שאלה טז ראובן תושב עיר אמשטרדם. היה לו קרקע א' בעיר המבור"גו. והרשה את שמעון שילך שם. וימכור לו הקרקע הנ"ל. וכתב ונתן לו בידו הרשאה גמורה. כתובה כדת וכהלכה. וכן קיבל עליו שמעון והלך לעיר המבור"גו. להשתדל בכל עוז למכירת הקרקע הנ"ל. עד שאחר ששה חדשים. עלה בידו למכור אותו. והמעות עודם בידו של שמעון. וראובן בעל הקרקע הנ"ל. קודם ידיעת מכירתו. נתן הקרקע הנ"ל ללוי במתנה גלויה ומפורסמת. בשטר כתוב כדת וכהלכה. ולא הזכיר כלל. שטר ההרשאה הנ"ל שהרשה לשמעון. ובין כך ובין כך. נפטר ראובן לב"ע וחל"ש:
והנה לע"ע בא לוי מקבל המתנה. לתבוע משמעון מעות הקרקע הנ"ל באמרו. כי יש לו בידו. שטר מתנה מראובן. על הקרקע הנ"ל. וכיון שנמכר. הרי מעותיו שייכים לו. ושמעון טוען. שכיון שההרשאה וג"כ המכירה היה קודם המתנה. ובשטר המתנה הנ"ל לא נזכר כלל ההרשאה הנ"ל. אם כן המעות ההם שייכים ליורשי ראובן. ושאין כח בידו. ליתנם לאחר. עתה יורנו המורה לצדקה הדין עם מי ושכמ"ה:
תשובה לכאורה היה נלע"ד. שלוי מקבל המתנה הנ"ל היה זוכה בה. מטעם שהיינו יכולין לומר. שאחר שהרשה ראובן לשמעון לילך להמבור"גו למכור את הקרקע. וראה שנשתאה כ"כ זמן ולא מכרו. שנתחרט על הרשאתו הנ"ל. וחזר בו ממכירתו. וגמר בדעתו ליתנו ללוי במתנה גמורה. וכיון שכן קודם ידיעת מכירתו. נתנו ללוי במתנה גמורה גלויה ומפורסמת. בשטר כתוב כדת וכהלכה. בחשבו שבכח השטר מתנה הנ"ל ממילא נתבטלה ההרשא' הנ"ל שהרש' לשמעון ולפיכך לא הזכירה תוך השטר הנ"ל דהוה ס"ל שאין לך ביטול גדול מזה בהיות שהיה יודע שיש לו לאדם כחורשות לבטל הרשאתו שהרשה לאדם א' ולהרשו' לאחר. בלתי ידיעת המורשה הראשון שכן כתבו. הפוסקים ז"ל. הרי"ף ז"ל בפרק מרובה. והרמב"ם ז"ל בפ"ג מהלכות שלוחין ושותפין. וריב"ה ז"ל בח"מ בסי' קס"ב. והרשב"א ז"ל. בתשובה סי' אלף וע"א שאם הרשה את שמעון. ואח"כ הרשה את לוי. שההרשאה אחרונה. מבטלת את הראשונה וכו'. הביאה מרן ז"ל בביתו ביתא יוסף בסי' קכ"ב ע"ש:
ובר מן דין היה נראה לומר. דאף את"ל שבשטר מתנ' הנ"ל לא היה לו לראובן כח ורשות לזכות ללוי הבית ולא לבטל ההרשאה הנ"ל. בהיות שהיה לו לעלות בדעתו שמא באותו זמן כבר שמעון המורש' עשה שליחותו ומכר הקרקע ואין כאן עוד הרשאה ולא קרקע מ"מ לכאור' היה נראה לומר שדעתו וכונתו היה שאם באולי כבר נמכר הקרקע שיזכה לוי בשטר מתנה הנ"ל במעות מכירתו. ושעכ"פ זכה לו או גוף הקרקע עצמו אם עדיין לא נמכר או במעותיו אם נמכר וכו' כדכתיבנא:
והגם שלפי דעת הרא"ש ז"ל כפי מ"ש ריב"ה בנו ז"ל. שם בח"מ בסי' קכ"ג נראה דכיון שנהוג לכתוב בהרשאות זיל קני ואפיק לנפשך דהוי כאילו נתנו לו במתנה ותו לא מצי מבטל וכו' ע"כ:
שאני הכא בנ"ד דכיון שהרשאתו של ראובן. שהרשה לשמעון. אינו אלא. כי אם למכור הקרקע כמכירת הקרקעות. אין צריך לכתוב שום א' מדברים הנז"ל. לא זיל ודון. ולא זכי לנפשך. ולא שקנה לו אגב ד' אמות קרקע כשאר הרשאות. כמו שכתב הרב בעל התרומות ז"ל בשער ן' בשם הרי"ף ז"ל. שהרי לא הרשהו אלא למכור את שדהו וכו'. דאמר ליה זיל ומכור וכו' ע"כ: והביאו מרן ז"ל בביתו ביתא יוסף בח"מ בסי' ק"ך כו' ע"ש: ועיין בתשובות מוהר"א ששון ז"ל בסי' קל"א ע"ש כדכתיבנא:
הנה מכח כל הנז"ל לפום ריהטא היה נלע"ד לכאורה לזכות ללוי במתנה הנז"ל הן גוף הקרקע עצמו אם כשעשה לו ראובן השטר מתנה הנ"ל עדיין לא היה נמכר שע"י השטר הנז"ל הייתי אומר שאין לך ביטול הרשאה גדול מזה. והן במעות מכירתו. אם כבר היה נמכר. שהיינו אומרים שכוונתו של ראובן היתה לזכות ללוי עכ"פ או קרקע או מעות הקרקע כדכתיבנא:
אמנם אחר העיון נראה שבנ"ד ליתא כל הני טעמי ושאדרבא לא היה לו לראובן דנ"ד אחר שהרשה לשמעון שום כח לבטל הרשאתו הנ"ל כל עוד שהיה אפשר שכבר שמעון עשה שליחותו ומכר הקרקע. וג"כ לא היה יכול לזכות ללוי המעות של מכירתו. כל עוד שעדיין לא היו בידו. ולא היה יודע אם כבר נמכר או לא. ול"מ אליבא דהרא"ש ז"ל שכתב סתם שנהוג לכתוב בהרשאות. זיל דון ואפיק לנפשך וכו'. שנראה מדבריו (מאחר שכתב הרשאות סתם.) דס"ל שאפילו בהרשאות של מכירת קרקעות. כך נהוג לכתוב. אלא אפילו לדעת הרי"ף והרמב"ם והטור ורשב"א וכל שאר רבוואתא דסברי שאם הרשה את ראובן. ואח"כ הרשה את שמעון שההרשאה אחרונה. מבטלת את הראשונה כמו שכתב שם מרן בשמם וכדכתיבנא:
הני מילי כשכתב בהרשאה השניה בפירוש שמבטל את הראשונה אבל הכא בנ"ד שלא כתב הרשאה אחרת לבטל את הראשונה וג"כ בשטר המתנה שנתן ללוי לא הזכיר כלל ההרשאה הנ"ל שהרשה לשמעון ודאי שההרשאה הנ"ל נשאר' בתקפה ונתינת המתנה אינה הוראה מוכחת וראיה לומר שכונתו של ראובן היתה שעם שטר המתנה הזאת נשארה ההרשאה הנ"ל מבוטלת והמתנה קיימת וכדכתיבנא:
לכן נלע"ד. שאין ללוי מקבל המתנה. שום זכות בה. לא בגוף הקרקע עצמו. ולא במעות מכירתו. והמעות שהם ביד המורשה. הרי הם בחזקת יורשי ראובן. שהרי ידוע הוא. שלעולם הקרקע בחזקת בעליה עומדת. דהיינו בחזקת ראובן המרשה. בעודו בחיים חייתו. ואחרי מותו. הרי הוא בחזקת היורשים. שדבר פשוט הוא. שאחר מיתת המוריש. מיד יצאו כל הנכסים מתחת רשותו. ונכנסו תחת רשות היורשים. וכמו שכתב הרב הגדול מוהרשד"ם זלה"ה בתשובות השייכות לאה"ע בסי' קמ"ג וקמ"ד דקאמר שכל נכסי הנפטר כשם שבחייו היו בחזקתו. וכל מי שהי' רוצה להוציא ממנו. הי' צריך להביא ראיה ברורה. כך בשעת פטירתו. נכסי עזבונו. תיכף ומיד יצאו מרשותו. ונכנסו ברשות היורשין. והנם בחזקתן. וכל המוציא מהם. צריך להביא ראיה ברורה. כשם שהיה צריך להביא ראיה. כדי להוציא. מיד הנפטר בהיותו בחיים חייתו. וכל ספק שיפול בענין תביעתם. מחמת המוריש שלהם. אמרינן נמי. דהמוציא מחבירו עליו הראיה. ושאפילו לא טענו הם. אנן טענינן להו וכו'. והביא ראיה לדבריו. מהא דשנינו בפ' מי שמת. נפל הבית עליו ועל אביו וכו'. ואם הנכסים שהניח הנפטר הם מטלטלים מכ"ש ובק"ו. שהיורשים מוחזקים בהם. והמוציא מחבירו. עליו הראיה וכו' עכ"ל ע"ש: וכיוצא בזה כתב הרב הגדול מוהריב"ל ז"ל בח"א מתשובותיו בדף קמ"א וקמ"ז ע"ש:
נמצינו למדין לענין דנ"ד. דכיון שההרשא' והמכירה היה קודם המתנה. אם כן הרי מתנה זאת. היא מתנת ספק. וצריך להביא ראיה. שכונתו של ראובן היה. לזכות לו ללוי הנז"ל. גוף הקרקע אם עדיין לא היה נמכר בעת שעשה לו שטר המתנה הנ"ל ושבכח שטר המתנה הנ"ל היה בדעתו לבטל ההרשאה שהרשה לשמעון על מכירתו ושאם באולי כבר היה נמכר שיזכה במעות מכירתו וכדכתיבנא:
ובר מן דין. אפשר לומר שראובן רצה לזכות ללוי בקרקע הנ"ל. על איזה תנאי שהיה ביניהם. שהבטיח לו לוי לקיים. וביני ביני קודם קיום התנאי הנ"ל. עשה לו שטר המתנה הנ"ל. כדי שיהיה מזומנת בידו. לזכות במתנת הקרקע הנ"ל. לכשיתקיים התנאי שעשו ביניהם והבטיח לו. שכשיתקיים התנאי הנ"ל שאז יבטל ההרשאה שהרשה לשמעון על מכירתו. וביני ביני. קודם שלוי קיים תנאו. נפטר ראובן. אשר על כן. לא ביטל הרשאתו הנ"ל. וכיון שאפשר לומר כן. הרי שטר המתנה הנ"ל מבוטלת. ואין לו ללוי שום כח וזכות לזכות בשטר המתנה הנ"ל. לא בגוף הקרקע. ולא במעות מכירתו. וכדכתיבנא:
ואם אמור יאמר לוי הנז"ל כיון ששטר המתנה הנ"ל היא בידי. ונעשה לאחר מכירת הקרקע הנ"ל. אין לך ראיה גדולה מזו שהמתנה היא קיימת. לזכות בה מעות מכירת הקרקע אשר ביד שמעון. דכיון שכבר הקרקע נמכר לא היה צריך עוד לביטול ההרשאה וכיון שכבר נתבטלה מאליה אחר המכירה הנז"ל. הרי המעות נשארו בחזקתה וכו':
אין זו ראיה וטענה מספקת לזכותו במעות הלז. שהרי כשכתב לו ראובן הנ"ל. שטר המתנה הנ"ל. לא היה יודע. ממכירת הקרקע הנ"ל. ואם היה כונתו לזכות לו גוף הקרקע או המעות כשנמכר היה לו לפרש בהדיא בשטר המתנה הנ"ל שאם הקרקע הנ"ל עדיין קיים שלא נמכר שהיה מבטל הרשאתו של שמעון כדי שיזכה לוי בגוף הקרקע עצמו. ושאם כבר נמכר שהיה מזכה לו מעותיו. ומדלא פירש כן בהדיא ולא הזכיר כלל בשטר המתנה הנ"ל ההרשאה הנ"ל. נראה ודאי שיש לתלות ולומר שאיזה תנאי היה בין הנותן והמקבל ולפיכך לא ביטל ולא הזכיר בשטר המתנה הנ"ל כלל מהרשאה הנ"ל וכדכתיבנא:
וכיון שאין לנו ראיה ברורה. שנתקיים התנאי הנ"ל. המתנה הנ"ל היא מבוטלת. שהרי הדבר ידוע שבכל ספק שנופל בין הטוען והנטען. שלעולם אמרינן. אוקי ממונא בחזקת מריה. וכל המוציא מחבירו עליו הראיה. והוא הדין והוא הטעם עכשיו נמי בנ"ד שאם בחיי ראובן הנותן. היה נופל איזה ספק. בינו ובין לוי הנ"ל. ע"ד מתנת הקרקע הנז"ל. דהוו אמרינן. אוקי ממונא בחזקת מריה עד שיביא לוי המוציא ראיה ברורה לזכותו. והוא הדין לעת עתה שמת ראובן דאנן טענינן ליורשים מאי דהוי מצי אבוהון לטעון. וכמו שכתב מוהרשד"ם ז"ל בסי' הנז"ל. ומה גם שכפי הצעת השאלה הנז"ל. כשראובן דנ"ד. כתב ללוי שטר המתנה הנ"ל. היה קודם ידיעתו ממכירת הקרקע הנ"ל. באופן שאין מקום לזכותו ללוי על הטענה הנ"ל כדכתיבנא:
ובר מן דין יש להביא קצת ראיה להא דכתיבנא. מתשובת הרא"ש ז"ל שכתב בסוף כלל ק"ה. והביא דבריו ריב"ה בנו בטור חה"מ בסי' רמ"ג וז"ל ששאלת ראובן שמת וכו'. תשובה ודאי ששטר המתנה וכו' ומטעם זה. שטר המתנה שנתנה לבטלה הקרקע וכו'. אנו מחזיקין אותו. שמא הפקידתו. ושמא היא ציותה לכותבו. שהיה לו לבטל דבר אחר. לכותבו כנגדו. והיא צותה לכותבו כדי שיהא מזומן בידו כשיעשה הבעל מה שיש לו לעשות לה וכו' עכ"ל ע"ש:
ואף על פי שיש לחלק. דשאני התם. שלא היה השטר. ביד מקבל המתנה. מה שאין כן בנ"ד. שהשטר הוא ביד מקבל המתנה. מ"מ למדנו מיהא. מדברי הרא"ש ז"ל. דהנה להיות ספק במתנה. אנו מחזיקין אותה. ביד יורשי הנותן ועל המקבל. שהוא המוציא להביא ראיה וכו' וכדכתיבנא:
וכן כתב מוהרשד"ם ז"ל בסי' הנז"ל דכל שיש ספק בנתינת המתנה על המקבל להביא ראיה. וכתב עוד שם שהגם שנראה שיש גאונים שאומרים. דאמרינן כאן נמצאו וכאן היו. שמ"מ כיון שמצאנו להרשב"א ז"ל ובפוסקים אחרים שסוברים דלא זכה המקבל. אם לא היה על הדרך שאמרנו שיש לומר דפלוגתא דרבוואתא הוא: וכל המוציא מחבירו עליו הראיה וכו' עכ"ל ע"ש: ודברי הרשב"א ז"ל הם כתובים בבית יוסף בטור חה"מ בסי' רמ"ו ס"ק ו' וז"ל כתב הרשב"א ז"ל וכו' וכל היכא דאיכא לאסתפוקי בלשון המתנה אם נתכוון למתנה גמורה או לאו. על המקבל המתנה להביא ראיה ופשוט הוא וכו' עכ"ל ע"ש: וכ"כ הריב"ש ז"ל ומוהרשד"ם ז"ל בחלק אה"ע בסי' קמ"ד. והראנ"ח בח"א בסי' ע"ז. והרב בעל משפט צדק בח"א סי' י"ט. ומוהר"א ששון ז"ל בסי' קמ"ו ע"ש: והטעם כתב הרשב"א ז"ל בתשובה הנז"ל שהוא משום שהנכסים הם בחזקת היורשים. ושלעולם יד בעל השטר על התחתונה ע"כ ע"ש: ועוד כתב הריב"ש ז"ל בסי' קס"ו דאפילו לגבי הקדש אם תפס. דאין זו חזקה תקיפה ע"כ ע"ש: והכל כדכתיבנא:
הכלל העולה לענין פסקא דדינא בנ"ד. כפי מה שנלע"ד הוא שאם יש ללוי מקבל המתנה דנ"ד ראיה ברורה בשטר או בעדים שראובן הנותן חזר בו מאותה הרשאה שהרשה לשמעון. על מכירת הקרקע הנ"ל ושביטל' או שזכה לו מעות מכירתו אם כבר היה נמכר. אזי יש צד לזכותו במתנה הנז"ל. לפי שכל אדם בחיים חייתו. רשאי לעשות בשלו. ובנכסיו. כל מה שירצה. ולתת במתנה לכל מי שיישר בעיניו. ואין שום אדם יכול למחות בידו. ולומר לו מדוע ככה עשית. ואין הנכסים בחזקת היורשים. אלא אחר מיתתו. שאז הם נכנסים בחזקת המוריש וכדכתיבנא: ובנ"ד הגם שהרשה לשמעון למכור הקרקע הנ"ל היה יכולת בידו לבטל הרשאתו הנ"ל דהא כבר הוכחנו שאפילו הרא"ש ז"ל שכתבנו לעיל בשמו שכיון שהרשה לשלוחו וכתב לו. זיל דון ואפיק לנפשך דהוי כאילו נתן לו במתנה. ולא מצי מבטל ליה. יהיה מודה בנ"ד שהרי הוא ז"ל לא כתב הנז"ל אלא על סתם הרשאות הנעשות כדי לגבות החובות שיש לו למרשה על אחרים. שעל אלו יש לומר דכיון שכתוב בהרשאה זיל דון ואפיק לנפשך וכו' דהוי כאילו נתנם החובות הנ"ל לו במתנה אבל הכא בנ"ד שלא הרשה ראובן לשמעון כי אם למכור הקרקע. ולהביא לו מעותיו. בודאי שלא יאמר בזו דהוי כאילו נתנו לו במתנה. שהרי אינו יכול לידע בודאי אם ימצא למכור הקרקע הנ"ל או לאו. וכל זה היינו אפילו שנאמר שסברת הרא"ש ז"ל הוא אפילו על ההרשאות העשויות כדי למכור קרקעות נוהגים לכתוב ג"כ זיל דון וכו' מה שאין כן נהוג וכו' כדכתיבנא:
אמנם אם אין ללוי הנ"ל. ראיה ברורה או בשטר או בעדים. שראובן הנותן חזר בו מאותה הרשאה שהרשה לשמעון כדי לזכותו ללוי הנ"ל בגוף הקרקע הנ"ל או במעות מכירתו אחר שנמכר. ושלא היה שום תנאי ביניהם כדי לקיים המתנה הנז"ל. אזי המעות הללו שהם עדיין ביד שמעון המורשה. הלא הם שייכים דוקא ליורשי ראובן ואין בהם שום זכות עליהם ללוי הנז"ל כלל. דאוקמינן הממון על חזקתו שהיא בחזקת היורשים שלעת עתה הם הם הבעלים והמוציא מחבירו שהוא לוי שרוצה להוציא מהם מעות מכירת הקרקע הנ"ל עליו להביא הראיה כנז"ל וכדכתיבנא:
זהו הנלע"ד וה' יצילני משגיאות ויראני מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה ועל מד"ין פה בק"ק ת"ת ה"י אשר בעיר המהוללה אמשטרדם יע"א:
החותם בסדר ובשנת שמע בין אחיכם ושפטתם צדק וגו' לפ"ק:
דוד בלא"א מ"ו במוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל ס"ט
בבית ובדפוס יתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון די נייאי גאס