שאלה כה זבולון שאמר לנפתלי שלוחו לך וקח לי בגד פלוני מן השוק במנה. והלך נפתלי ואמר לאשר אחד מן השוק. אמר לי זבולון שתתן לי בגד פלוני בחצי מנה והילך המעות. ולקח אשר המעות ואמר לנפתלי הילך הבגד כמו שאמר זבולון. ועתה נודע הדבר לאשר ושאל לנפתלי יתר המעות באומרו כי חשב שכן אמר זבולון ולמענו לא שינה דבורו. ונפתלי טוען סברתה וקבילתה. יודיענו המורה הדין עם מי ושכמ"ה:
תשובה ראה ראינו את השאלה ולעד"נ שעיקרה תלויה בדיני השליח אף כי לא פורש וטענות החוכר והשליח מהבל ימעטו דלאו כולי עלמא גמירי דינא כאשר נבאר בסוף דברינו בעזרת האל. וכדי להוציא לאור משפטו נשוט בים התלמוד ובאמתחות ספרי הפוסקים ז"ל שמהם תנא הוראה לישראל. ומהעוזר האמיתי נשאל ידריכנו לכוין אל האמת ויצילנו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאות אכי"ר:
כתב הרמב"ם ז"ל בפרק שני מהלכות שלוחין ושותפין הלכה ד' ז"ל השליח שקנה או שמכר והודיע שהוא שליח בדבר זה לפלוני. אף על פי שמשך או שהמשיך ונמצא שעבר על דעת המשלח בטל המקח ומחזיר. ואם לא הודיע שהוא שליח נקנה המקח ויהיה הדין בינו ובין זה ששלחו ע"כ: וכתב על זה הרב בעל כסף משנה ז"ל זה לשונו השליח שקנה או שמכר וכו' למד כן רבינו מההיא עובדא דפרק גט פשוט שכתבתי בתחלת פרק ראשון שאמר שהמקח קיים לגבי שליח שקנה שלא באחריות ובפרק אלמנה נזונת אמרו שאם טעה שליח נתבטל המקח וסובר רבינו דכי אמרינן נתבטל המקח היינו כשהודיע שהוא שליח וכי אמרינן שהמקח קיים לגבי שליח היינו כשלא הודיע שהוא שליח וכו' ע"כ:
וכדי להקל על המעיין שלא יצטרך לבקש אחר אלו הסוגיות נציע אותם לפניו גרסינן בבבא בתרא פרק גט פשוט (דף קס"ט ע"ב) ההיא איתתא דיהבה ליה זוזי לההוא גברא למיזבן לה ארעא אזל זבן לה שלא באחריות אתיא לקמיה דרב נחמן א"ל לתקוני שדרתיך ולא לעוותי זיל זבנה מיניה שלא באחריות והדר זבנה ניהלה באחריות: ופירש רשב"ם ז"ל זיל זבניה מן המוכר שלא באחריות וכתוב השטר בשמך ואחר כך מכור את הקרקע לאשה ע"כ: ובמסכת כתובות פרק אלמנה ניזונת (דף צ"ט ע"ב) גרסינן פשיטא אמר לאחד ולא לשנים האמר ליה לאחד ולא לשנים אמר ליה לאחד סתמא מאי רב הונא אמר לאחד ולא לשנים רב חסדא ורבה בר רב הונא דאמרי תרווייהו לאחד ואפילו לשנים לאחד ואפילו למאה איקלע רב נחמן לסורא עול לגבי רב חסדא ורבא בר רב הונא אמרו ליה כי האי גוונא מאי אמר להו לאחד ואפילו לשנים לאחד ואפילו למאה אמרו ליה אף על גב דטעה שליח אמר להו דטעה שליח לא קאמינא אמרו ליה והאמר מר אין אונאה לקרקעות הני מילי היכא דטעה בעל הבית אבל טעה שליח אמר ליה לתקוני שדרתיך ולא לעוותי וכו'. ופירש רש"י ז"ל פשיטא אמר לשלוחו מכור לי בית כור משדותי לאחד ולא לשנים הא'ל ולא לשנים ואפילו אם תימצא לומר זבין לי כורא וזבין ליה ליתכא מכרו קיים הכא בטל דגלי דעתיה דקפיד באפושי שטרי: אמר לאחד סתמא ולא פירש ולא לשנים מי הוי גלוי דעתא או לא: לאחד ואפילו לשנים דלאו אורחייהו דאינשי דקפדי והאי נמי לא קפיד אלא אורחא לאישתעויי הכי ואי הוה קפיד הוה מפרש ליה ולא לשנים: ואף טל גב דטעה שליח ומכר בזול נימא נמי דמקחו קיים: ואמר מר אין אונאה לקרקעות גרסינן ומשנה היא בפרק הזהב: ע"כ: הרי שאלו הסוגיות סותרות זו את זו דבההיא דפרק גט פשוט המקח קיים בין השליח והמוכר והשליח צריך לתקן את אשר עוות למשלחו ובההיא דפרק אלמנה ניזונת המקח בטל לגמרי לכן חילק הרמב"ם ז"ל ביניהם דבפרק גט פשוט מיירי שלא הודיע שהוא שליח ולפיכך הוי כקנה לעצמו. וההיא דפרק אלמנה ניזונת מיירי שהודיע שהוא שליח ומשום הכי המקח בטל לגמרי:
גם הרי"ף ז"ל אף על פי שלא כתב בפירוש זה החילוק בין הודיע שהוא שליח ללא הודיע. מכל מקום נלע"ד דודאי סברתו לחלק שדבר ידוע ומפורסם לכל יודע ספר שכל מה שמביא בהלכותיו הוא הלכה פסוקה אם כן כיון שכתב אלו השתי הלכות ר"ל בפרק גט פשוט כתב האי עובדא דההיא איתתא וכו' ובפרק אלמנה ניזונת הביא הא דאחר לאחד ולא לשנים וכו' נראה שדעתו ז"ל כדעת הרמב"ם ז"ל בזה החילוק. דאי לא תימא הכי היאך כתב שתי הלכות מתנגדות. שא נא עיניך וראה מה שכתב הר"ן ז"ל בריש האיש מקדש גבי הא דאמר רבא הא דאמרת פחות משתות נקנה מקח לא אמרן אלא היכא דלא שוי שליח אבל היכא דשוי שליח אמר לים לתקוני שדרתיך ולא לעוותי וכו' ז"ל ואכתי איכא למידק מדגרסינן בפרק גט פשוט ההיא איתתא דיהבא זוזי לההוא גברא וכו' ואמאי מחייבי' התם לשליח בהכי נימא דליהוי בטול מקח כי הכא יש לומר דסתם השליח לקח סתם ואין למוכר דין ודברים אלא עמו אף על פי שהוא אומר עכשיו שלצורך האשה לקח אין למוכר בכך כלום ולפיכך צריך לפרעו דמים למוכר וכו' ע"כ. ובפרק גט פשוט גבי האי עובדא דההיא איתתא וכו' כתב כמו כן ז"ל ואף על גב דאמרינן בכתובות טעה השליח לא קאמינא דאפילו בפחות מכדי אונאה חוזר ואפילו בקרקע אף על גב דאמרינן בעלמא אין אונאה לקרקעות אם כן תימא הכא אמאי לא הוי ביטל המכר ואפשר כמו שפירשו מן (הדברים) (נ"ל שצ"ל המפרשים) דהתם מיירי שיודע המוכר שאינו קונה אותו לצורך עצמו אלא לצורך אחר הילכך אם נתאונה אינו יכול למחול אונאת אחרים ובטל המקח אבל הכא מיירי שלא הודיע זה השליח למוכר דלצורך אותה אשה קנה אלא קנאו סתם והים סבור המוכר שלצורך עצמו קנאו וכיון שפירש לו בפירוש שלא יהיה עליו אחריות אינו בטל המכר כלל ע"כ. ומאחר שהרב הנ"ל ז"ל לא כתב ואין דעת הרי"ף ז"ל כן משמע דסבירא ליה שגם הרי"ף ז"ל סובר כן וכמו שכתבנו:
הרא"ש והראב"ד ז"ל אף על פי שהם חולקי' בשיטת ההלכה על הרמב"ם ז"ל בחילוק זה שחילק בין שהודיע שהוא שליח ללא הודיע הם שוים כמו שכתב הרב בעל ספר תומת ישרים ז"ל בשם המרדכי ז"ל סי' ס"ט ז"ל וחילוק זה שכתב הרמב"ם ז"ל הביאו המרדכי ז"ל גם כן פרק האיש מקדש ז"ל מצי אמר ליה לתקוני שדרתיך ולא לעוותי וכו' י"מ שהיה גלוי למוכר וללוקח שהוא שליח בעת המכירה אבל אם אינו יודע ששלוחו הוא וטעה בפחות משתות המקח קיים וכו' ולא הזכיר בו חולק כלל וגם הר"אש ז"ל פרק גט פשוט (דף קס"ט) גבי ההיא איתתא וכו' נראה מדבריו שהוא מודה בחילוק זה של הרמב"ם דהיכא שהודיע שהוא שליח המקח בטל לשלשתם ואם לא הודיע המקח בטל אצל המשלח וקיים בין השליח וסהמוכר ואף על פי שהוא חלוק בשיטת ההלכה על הרמב"ם ז"ל שהרי לדעת הר"ם אנו צריכין לאוקומי ההיא דגט פשוט דמיירי כשלא הודיעו השליח למוכר שהוא שליח וקנה בסתם ומשום סכי חייבו רב נחמן לתקן דאי מיירי כשפירש לו שהוא שליח המקח בטל לשלשתם ואין צורך עוד לרב נחמן לתקן כלל. וכן כתב הראב"ד ז"ל בהשגותיו בהלכות שלוחין פרק א' ובעל החבור הזה חלק בין שליח שהודיע שהוא שליח ובין שליח שעשה בסתם ולדבריו מעשה דרב נחמן אפשר סתם היה ע"כ. הרי לך בהדיא דלהר"ם ההיא דגט פשוט מיירי בשליח שעשה בסתם ואלו להרא"ש ז"ל מיירי בשליח שהודיע שהוא שליח בהדיא (שם) ואף בעל הטורים חשן משפט סי' קפ"ג אחר שהביא דעת הרא"ש ז"ל כתב ולזה נוטה דעת הר"ם ז"ל וקושטא דמלתא דבחילוק זה דעת הרא"ש והר"ם אחד הוא שהוא פירש בהדיא שם פרק גט פשוט דבשהודיע המקח בטל לשלשתם ואין ביניהם דין ודברים ובסתם הדין בין המשלח והשליח כמו שכתב הר"ם עצמו. ואף הראב"ד ז"ל בהשגות עם שיש לו שיטה אחרת בההיא דרב נחמן לא חלק על סברת הר"ם בעניין מה שיש בין שליח שהודיע לשליח שלא הודיע וגדולה מזו כתב המרדכי שם בשם אחד מהגדולים שאפילו לא ידע המוכר אז בשטת המכירה שהוא שלוחו. ונתברר אחר כך בעדים שהוא שלוחו המקח בטל ע"כ אם כן בנדון דידן אם השליח הודיע למוכר שהוא שליח או אם יברר בעדים שהוא שלוחו המקח בטל לשלשתם ואין כאן דין ודברים כלל לכולי עלמא. ויחזיר הדמים למשלח ואין שום אחד משלשתם יכול לכוף את חבירו לקיים המקח ע"כ. ויש לדקדק בדברי הרב הנ"ל ז"ל איך הפליג וכתב שדין זה אליבא דכולי עלמא. מאחר שמצאנו תשובה להרשב"א ז"ל שחולק על דין זה. וכבר הרגיש בזה הרב בעל כנה"ג ויישב הדבר בטוב טעם ודעת. כמו שנכתוב לקמן בג"ה:
גם מדברי רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל בחשן משפט סי' קפ"ב נראה שמודה בזה החילוק. שהרי כתב דברי הרמב"ם ז"ל ולא חלק עליו. ועוד שכתב אחר דברי אביו הרא"ש ז"ל וזה נוטה לדברי הרמב"ם וכו' והרב בית יוסף ז"ל כתב על זה ז"ל מה שכתב רבינו שנוטה לדברי הרמב"ם וכו' איני יודע למה כתב רבינו שנוטה לדברי הרמב"ם דממש דברי הר"אש כדברי הרמב"ם הם לעניין דינא וכו' ע"כ. וכן פסק מרן ז"ל בשלחנו הטהור בסי' הנזכר ס' ב' ז"ל עבר השליח על דעת משלחו לא עשה כלום ודוקא שהודיע שהוא שליח של פלוני לפיכך אף על פי שמשך או המשיך אם נמצא שעבר על דעת משלחו בטל המקח ומחזיר אבל אם לא הודיע שהוא שלוחו של פלוני נקנה המקח ויהיה הדין בינו ובין זה ששלחו:
וגדולה מזו מצינו במוהר"י קולון ז"ל שורש כ"ז ענף ב' שאפילו בדברים שהמשלח עצמו אינו יכול לטעון עליו. אם נעשה על ידי שליח יכול המשלח לטעון עליו בשינוי כל דהוא. ז"ל ועוד שהרי בכל מקום מצינו דכל היכא שהשליח משנה כל דהוא מדברי המשלח שאין נקרא שליח. ואפילו בדברים שאם היה המשלח עצמו לא יכול לטעון עליו כשנעשה על ידי שליח יכול המשלח לטעון עליו בשינוי כל דהוא שהיה ראוי לומר שאין קפידא בדבר כגון הא דאמרינן בכל דוכתא לעניין אונאה דפחות משתות קנה ואינו מחזיר אונאה משום דפחות משתות הויא מחילה משום דדרך הכל למחול בו כמו שכתב רבינו משה ואפילו הכי היכא שנעשה על ידי שליח יכול המשלח לטעון אפילו על פחות משתות כדאמרינן בקדושין פרק האיש מקדש (דף מ"ב) וכן פסקו כל הפוסקים ותנן נמי בפרק בתרא דמעילה (דף כ"א) שאם אמר לו בעל הבית לשלוחו הבא לי מן החלון והביא מן הגלוסקמא או שאמר הבא מן הגלוסקמא והביא מן החלון שהשליח מעל ולא בעל הבית ותנן נמי התם דאם אמר לו לתת חתיכת בשר לפני האורחים ונתן חתיכת כבד או שאמר חתיכת כבד ונתן חתיכת בשר שהשליח מטל ולא בטל הבית ומדחזינן שהשליח מעל ולא בטל הבית בשינוי כל דהוא כגון מחלון לגלוסקמא או מבשר לכבד אלמא דבשינוי כל דהוא אמרינן דשליח מעל ולא עשה שליחותו כמו ששנינוי שם בראש הפרק (דף כ') השליח שעשה שליחותו הבעל הבית מעל והרי לך דבשינוי כל דהוא פקע תורת שליחות מהשליח כל שכן וכל שכן בשינוי גדול ועצום כזה כדפי' לעיל וכן מוכח בכמה מקומות בתלמוד כי ההיא דשילהי דרבית (דף ע"ד) גבי ההוא גברא דיתיב זוזי לנדונייא דבי חמוה וכו'. וכן בפרק בתרא דבבא בתרא (דף קס"ט) גבי ההיא איתתא דיהבא ליה זוזי לההוא גברא למזבן לה ארטא וכו' דבטענה כל דהוא א"ל לתקוני שדרתיך ולא לעוותי ע"כ:
ויותר מפורש וברור דבר זה בדברי הרב בטל כנ' כנ"הג ז"ל בחשן משפט סי' קפ"ב בהגהת הב"י אות מ"ו ז"ל שטה י"ב וחילק הרמב"ם ז"ל דוקא שהודיע שליח וכו' נ"ב ובחילוק זה ליכא מאן דפליג עליה ואף הראב"ד ז"ל עם שיש לו שטה אחרת בההוא דרב נחמן לא חלק על סברת הרמב"ם ז"ל בזה החילוק תומת ישרים סי' ס"ט וכן מוכח מדברי הרש"דם חלק חשן משפט סי' קט"ז ומהרש"ך ח"א סי' ע"ט ומהר"ם גלאנטי ז"ל סי' י"א. ומהר"א ששון ז"ל בסי' קל"א נסתפק אי סבירא ליה להראב"ד ז"ל כדעת הרמב"ם דהיכא דלא הודיע למוכר שהוא שליח דהמקח קיים והכריח מדברי רבינו בעל הטורים ז"ל שכתב טל דברי הר"אש ז"ל וזה נוטה לדעת הרמב"ם ז"ל משמע דהראב"ד ז"ל לא סבירא ליה הכי ואין זה כל כך הכרח דכתב וזה נוטה לדעת הרמב"ם ז"ל משום דהרמב"ם ז"ל מריה דשמעתא הוא ואפילו לפי סברת מהר"א ששון ז"ל אין הכרח דהראב"ד לא סבירא ליה כהרמב"ם ז"ל דאפשר דמסופק בדעת הראב"ד ז"ל לא מחית נפשיה בספקא וכתב וזה נוטה לדעת הרמב"ם ז"ל ומריהוט דברי הר' מהרי בירב ז"ל בתשובותיו כ"י סי' מ"ח והובאה במהר"ם מטראני ז"ל ח"א סי' ק"ג ומדברי מהריב"ל ח"א סי' ע"ט והראד"ב סי' צ"ג וספר מקור ברוך סי' נ' והסמ"ע יראה שהראב"ד חולק על הרמב"ם: ויש לתמוה טל הרב בטל תומת ישרים סי' הנזכר איך הסכים דאין חולק טל הרמב"ם ז"ל בחילוק הזה דנהי דהראב"ד והרא"ש ז"ל מסכימים עם הרמב"ם בחילוק הזה וכן הר"ן ונ"י מכל מקום הרשב"א ז"ל בתשובה שהביא רבינו ב"י והובא במהר"ם מטראני סי' הנזכר והיא בתשובה ח"ב סי' רפ"ה חולק על הרמב"ם בזה וסובר דאפילו הודיע למוכר שהוא שליח המכר קיים אצלם ואולי לא ראם תשובת הרשב"א ז"ל ומיהו בנדון בטל תומת ישרים אף הרשב"א ז"ל מודה דאם הודיעו שהוא שליח שהמקח בטל שלא כתב הרשב"א ז"ל דהמקח קיים אצלם אלא דווקא בעובדא דבגמרא דזבין שלא באחריות דעדיין אפשר שהמשלח א"ל דיקנהו שלא באחריות לקנותו בזול דעביד איניש דזבין ליומיה והשליח והמשלח בדברים המפורשים התנו ביניהם ולפיכך המקח קיים אצלם ואין כאן אונאה של כלום אבל בקונה יותר משווין כנדון הרב בעל תומת ישרים כל שהודיעו שהוא שליח והתאנה אפילו פחות משתות בטל המקח שעל הסתם אם היה כא משלח היה מדקדק בקניינו וכן כתב הרשב"א ז"ל בפירוש בתשובה הנזכרת וכפי זה אפשר לומר שהרב בעל ת"י ז"ל כתב דבנדון דידיה כולי עלמא מודו בחלוק הזה ואפילו הרשב"א ז"ל ע"כ:
העולה לנו מכל מה שכתבנו דכולי עלמא מודו בהאי חילוק שחילק הרמב"ם ז"ל בין שליח שהודיע למוכר שהוא שליח לשליח שלא הודיע דכשהודיע שהוא שליח ועבר על דעת משלחו אפילו בשינוי מעט נתבטל שליחותו והמקח בטל לגמרי לשלשתם. והמשלח יכול לומר לו לתקוני שדרתיך ולא לעוותי. אבל אם לא הודיע שהוא שליח המקח קיים אצלם ר"ל בין המוכר והשליח והדין בין השליח והמשלח ולא נעלם ממנו מה שהאריכו קצת מהחכמים שקדמנו זכרם ועשו חילוקים בין שליח לסרסור. ובין שליח שנתמנה לקנות לנתמנה למכור ולא כתבנו דבר מזה משום שאינו נוגע לענייננו. ודי לנו במה שכולם שוים והוא דשליח שהודיע שהוא שליח ועבר על דעת משלחו דבטלה שליחותו והמקח בטל לגמרי לשלשתם דזהו מגמתינו לנדון שלנו:
ומעתה בנקל נבוא להשיב על עיקר נושא שאלתינו. והוא שליח שנתמנה לקנות בגד פלוני במנה. והוא הלך וקנה בגד בחצי מנה. דנראה לנו דבר פשוט וברור כשמש בצהרים דבטלה שליחותו והמקח בטל לגמרי לשלשתם. ואין אחד מהם יכול לכוף את חבירו לקיים המקח. יען שהודיע נפתלי השליח לאשר המוכר שהוא שליח זבולון. שכך כתוב בשאלה אמר לי זבולון שתתן לי בגד פלוני בחצי מנה וכו' ועבר על דעת משלחו. דזבולון אמר לו שיקנה לו בגד פלוני במנה. ובודאי כשישמע זבולון הדבר הרע הזה יחרה אפו בנפתלי ויאמר לו מה זאת עשית לי. לקחת בגד גדול וטוב ונאה במנה שלחתיך. והבאת לי בגד קטן ורע בחצי מנה. איני רוצה במקחך לתקוני שדרתיך ולא לעוותי כמו שהוכחנו מכל הני אשלי רברבי שבשינוי חטט נתבטל השליחות והמקח בטל לגמרי כ"ש בנ"ד שהשינוי כל כך גדול דנתבטל שליחותו והמקח בטל לגמרי לשלשתם. ודי לנו בזה ואין להאריך עוד שהדבר פשוט מאד:
אכתי פש גבן לבאר מה שיעדנו בתחילת דברינו בהקדמה שטענות המוכר והשליח מהבל ימעטו דלאו כולי עלמא גמירי דינא והוא בזה האופן בתחילה נחקור כמה היה שוה זה הבגד שמכר אשר לנפתלי מסתמא היה שיוויו חצי מנה הן חסר הן יתר דלאו בשופטני עסקינן שימכור שוה מנה בחצי מנה ואם כן מהו זה שטוען אשר נגד נפתלי לשאול ממנו יתר המעות באומרו שחשב שכן אמר זבולון ולמענו לא שינה דבורו. דמשמע מדבריו אלה שאם היה יודע שזבלון אמר במנה היה נוטל מנפתלי מנה. איך יעלה דבר זה על הדעת שיטול ממנו כפלים משיוויו. ששארית ישראל לא יעשו עוולה וגו'. וכמדומה לנו שהוא בחזקת רמאי וגזלן להוגזרנו אומר שאין בדבריו ממש. ועתה נדבר עם נפתלי. מה היא הטענה שמשיב אל אשר לאמר סברת' וקבילת'. אם כן לפי דבריו נעקר דיני אונאה מן העולם. שכשיאנה אחד את חבירו אפילו בכמה יאמר המאנה למתאנה סברת' וקבילת'. וזה יביא להרבות גזלנים בישראל ח"ו. אלא ודאי אין בדבריו לא טעם ולא ריח ומהבל יפצה פיהו. וא"כ אין לדיין להטות אוזן אל טענותיה' כלל ועיקר. אלא יחקור הדין במה תלוי. ובהא סלקינן ובהא נחתינן דבנ"ד נתבטל שליחותו והמקח בטל לגמרי לשלשתם ואין אחד מהם יכול לכוף את חבירו לקיים המקח יען שהודיע למוכר שהוא שליח ועבר על דעת משלחו. כמו שהוכחנו בבירור. הנראה לנו כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים עמנו מורינו ורבינו שיחיה. מלכותו יכון עד שיבא ינון ונעלה לציון. ויזכה לשרת בשם ה' הוא ובניו ככל אחיו הכהנים בבית מקדשינו שיבנה במהרה בימינו אכי"ר:
נשלם ונגמר ביום שנכפל בו כי טוב עשרה ימים לחדש תמוז
בשנת ובסדר הלא את אשר ישים ה' בפי אתו אשמר לדבר ליצירה:
אני הצעיר אברהם בלא"א כמוהר"ר דוד פידאנקי מ"כ
בבית ובדפוס כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
דירתו ברחוב המכונה שוהל שטראט