא בפרק זה בורר עני מרי ארבעין בכתפיה וכשר בתמיהא וזהו לשון הרמ"בם ז"ל פרק ( י') מהלכות עדות איזהו רשע כל מי שעובר עבירה שחייבין עליה מלקות זהו רשע ופסול לעדות שהרי התורה קרא למחוייב מלקות רשע שנאמר והיה אם בן הכות הרשע וכו' גם בפרק ההוא כתב בביאור זה וכבר מנינו כל עבירה שחייבין עליה מלקות רמז למה שמנה כל הלאוין שחייבין עליהם מיתה או מלקות בפרק (יט) מהלכות סנהדרין וכן כתב בפרק כד' מהלכות סנהדרין כל מי שעשה דבר שחייבין עליו מיתת ב"ד באונס אין ב"ד ממיתין אותו ואפילו היה מצוה שיהרג ואל יעבור אף על פי שחילל את השם הואיל והוא אנוס אינו נהרג שנאמר ולנערה לא תעשה דבר אזהרה לב"ד שלא יענשו את האנוס ע"כ גם הרשב"א ז"ל כתב בתשובה ישראל שנשתמד מחמת יראה אף על פי שחטא ישראל הוא ואף על פי שהיה לו  ליהרג ועל יעבור מדכתיב ונקדשתי בתוך בני ישראל מ"מ כיון שמחמת יראה הוא עושה ר"ל מפחד שלא יהרגוהו כיון שאין עליו חייוב ב"ד בשביל כך וכתיב וחי בהם ולא שימות בהם ישראל  ושחיטתן מותרת ואין אוסרין יין במגען ע"כ:
הלימוד היוצא מהאי הצעה הוא שכל העובר על איזה מצוה שבתורה אונס ואף שיהיה אותה עבירה מאותן עבירות דינו הוא שיהרג ואל יעבור כגון ע"ז ועבר ולא נהרג שלא קיים מצות ואהבת ואף שיהיה עשוייה מה מכירה בפומבי בפני עשרה עדה קדושה שלא חל מצות ונקדשתי ועבר על ולא תחללו את שם או עם כל זה בחזקת ישראל הוא כיון שאונסו מכריחו ואין ב"ד מצוין להמיתו או להלקותו וכמו כחנו מתשוב' האי בוצינ'  דנהור' הלא הו' הרי"בש  הו האי פילפלא חריפא המובא לו לעזרה הלא הרש"בא זכר כולם לברכה באופן דאילין תרין ות הם המביאים לנו גילוייה רבה לנ"ד לומר את האי עכבת ראובן עכבה אנוסא קרוייה מכרחת לומר היותה אשתו ליבם זקוקה דהגט הניתן לה לכלום היא חשובה מטעם היות איחור דאתו בלתי רצונו אלא מצד אונסו דהשתא ומה אם האי נדון הרי"בש גבי העובד ע"ז באונס דהוה לה לבטל אונסו מידי דהוה מאותן עבירות שדינו הרג ואל יעבור ואם עבדו בפרהסיא לא קידש את השם אלא חיללו והוה אמינא גדול עוונו מנשוא כל זה כתב הוא ז"ל דכשר לעדות כיון שאונסו הכריחו שלזאת הסיבה גם כן אין ב"ד עונשין אותו במיתה גם לא מלקות כ"ש הכא בנ"ד שאין כבת ראובן המגרש ביטול קייום מצות ואהבת דרבא עדיין עיכובו גרמא לו עשיית מצוה רבה היא האי ברית מילה אשר לו נזדמנה ואין שם מוהל אלא הוא ולא אחר דודאי הדעת שופטת לומר ההיא עכבה עכבה אנוסית ולא רצונית והגט זון לאשתו כחרס הנשבר היא חשובה וליבם היא זקוקה:
כל זה איננו שוה לי להפיק רצון שואלי יען אחר היותי מתבונן במאי דכתיבנא הייתי  דעתי ביני לבין עצמי באומרי אוי לי כי  פי דמיונת חלושות וקלושות אשר אין להם העמדה להוציא האי ספיקא לאור תעלומה כאשר יוכלו המעיינים לראות בעין שכלם דהדברים ברורים להם כשמש למשכילים מה שלבי עדיין הולך בהם חשכים דמאי נגיעה דמיון או השוייה איתא להאי עובדא דפרדסא שקדמנו זכרה לנושא שאלתינו הקדומה דרחוקה היא לה כמיגד בקשתא דטעמא מאי אמרינן בההוא עובדא דפרדסא היות מכירתה מכירה בטילה משום היות בה הגזמא והפחדה המכריחו למוכרו בלתי רצינו יען לא יבוא לידי הפסד שיאמר הממושכן היותה לקוחה בידו מה שאין כן בנ"ד שאין בו שייכות טעם איום וגיזום זאת ועוד דהגם שיודל מהכא האי טעמא עדיין אין לנו מקום להשוותו בשום עניין לנ"ד דטפי חמירא איסורא מממונא ואין לגמור איסור ערוה החמורה כההיא דנ"ד מממון הקל כההוא עובדא דפרדסא ואין לומר דסוף סוף כיון שנתעכב שם מחמת האי מצוה דברית מילה ואין שם מוהל אלא הוא ולא אחר דאנוס הוא קרוי ואנוס רחמנא פטריה מולנערה לא תעשה דבר וכמו שטעם הרי"בש בנדון שלו דהא הרי"בש גופי בסי' (שפ"ה) כתב דאין לנו ללמוד מולנערה אלא אונס כיוצא בו דהיינו שאי אפשר לקיים המצוה בשום ענין אף שימסור עצמו למיתה כההיא דנערה שאין יכולת בידה להנצל מן העבירה בשום עניין אף שתמסיר עצמה למיתה דקרקע עולם היא דמשום הכי אנוסה היא לגמרי דמי שיכול לקיים המצוה ועובר עליה מחמת פחד מיתה המגיע לו מחנה אם יקימנה זה אינו אלא פיקוח נפש ואנן לא ילפינן פיקוח נפש מהתם לא מוחי בהם אמר רחמנא כמבואר במקומו בסי' הנ"ל בארוכה יעויין שם. באופן דעדיין אין לנו מכל מאי דכתיבנא שום ראייה או גילוי מילתא להתר האי ספיקא מכל צד ופינה. אשר על כן עיני נטלית לשמי מרומים ידריכני בשבילים אחרים שבילים המחכימים ומטעימים לכל אשר להם חושקים ומתהוים לידע ולהבחין בין דין לדין ובין נג"ע לנ"גע כמוני היום השואל מאל נורא ואיום מענה לשון וזה החילי בעזר האל השוכן על מכון הר ציון:
שנינו בפרקא קמא דכתובות דף (ב) אמר רבא ולעניין גיטין אינו כן ובעי תלמודא אלמא קסבר רכא אין אונס בגיטין מנא ליה לרבא הא ושקיל וטרי עד דמסיק לבסוף אלא רבא סברא דנפשיה קאמר משום צנועות ומשום פרוצות משום צנועות דאי אמרת לא להוי גט זימנין דלא אניס וסברא דאניס ומיעגנא ויתבא ומשום פרוצות דאי אחרת לא ליהוי גט זימנין דאניס ואמרה לא אניס ואזלה ומנסבא ונמצא גט בטל ובניה ממזרים תו איכא לישנא אחרינא איכא דאמרי אמר רבא וכן לענין גיטין ומקשה תלמודא אלמא קסבר רבא יש אונס בגיטין מיתיבי הרי זה גיטך כו':
והרמ"בם בפרק (ט') מהלכות גירושין פסק כבישנא קמא שכתב ז"ל התנה עליה שיהיה גט אם לא בא עד שלושים יום וחלה או עכבו נהר ולא בא עד אחר שלושים יום הרי זה גט אפילו עומד וצווח הרי אני אנוס שאין אונס בגיטין ואף על פי שגילה דעתו שאין רצונו נגרש והטור באבן העזר סי' (קמ"ד) לדרכו פנה וכמו כן הרי"ף דגם כן אית ליה האי סברא וכמו שיראה המעיין במ"רן סי' הנ"ל יעויין שם:
והרא"ש בפסקיו בהאי פירקא קמא דכתובות שקדמנו זכרה בהאי שביל נמי דרך שכתב ז"ל פסק ר"ח דהלכתא כלישנא קמא דמייתי כמה סייעתין ללישנא קמא דהוו פירכא ללישנא בתרא ואף על גב דשני להו אשינויי דחיקי לא ניקום ונסמוך והביא ראייה מסתמא דהש"ס דגיטין פרק השולח דף (ל"ד) ההוא דאמר אי לא נסיבנא עד תלתין יומין ליהוי גיטא כי מטא תלתין יומין אמר מיטרח טרחנא כו' ומסיק אי משום אונס אין אונס בגיטין וכן פסק רב אלפס ז"ל בפרק שלישי דגיטין גבי ההוא דאמר אי לא מפייסנא עד תלתין יומין ליהוי גיטא אזל פייסה ולא איפייסא אמר ליה מי יהב לה קבין דדינרי ולא אתפייסא אלמא אין אונס בגיטין וקשה מהא דאמרינן בפרק מי שאחזו דף (ע"ג) הרי זה גיטך מהיום אם מתי מחולי זה ונפל עליו בית או שנשכו נחש הרי זה אינו גט אם לא אעמוד מחולי זה ונפל עליו בית או שנשכו נחש הרי זה גט מאי שנא רישא ומאי שנא סיפא שלחו מתם אכלו ארי אין לנו כלומר בשניהם אינו גט וקאמר בתר הכי ההוא גברא דזבין ארעא מחבריה קביל עליה כל אונסא דמתיליד ליה לסוף אשקו ביה נהרא אגלגל מילתא ומטי לקמיה דרבא ואמר אונסא דלא שכיח הוא ומייתי רבא ראייה מאכלו ארי אין לנו אלמא באונסא דלא שכיחא אמר רבא דיש אונס בגיטין וללישנא קמא דשמעתין אפילו אונסא דלא שכיחא קאמר דאין אונסים דבעי למיפשט מילתיה דרבא מעובדא דההוא דפסקוה מברא וקאמר הש"ס דילמא אונסא דשכיח שאני דאיבעי ליה לאתנויי מכלל דאפילו באונסא דלא שכיחא קאמר רבא דאין אונס ואי לאו פיסקא דר"ח ז"ל לא הוה קשה מידי דהוה אמינא דהא דקאמר רבא התם היינו כאיכא דאחרי דאמר רבא יש אונס ונראה דשלשה ענייני אונס הן ההוא דמי שאחזו לא שכיח כל עיקר ואפילו ללישנא קמא דהכא לא שייך למימר משום צנועות ומשום פרוצות דלא סברי צנועות דנפל עליה בית או נשכו נחש ופרוצות נמי לא יאמרו כך הילכך אפילו ללישנא קמא יש טענת אונס כי האי בגיטין ואונסא דשכיחא כי האיי דפסקיה מברא אפילו לאיכא דאמרי אינו מבטל הגט דאיבעי להתנויי ובאונסא דשכיח ולא שכיח כמו חלה בהא פליגי הני תרי לישני והלכתא כלישנא קמא עכ"ל והכי נמי סבירא ליה לר"י דבאונסא דלא שכיח כלל הויא טענא לבטולי גיטא וכמו שיראה המעיין ממאי שכתבו התוספות בגיטין פרק השולח דף (ע"ג) דיבור המתחיל איתיביה רבינא לרבא כו' יעויין שם:
המורם מכל מאי דכתיבנא הוא היות הי לישנא קמא דרבא הלכה פסוקה מגדולי הפוסקים עמודי ההוראה והם המה הרי"ף והרמב"ם הרא"ש ובעל הטורים בנו והר"ן ז"ל זולת דבאונסא דלא שכיח כלל כההיא דנפילת בית או נשיכת נחש דפרק השולח דבההיא סובר ר"י היות האי אונסא אונסא גמורה לשוויי האי גיטא כחספא מטעם ללא היו' בה שייכו' האי טעמ' דרבא דצנועו' ופרוצות וכמו שהוכיח לנו האי גברא רבא אריה ש"ח מי ל'ו יראה הלא הוא הרא"ש בפסקיו הנמשך אחריו גם לרבות הני תרין גוברין רברבין הדורכים בהאי שביל והם המה הרש"בא והר"ן המובאים במ'רן באבן העזר סוף סי' (קמ"ה) יעויין שם:
איברא דיאמר האומר דרבא גופי אחר בדיני ממונא היות אונסא דלא שכיח אונסא והוא מההוא עובדא המובא בגיטין פרק מי שאחזו דף (ע"ג) דאיתא התם רב פפא ורב בריה דרב יהושע זבן שומשמי אגודא דנהר מלכא אגור מלחי לעבורינהו קבילו עלייהו כל אונסא דמתיליד לסוף אסתכר נהר מלכא אמרו להו אגורו וינהו ניהלן דהא קבילתו ענייכו כל כלישנא דמתיליד אתו לקמיה דרבא אחר להו משלחי גלימי דאינשי אונסא דלא שכיח שם לא משום זאת יניח בדעתו היותם דיני בהוא הדין יען לזה אשיבנו היות הנחתו האי מאה קמייתא עצמה דהוה סליק אדעתין מעיקרה להשוות דינו ממונא לאיסורא וכבר היא דחוייה איננה מהאי טעמא דכתיבנא דטפי חמירא איסורא מממונא ואל יהיה לו האי תשובה בעיניו זרה וגדולה מזו אראנו ממה שמצאתי בחופשי בסיפרי שיחות הפוסקים דאף תי שטבע במים שאין להם סוף לא מפקיעי רבנן לקידושי מיניה בלתי היותם חוששים לעיגונא דאיתתא ולמען יהיה לו האי סברא לעדות נאמנה אעשה העתקה קצרה משם האומרה הלא הוא הרש"בא ז"ל בתשובה סי' (אלף קס"ב) וז"ל ומיהו ודאי זימנין דמפקיעי קידושין מחשש עיגון וכדאמרינן אין טענת אונס בגיטין ואע"ג דלגבי ממונא הוי טענא אפקעינהו רבנן לקידושי משום צנועות ומשום פרוצות וקא יהבינן טעמא משום דכל דמקדש אדעתא דרבנן מקדש ואפקעינהו רבנן לקידושי מיניה עוד כתב ותדע דהא טבע במים שאין להם סוף לא אפקעינהו רבנן ולא חשו לעניין עיגון דאלמא לא אמרו אלא ואיכא סמך כי ההיא דעד אחד ואפילו בגוי מסיח לפי תומו ומשום דאיהי דייקא ומנסבא ובגט משום דסומכין לימא דאסקיה להאי אונסא אדעתיה ואחולי אחלי כדאמרן ע"כ באופן דאין לנו לערער אחר גזרות חכמים מאחר שהם מכל הפוסקים רובם ככולם מוסכמים כי הכא לעניין גיטין דכולם פה אחד בסיגנון אחד מתנבאים ללא היות אונס בגיטין הן דשכיח הן דלא שכיח דהא אין זרות גדולה מזו דמי שטבע במים שאין להם סוף דאין שום אדם בעולם שיעלה בדעתו לומר הייתו חי אלא מת ואפילו הכי לא חשו רבנן לעיגונ' דאיתתא הייתה אשתו עומדת באיסורא קמייתא וכדכתיבנ':
זכינו לדין היות אשת ראובן דנ"ד מגורשת בלתי ספיקא הן מקרא הן מסברא מקרא כדאמרן ללא היות אונס בגיטין הן דשכיח הן דלא שכיח וכמו שהוכחנו מהני גוברין רברבין עדת קדושים דכולם בדרך אחת דורכים הלא המה הרי"ף הר"אש ובטל הטורים בני הר"ן והרמב"ם זכר כולם לברכה וכמו שנראה ממשמעות לשון הבריתא דמקשה תלמודא ללישנא קמייתא דרבא מההוא דפסקיה מברא ודילמא אונסא דשכיחא שאני פירכא המשמעת היותם דברי רבא אמורים בהחלט בלתי שום הפרש בדשכיח או לא דאף בדלא שכיח כלל כההיא דפרק השולח דנפילת בית או נשיכת נחש יהיה בהוא הדין וכפיסקא ר"ח זולת ר"י הר"אש הר"ן והרמ"בם דסוברים ומסכימים דאונסא דנא שכיח כלל כההיא דפרק השולח דנפילת בית כו' היות ההיא אונסא אונסא גמורה לבטולי האי גיטא מה שגם זה בנ"ד אינו בנמצא זולת עכבא בעלמא לחודא שלזאת הסיבה הכרח הוא לומר אף לפי סברא ללא היות האי עכבא בשם אונסא קרוייה דהגם דמילת אונס כולל תחתיו מינים הרבה ר"ל כל מה שיכריח ומחייב לאדם לעשות הפך רצונו ומגמתו זה אינו אלא כשהחייוב או ההכרח ההוא לא אתי מדעתיה אלא מאחריני דרך משל אם אותו דבר המכריחו הוא מסיבת אימת מות או הכאות ויסורין אם לא יתרצה לעשות רצון המכריחים למכור או ליתן להם איזה דבר אי נמי שמפסידין אותו בהפסד אותו דבר בעצמו אם לא ימכרנה כההוא עובדא דפרדסא שכל אלו המינים ושלהם דומים הם הנכללים תחת שם אונס לשוויי האי עשייה או מכירה כחספא מטעם היותה מכח אונסא המובא לו מאחריני ולא מדעתיה דאונסא דאתי לגברא מחמתיה כי האי עכבת ראובן דנ"ד שאין בה שום כפייה או הפחדה המכריח לו איחור ביאתו לביתו זולת עשיית האי מצוה דברית חילה אשר אינה מועלת עליו אלא על אבה דרביא ודאי הסברא מכרעת לומר ללא היות בהאי עכבה שום חשיבות או ממשא להיותה קרוייה בשם אונסא דאדרבא מעשיו הם מורים היות יותר דעתו לגרשה מלעבור האי מצוה דאי לא למה לא בא לביתו בתוך זמנו כפי תנאו בהיות שאין לו עליו בהאי מצוה שום חייובא אלא על אבה דרביא אלא ודאי מדהוה יכול לבוא לביתו בתוך זמנו שהתנה ולא בא מחמת האי ברית מילה אשר אין לו עליו שום חייובא ודאי הדעת שופטת לומר היות ההיא עכבה היא המורה היות דעתו לגרשה ומגורשת היא בלתי ספיקא יען הוא הביא עצמו לידי האי אונסא אשר אין בה העמדה ולכלום היא חשובה וכדכתיבנא:
ולהחזיק עוד יותר דעתי ארוצה נא עד איש האלדים קדוש יאמר לו הלא הוא הרש"בא בתשובה סי' (תש"ע) המחזיק האי שברא במילי מעלייתא כדבסמוך יראה המעיין בצחות לשון תשובתו אשר זאת סידורו עוד נשאל ראובן שלוה משמעון וכו' ונשבע לפרעם לראש חדש ניסן ובא בשבת והשיב ראובן חייב לפרוע בשטה אחרונה בערב שבת לפי שכל הנשבע לפרוט לזמן פלוני אין הכוונה שיפרע באותו זמן דוקא לא קודם לו שאם אתה אומר כן כל מי שפרע קודם זמנו עובר הוא על שבועתו כמי שנשבע שאוכל ככר זה ביום פלוני ואכלו קודם אותו יום וזה אינו כי אין שבועה אנא שלא יאחר הפרעון מאותו יום ולא אסרניה להקדים אלא מקדים ואריך וכיון שכן אין צריך לומר אם נשבע שיפרענו מהיום ועד זמן פלוני שיש לו לפרוט קודם לכן אלא שלא ואחר בלבד ומעתה כיון שנמצא אותו זמן בשבת ואי אפשר לו לפרוע בשבת יפרע ערב שבת שאין זה אונס הפוטרו שהוא מביא אותו לידי אונס עכ"ל ביען לא יהיה לקורא כחשא לא אעשה הצעת טדטה שנייה גם תליתאה המסכימים גם כן דעת הרשב"א בדעתם הנכונה זולת שמותם חקים סימן לראיית המעיינים ואלה שמות האנשים ירזו דים הר"אש בתשובה סוף כלל (ח) הרמ"בן סי' (רמ"ג) יעויין שם:
הא קמן מה שאמרנו היות כל אונס המובא לאדם מעצמו ולא מזולתו לכלים היא חשובה וכמאן דליתא דמיא וכמו שהוכחנו מתשובת הדין גברא רבא הלא הוא הרש"בא ושאר פוסקים הפונים לדרכו הלא המה הרא"ש והרמ"בן זכר כולם לברכה באופן דעכבא ראובן דל"ד נמי כחרס הנשבר היא חשובה ללא היותה קרוייה בשם אונסא יען הוא שהביא עליו לידי האי אונסא היותו מעוכב שם בלב שלם ובנפש חפינה טבור האי מצוה דברית מילה דהוה יכיל להשטמוטי מינא בלתי היות לו חטא על האי השמטה דאין עליו חייוב המצוה אלא על אבי הבן וכמו שיראה המעיין במה שכתב הרמ"בם בפרק (א) דהלכות מילה דביען היות גם כן משם קצת ראייה היות דבריו נוטים לדעת הרש"בא והנמשכים אחריו אחרתי להציעם לעין כל מעיין דיראה וישפוט אם כיונתי להבנת דבריו או לא:
כתב הרמ"בם בפרק (א) דהלכות מילה (תב) ז"ל אין מלין בנו של אדם שלא מדעתו אלא אם כן עבר ונמנע למולו שב"ד מלין אותו בעל כרחו נתעלם מב"ד ולא מלו אותו כשיגדל הוא חייב למול את עצמו וכל יום ויום שיעבור עליו משיגדל ולא ימול את עצמו הרי הוא מבטל מצות עשה אבל אינו חייב כרת עד שימות והוא ערל במזיד עכ"ל ולדעת הרא"בד בכל יום באיסור כרת הוא עומד והטור בי"ד סי' (רס"א) נמי להאי דרך פנה יעויין שם באופן דהמובן מדבריו הוא היות לנו נמי האי גילוייא עצמה דכתיבנא לעיל משם הרש"בא והנמשכים אחריו ללא היות אונס הבא לאדם מעצמו אונס הפוטרו מדנקט דבריו בסתמא בלתי עשות הפרשה בין יומי שבתא לשאר יומייא דעל מה ועל מה יקרא עברינא האי ערל אשר לא ימול משיגדל אף על יוחי שבתא בהיותו אנוס בדבר מטעם היות האי מצות מילה לגביה מילה שלא בזמנה אשר אינה דוחה שבת החמורה אלא ודאי מדהחליט דבריו באומרו היותו מבטל מצות עשה בכל יום ויום שיעבור ולא ימול שמעינן מינא ללא היות להאי ערל אשר לא יחול משיגדל שום טענא דיביאהו לידי פיטורא דהגם דאי אפשר ליה לממהל בשבתא עם כל זה עומד הוא בביטול האי מצוה אף על יומי שבתא דכיון דהוה יכיל לקיים המצוה בשאר יומייא ולא קיימה אין זה אונס הפוטרו וכההיא דהרש"בא גבי הנשבע לפרוע לזמן פלוני ובא אותו זמן בשבת זמן המעכבו לצאת ידי חובתו ועם כל זה הוא עומד בחיובו וכמו שהוכחנו ממה שטעם באומרו ללא היות כוונת השבועה לפרוט באותו זמן דוקא לא קודם לו אשר על כן הוא שהביא עליו את עצמו לידי האי אונסא אשר לא לו בשם אונסה יהיה זכורה להביאו לידי פיטורא כיון דהוה יכיל לשלם בשטה אחרונה במעלי פניא דשבתא וכדכתיבנא:
נקטינן מכל מאי דכתיבנא היות האי הנחה המונחת בדעתין לומר ללא היות אונסא דאתי לגברא מתחתיה שום ממשא והטחדא הנחה חזקה ובריאה וכמו שעין כל מעיין תחזינה משרים מהצעת תשובת האי בוצינא דנהורא הלא הוא הרש"בא ז"ל הנוטים גם כן בקצת לדעתו הנכונה דברי האי נשרא רבא אחד מעמודי ההוראה הלא הוא הרמ"בם ז"ל גבי האי מילת ערלאה שקדמנו זכרה באופן דהני מילי מעלייתא הם המביאים לנו לנ"ד לומר היות האי עכבת ראובן נמי נשבר היא חשובה וכמאן דליתא דמיא יען ההיא עליו את עצמו לידי האי אונסא להתאחר את ביתו בלתי שום טענא ראוייה המכריח לו רננו דהאי מה שנתעכב עבור האי ברית מילה אשר לו נזדמנה היא טענא חלושה וקלושה יען אין עליו חייוב האי מצוה אלא על אבא דרביא אשר על כן לא לו יהיה האי עכבה בשם אונסא קרוייה וכפורחת באויר היא חשובה וכמאן דליתא דמיא כיון דהוה ליה לבוא לביתו בתוך זמנו לקיים תנאו שהתנה ולא בא הרי האי עכבה היא המוכחת היות דעתו לגרשה ומגורשת היא בלתי ספיקא וכמו שהוכחנו מהני מילי מעליתא דהני חכימייא הלא המה הרש"בא והרמ"בם זכורים יהיו לברכה נמודיניים ומשמיעים ללא היות אונס המביא אדם על עצמו אונס הפוטרו והוא המכוון אצלו ולזה דעתי נוטה:
זאת תורת העו'לה מהאי משא ומתן לנ"ד היות הך איתתא שריא להתנסבא לכל גבר די חצביא מטעם היותה מתרכא מבטלה בלתי ספיקא מכל צד ופינה הן מטעם הסכמת האי קדושה עמודי ההוראה הלא המה הרי"ף ח"רם הרא"ש ובעל הטורים בנו והר"ן דכולם אחד בסיגנון אחד מתנבאים היות הלכה כלישנא קמא דרבא ללא היות אונס בגיטין הגם שלא יהיו שכיחים וכחו שמוכיח לשון הסוגיא דבעי למיפשט מילתיה דרבא מההוא דפסקי מברא ופריך תלמודא עלא ודילמא אונסא דשכיחא שאני דגרים המשמיעים היות דברי רבא אמורים בהחלט בלתי שום חילוק או הפרש בדשכיח או לא הן מטעם היות אונסא דאתי לגברא מחמתיה לכלום היא חשובה לא מעלה ולא מורידה וכחו שנוכחנו מהבנת לשון האי רועה נאמן הלא הוא הרמ"בם ומתשובת האי אספקלריא המאירא הלא הוא הרש"בא זכרונם לברכה גבי מצות מילה ופרי"עה זה מה שהשיגה דעתי הפטוטא להלכה ולא למעשה עד בואי אל עי"ן המים מימי התורה נחל נובע מקור החכמה נהר יוצא מעדן להשקות את גן הצמאים שם ימצאו מנוח כל אשר אליו מתהוים לדלות ממימיו מימי נאמנים הלא הוא מורינו הרב שלמה שלם נר"ו אשר לו אקריב משפטי ודיני יהיו לו לרצון אמרי פי וענתה בי צדקתי ואם לאו ידי שמתי למו פי ולמרחוק אשא דעי ובין דא לדא אשפוך נפשי קמי שמיא וארעא ממכון שבתו ישגיח אליו בעין החמלת בשליחות רפואה שלימה שיהיה בעגלא ובתתמדא בימיו ובימנו נזכה לראות מהרה בבנין סתראל ויקבץ נפוצות יהודה ונדחי ישראל ובא לציון גואל אכי"ר:
בשנת לאדם מערכי לב ומה' מענה לשון ליצירה:
הצעיר אברהם רפאל כן לא"א כמהר"ר חיים אלבירגי תמ"ך: