שאלה יג נסתפקתי באיש שוגה דדחיק ליה שעת' מחמת אונסו ביום הראשון של חג המצות ואיחר תפלתו תפלת השחר עד עת צאת בני ישראל מבית תפלתם שהוא כמו חצי שעה סמוך לחצי היום מה יהיה משפט האיש ומעשהו בהתפללו עבודה זו תפלת השחר לענין הזכרה מי אמרינן זכור יזכור גשם דבתר מעיקרא אזלינן כאשר עשו שלומי אמוני ישראל בבקר בהועדם בבית מועדם דדמי להא שכתב הטור בא"ח סי' קי"ז בשם אבי העזרי זצ"ל שאם נפלה התקופ' בג' שעות ביום והצבור לא הזכירו בהתפללם בבקר ויחיד איחר תפלתו מן הצבור דבתר צבור גריר שאין עושין שתי תורות כו' עכ"ל אשר על כן דון מינה נמי בנ"ד דכיון שהצבור הזכירו גשם בהתפללם תפלת השחר כנודע אין זה היחיד רשאי לשנות בהתפללו תפלת שחרית ולהזכיר טל דבתר צבור גריר ואין עושין שתי תורות או דלמא דכיון שכבר הכריז הש"צ בתפלת המוסף מוריד הטל תו לא מזכירין גשם שכבר פסקו הש"צ הלכך לא דמי לההיא דלעיל דחישינן לשתי תורות דשאני התם דלא תליא מילתא בהכרזת הש"צ באופן דליכא מאן דפסיק מלזכור עוד מה שהיו אומרים עד עתה ומשום הכי הוא דחיישינן לשתי תורות ברם הכא דבהכרזת ש"צ תליא מילתא כנודע והש"צ כבר הכריז טל ופסק מלהזכיר גשם תו לא חיישינן לשתי תורות ועל כן האיש הלזה גם בהתפללו תפלת שחרית יזכור טל וכעת אני נבוך בפתרון הדבר:
תשובה ראו עתה כי פי הוא המדבר הנני מודיע לרבים איך האי כהנא רבא מורי הרב ה"ה יצ"ו הוא היתיב בראש העומדים באורייתא תדירא וכל רז לא נעלם מיניה אלא לפי שרחיה וטעמיה חמרא בענוה של תורה לאשגיח בקנקני הריקנים בא ולחדודי קמכוין כי מי כמוהו מורה הלכך בא אלי בשאלתו שאלת חכם ורמז בה חצי תשובה במסתפק אי דמי להא או להא לכן בשביל שאין מסרבין לגדול ותורה היא הרי אני מניח דרכי הפרישה ללכת בדרך הדרישה בעזרת הבורא הוא יצילני משגיאות אכי"ר:
איתא במסכת ברכות בד' כ"ו פ' ת"ה משנה וגמרה ז"ל תפלת השחר עד חצות ר' יהודה אומר עד ד' שעות תפלת המנחה עד הערב ר' יהודה אומר עד פלג המנחה תפלת הערב אין לה קבע ושל מוספין כל היום ר' יהודה אומר עד שבע שעות: ורמינהי מצותה עם הנץ החמה כדי שיסמוך גאולה לתפלה ונמצא מתפלל ביום כי תניא ההיא לותיקין דאמר ר' יוחנן ותיקין היו גומרין אותה עם הנץ החמה וכולי עלמא עד חצות ותו לא והאמר רבי מרי בריה דרב הונא בריה דרבי ירמיה בר אבא אמר רבי יוחנן טעה ולא התפלל ערבית מתפלל בשחרית שתים שחרית מתפלל במנחה שתים כולו יומא מצלי ואזיל עד חצות יהבי ליה שכר תפלת בזמנה מכאן ואילך שכר תפלה יהבי ליה שכר תפלה בזמנה לא יהבי ליה עוד שם ע"ב ר' יהודה אומר עד ד' שעות: אבעיא להו עד ועד בכלל וכו' וכו' אמר רב כהנא הלכה כרבי יהודה הואיל ותנן בבחירתא כותיה [פרוש בבחירתא הוא מסכת עדויות] והרמ"בם ז"ל פירש דברי רבי יהודה עד ד' שעות ר"ל עד סוף השעה הד' הזמניית והוא שליש היום כמו שבארנו בתחילת המסכתא והלכה כרבי יהודה: והא לכם לשונו בפ' ג' מהלכות תפלה הלכה א' תפלת השחר מצותה שיתחיל להתפלל עם הנץ החמה וזמנה עד סוף שעה ד' שהיא שלישית היום ואם עבר או טעה והתפלל אחר ד' עד חצות היום יצא ידי חובת תפלה אבל לא יצא י"ח תפלה בזמנה שכשם שתפלת מצוה מן התורה כך מצוה מדבריהם להתפלל אותה בזמנה כמו שתקנו לנו חכמים ונביאים:
ומר"ן כ"מ כתב וזמנה עד ס' ד' וכו' ראש פ' ד' דברכות תפלת השחר וכו' ר' יהודה וכו' ואסיקנא התם הלכה כר' יהודה וכתב רבינו שהוא שלישית היום לרמוז אל מה שכתב בפ' המשנה פ"ק אצל מה ששנינו גבי ק"ש גומרה עד שלש שעות ז"ל דע כי כל השעות הנזכרות בכל המשנה הם השעות הזמניות והם השעות שיש מהם י"ב שעות ביום וי"ב שעות בלילה ומה שכתב עד ג' שעות כאילו אמר עד כלות רביע היום בין שיהיה יום תקופת תמוז או תקופת טבת וכתבו הרי"ף והרא"ש ז"ל ואע"ג דליתא לדרבנן דאמרי עד חצות היכא דטעי וצלי לאחר ד' שעות שכר תפלה יהבו ליה שכר תפלה בזמנה לא יהבו ליה ונראה לי הטעם דכיון דקיימא לן טעה ולא התפלל שחרית מתפלל מ"ש ויוצא י"ח שחרית כ"ש עד חצות דאכתי לא מטא זמן תפלת מנחה אבל אם נזכר וכו' מתפלל ת"מ ואח"כ מתפלל תפלת שחרית ומ"מ יש לדקדק שה"ל להרי"ף ורבינו לכתוב עד חצות וחצי שעה יותר דהא אכתי לא מטה זת"מ: ונ"ל דאה"נ אלא דלא דק בין חצות לחצי שעה יותר וכיון דאשכחו רבנן דאמרי ע"ח אסמכוה למילתייהו ואמרו ע"ח אבל ה"ה עד שיגיע ז"מ כנ"ל אלא שמדברי הרשב"א נראה דע"ח דוקא אמרו וכמו שכתוב בב"י א"ח ס' פ"ט עכ"ל:
והנה ראיתי בלשון הטור שינוי נוסחאות בס' פ"ט הנ"ל ויש לי להביא דבריו בשתי הנוסחאות משום דיש הפרש בניהם לענין דינא והא לכם: כתוב שם נוסחא ראשונה ואם עבר ולא התפלל אחר ד' שעות יתפלל ע"ח אע"פ שאין לו שכר כתפלה וכו' ש"ת מיהא איכא כך היא נ"א אבל בדפוס ברלין כתוב באותיות מרובעות כך ואם עבר והתפלל אחר ד' שעות עד חצות אע"פ שאין לו שכר וכו' עכ"ל וההפרש שיש בין שתי הנוסחאות הוא כפי הנראה לע"ד לפרש הני תבות [ואם עבר] אם הוא לשון עבירה וקאי למי שהתפלל אחר זמן ת' ת"בזמ' ר"ל שאע"פ שהתפלל נקרא חוטא וכך הוא פרוש נסחא שלפנינו: או דהני ב' תבות [ואם עבר] אינו לשון עבירה אלא קאי הזמן ת"בזמ' ולא לעובר עליה לכך פירש שאם לא התפלל בזמן תפלת בזמנה לא נקרא חוטא אלא יתפלל אח"כ ע"ח אך שמפסיד מן שכרו: כך נ"ל ההפרש ודו"ק אבל הכלל העולה הוא שכפי נוסחתינו מסכים הטור ז"ל עם סברת הרי"ף והרמב"ם ואביו הרא"ש ז"ל:
גם יש לקורא לעיין במה שהקשה הרב ב"י ז"ל בסי' הנ"ל על הרמב"ם ז"ל במאי דפסק דע"ח הוא דיכול להתפלל ת"הש' למי שלא התפלל עד סוף ד"ש דנראה דא"ח אסור להתפלל ת"ש עד ז"ת: ועיין בהרב ל"מ בפ' ג' מהלכות תפלה מה שכתב על זה:
והמחלוקת הלז נתרבה בפוסקים אבל לאהבת הקיצור אכתוב לפני הקורא רק תמצית ממלין נטפו פיהם ז"ל וכך הוא: יש מהם שפסקו כר' יהודה ממש דאם עבר הזמן ההוא ולא התפלל אין לו תקנה אלא להמתין לשעת התשלומין שהיא אחר שהתפלל מנחה בזמנה: ויש מהם סוברים שאף שהלכה היא כר' יהודה היינו דווקא ליטול שכר ת"ב אך גם אחר עבור זמן של ד"ש אם התפלל קודם חצות ש"ת יש לו: ויש מן הרבנים אומרים שגם מי שיתפלל אחר חצות קודם זמן מ"ג אפילו הכי ש"ת יש לו כלומר לא כמו שכר דרשה בעלמא אלא גם יש לו כמו איזה תפלה שמתפלל האדם בתוך היום שאינה מן השלשה הקבועות שמותר בה באיזה חדוש שיחדש בה שגם ש"ת יש לו: נפקא מינא לפי דעתם שהמתפלל ת"ש אחר חצות אינו חשוב לו כברכה לבטלה: עוד יש חכמים שפסקו למעשה לאסור ת"ש כיון שעבר עת חצות היום ואמרו שאין לה תקנה עד עת התשלומין וגם בעת ההיא אם הזיד ולא התפלל בזמן תפלת מצוה בד' שעות אין לו תקנה בתשלומין כפי תלמוד דידן וכמו שהסכימו רוב הפוסקין שהפסיד מכל וכל התפל' שהזיד עליה ואפילו ש"ת בעלמא אין לו עוד בה אליבא דכ"ע אלא שיש מי שהתיר להתפלל אותה בתורת נדבה: ועיין בבעל צרור החיים גם הרב לחם יהודה מפרשי הרמב"ם בפ' הנז"ל:
הכלל היוצא לנו מכל האמור הוא שאליבא דכ"ע הם רבותינו הקדושים כלם כאחד עונים ואומרים שזמן ת"ש הקבוע למצוה ליטול שכר ת"ב אינו מגיע אפילו ליותר מן המקילים אלא עד שעה ד' ועד בכלל שהיא שליש היום ונפקינן מנה דתפלת הצבור ראוי להיות כהלכתא ולפיכך היא בזמן הראוי לה וכיון שחובה על כל ישראל להתפלל עם הצבור א"כ מי שמשום אונס לא בא אל הצבור וגם שגה לעבור זמן התפלה המוגבלת בזמנה האמיתית נ"ל שיתקרא זאת התפלה שמתפלל זה האיש קודם שעת התשלומין כמתפלל אותה בעת תשלומין דהא תפלה הבאה משום תשלומין אין לה שכר בודאי כמתפלל אותה בזמנה אלא יש לה שכר תפלה לבד וזה ג"כ השכר שיש למתפלל אותה בין זמנה הקבוע לזמן התשלומין לפיכך כיון שכפי דעתי הם שוות נלך לראות איך הוא משפט תפלת התשלומין ומינה נגמריה לתפלה שהיא חוץ לזמנה הראוי לה:
איתא בגמרה שם בד' כ"ו ע"ב תנו רבנן טעה ולא התפלל מנחה בערב שבת מתפלל בליל שבת שתים טעה ולא התפלל מנחה בשבת מתפלל במוצאי שבת שתים של חול מבדיל בראשונה ואינו מבדיל בשניה ואם הבדיל בשניה ולא הבדיל בראשונה שניה עלתה לו ראשונה לא עלתה לו למימרא דכיון דלא אבדיל בקמייתא כמאן דלא צלי דמי ורמינהי טעה ולא הזכיר גבורות גשמים בתחיית המתים ושאלה בברכת השנים מחזירין אותו הבדלה בחונן הדעת אין מחזירין אותו מפני שיכול לאומרה על הכוס קשיא: ופירש רש"י ז"ל מבדיל בראשונה. פעם ראשונה מתפלל בשביל תפלה של עכשו לפיכך אומר בה הבדלה בחונן הדעת והשניה היא בשביל אשלומי תפלת שבת אינו מבדיל בה: שניה עלתה לו בשביל תפלת מ"ש וראשונה לא עלתה לו שאינה כלום שאין לו להקדים תפלה שעבר זמנה לתפלה שזמנה עכשו והשניה נמי לא עלתה לו לשל שבת הואיל והבדיל בה גילה דעתו שאינה של שבת והיא תחשב לשל ערבית:
והנה הרי"ף ז"ל מביא הברייתא הזאת ופירש בה בסיגנון כזה שניה עלתה לו ראשונה לא עלתה לו דמבעי ליה לאקדומי ת"ח בשעתיה ברישא וכיון דלא אבדיל בקמייתא ואבדיל בברייתא גלי דעתיה דהא בתרייתא היא חובת שעתיה הלכך בעי למהדר צלויי אחריתי כדי לאקדומי ת"ח ברישא ואי אבדיל בתרויהו אע"ג דלא מבעי ליה למעבד הכי לא מחייב לאהדוריה וא"נ לא איבדיל בחדא מנייהו לא מהדרינן ליה דתניא טעה ולא הזכיר גבורת גשמים וכו' ע"כ לשון הרי"ף:
ראו לכם איך הרי"ף ז"ל פסק כהאי ברייתא אף שנשארה בקושיא ומצאתי בהרא"ש ז"ל שנתן טעם לדבר בשם גאון וז"ל כתב רב האיי גאון אע"פ שנשאר בקושיא כיון דלא קאמר תיובתא לאו משבשתא היא דטעמא דמסתבר הוא דכיון דאבדיל בשניה גליא דעתיה דכיון בראשונה לשם תשלומין ושניה משום חובה ואין להקדים של תשלומין לחובת הזמן וצריך להתפלל אותה של תשלומין פעם שניה מיהו אם לא הבדיל באחת מהם או שהבדיל בשניהם אין מחזירין אותו דאין כאן גלוי דעת דראשון לתשלומין וכן משמע מדפריך למימרא כיון דלא אבדיל בקמייתא כמאן דלא צלי דמי משמע הא אי כמאן דצלי דמי יצא ידי שתים אע"פ שלא הבדיל בראשונה והבדיל בשניה ראשונה עלתה לו לשם חובה ושניה לשם תשלומין ע"כ דברי הרא"ש והרמ"בם ז"ל פסק כהרי"ף בפ' י' דתפלה הלכה ט"ו: וכן הטור בסי' ק"ח גם הרב ב"י בשלחנו שם סעיף י':
עוד בסי' הנ"ל בסעיף י"ב מכח מה שמצא כתוב בספר ארחות חיים פסק הוא ז"ל שהטועה ומזכיר מאורע שאר ימים בתפלה שלא בזמנה דלא הוי הפסקה. ובביתה יוסף פירש שזה הדין יוצא מהא דאמרינן בברייתא דלעיל דהבדיל בשניהם יצא:
אבל הרב באר הטב כתב בסי' הנ"ל אות י"ח ז"ל וע"ז הקשה עליו דל"ד דהתם ודאי זמן הבדלה היא בעת ההיא רק שזה האיש הבדיל שנית ללא צורך משא"כ במידי שאין לו שייכות בזמן ההוא כגון שאומר בימות החול מה ששייך לפסח אין לך הפסק גדול מזה וצ"ע פסק זה עכ"ל: ע"ש וכן בתשובת הלקט ח"א סי' ר"ס חולק ע"ז ופסק דמחזירין אותו ע"ש: ואפשר לומר דאיירי בתפלת התשלומין כגון מי שלא התפלל מנחה בר"ח או בשבת או בשאר מועדים שמתפלל ערבית שתים בענין זה קאמר דאם הזכיר בתפלה של תשלום ר"ח או שבת מאורע שאר מועדים כיון דתפלה זו באה לתשלומין היום שעבר אם הזכיר לא הוי הפסק יד אהרן ועיין בשכה"ג עכ"ל: ועיין על זה במקומו במגן דוד ששם האריך הרב הרבה בענין הנ"ל והרב באר הטיב הביא דבריו בקצרה:
והא לכם לשון הרב כנה"ג שם: בב"י שיטה נ"ו דקדק הרב ר"י דכל הטועה וכו': נ"ב איני רואה לתלמידו שכתב כן ולא לאחר משאר הפוסקין והדקדוק איני רואה לו הכרח דשאני הכא שהוא זמן הבדלה [עוד כתב מצאתי ההגהה כ"י עכ"ל:
והנה הרב בעל הלבוש דקדק בסי' הנ"ל מהא ברייתא דמבדיל בשתיהן יצא שה"ה בשאר תפלות השנה אם הפסיק במאורע שאר ימים יצא וא"צ לחזור:
ולך עיין בשכה"ג סי' הנ"ל ששם כתוב מה שהרב בעל באר הטיב פירש בקצור לצאת בעד הרב ב"י ז"ל בדין הנ"ל:
והרב פ"ח כתב על זה אחר שמביא מה שכתבנו לעיל בשם הרב כנסת בספרו בשם הגהה ב"י כתב הוא ז"ל ובאמת שהדברים נראים היפך דעת ה"ר יונה ז"ל אך כיון דתפלת תשלומין קילא יש לסמוך עליו ויש מי שהקשה על דין זה ממ"ש התוס' ס"פ ת"ה שאם יחזירוהו בדבר שאין לו לחזור הוי כמו הפסקה ואע"פ שכתבו דהוי הפסק [דלא הוי הפסק] [כן נ"ל להגיה] היינו בשביל שהיא מאורע אותו היום אלא שדילג אותו הא מאורע אחר משמע ודאי דהוי הפסקה והרא"ש כתב דהוי הפסק כיון שהם דברים שאין מחזירים אותו ולא דק דהכא קיימינן בתפלה שלא בזמנה הבאה לתשלומין אבל בתפלה העיקרית מילתא דפשיטא שאם הזכיר מאורע שאר ימים דהוי הפסקה וזה ברור ע"כ דברי הרב הנ"ל ז"ל:
ואני תולעת ולא איש כבר כתבתי לעיל דתפלת שלא בזמנה ותפלת התשלומין שוות הן בשכרן וראיה לדבר מדיוקא דגמרא בדף הנ"ל דדעתי נוטה דדעת המקשה בגמרא ותו לא הוה קס"ד דבין זמנה הקבוע לעת התשלומין ג"כ היה נוטל איזה שכר בהפרש ומשום הכי הקשה על דברי ת"ק והתרוץ של כולי יומא מצלי ואזיל אלא וכו' תירץ לו שאין לחלק בין ההיא דאחר חצות לההיא של תשלומין אלא כולם שווים: וא"כ קשיא לי על הני אשילי רברבי למה מעיקרא תפשו קושיא בדברי מר"ן הנ"ל בדין מאורע שאר ימים: כיון שהרב דבר בתפלה שאינה בזמנה לא בתפלה בזמנה וא"כ כיון שתשלומין ותפלה שלא בזמנה שוות לפי דרך הגמרה שכתבנו אין תפיסה בדבריו: אברא למי שאינו מודה לו לחלוטין בפסק הנ"ל ואפילו בתפלת תשלומין מטעם שאין הנדון דומה לראיה וכדכתבנו גם אני דל וצעיר מתדבק בעפר רגליהם אבל כת החכמים הנ"ל שמפרשים דברי א"ח בתפלת תשלומין לבד דאינו מדבר בתפלה חוץ לזמנה איני יורד לסוף דעתם מאין יצא להם לחלק בין תפלה שלא בזמנה לת"ת דהא מדין התלמוד נ"ל שדין אחד להם ואין לנו לחזק דעתם מדין ביטל תפלה לכתחלה דאינו בתשלומין ולומר דא"כ גריעא תשלומין מתפלה שלא בזמנה אין לומר כן דהא שם עונש הוא למבטל אותה תפלה כ"כ עד עת תשלומין דמשום הכי יהיה אסור לו תפלת התשלומין אבל למי שלא ביטל ביד שווים לו וא"כ צריך עיון בדברי הרבנים הנ"ל:
גם מהר"ם דיבוטון כתב בד' קל"ג שתפלת תשלומין צריך להיות מעין השעה שמתפלל אותה והפליגו מיללו פה קדוש לתרץ כל הקושיות שיעלו על הדעת נגד הוראתו הנ"ל והמעיין עליו ימצא איש:
והרב הרדב"ז כתב שמי שלא התפלל ערבית במ"ש כשהוא מתפלל למחר תפלת התשלומין לא יאמר בה אתה חוננתנו ואף אם לא הבדיל על הכוס עדיין:
אברא שבאשר ראיתי בספר תורת חסד של הרב אלפנדרי בסי' ר"ה לפום ריהטא מוכח שהוא סובר שתפלת התשלומין נגררת אחר תפלת שעבר בה אבל מ"מ המעיין בו שם יראה שהרב הנ"ל דוקא דבר לענין נדון שלו אבל לא ללמוד ממנו להקש לעלמא:
זאת גמירנא לנו מכל הנ"ל דכיון דנ"ד הוא במי שהתפלל חצי שעה קודם חצות הנה כבר עבר זמן תפלת של שחר האמיתי ולפיכך שוה תפלה שלו לתפלת תשלומין לדון בה שצריך להיות בנוסח הראוי להתפלל תפלת חיוב זמן ההווה הלכך האי תפלה של נ"ד כיון שהצבור פסקו מלהזכיר עוד גשם כבר הגיע זמן הזכרת הטל ואין לו עוד להתפלל עוד על הגשם בתפלת המאוחרת ואף שמצינו להרב אבי העז"רי שפסק הדין הנ"ל כנזכר בשאלה של נ"ד נראה לי שאין לנו ללמוד ממנו דהא התם מר ניהו מעיד בנדון שלו שהתפלה אף שנתאחרה מן תפלת הצבור ברם עדין היתה בזמנה האמיתית דבודאי בתוך ג' שעות התפלל אותה דמשום הכי לא כתב הרב המציאות בסתם ביחיד שהתפלל אחר תשלום ס' של תקופה אלא פירש דבריו כנ"ל לומר דדוקא בתפלה כזאת שדומה לחלוטין לתפלת הצבור הוא דאמרינן דמהאי טעמא שאין עושין ב' תורות גריר בתר צבור אף שמן הדין היה צריך לשאול בה המטר אבל תפלה של נ"ד דאינה ראויה להיות בערך תפלה שהתפללו הצבור שחרית כיון שעבר זמן מצוותה הנה בתפלה כזאת לא דבר הרב הנ"ל והנראה לי הוא שגם בנדון שלו מי שיתפלל אחר ד' שעות יסבור הרב שיתפלל באשר הוא שם שאין בזה מחזיק כשתי תורות דהא הכירא ידועה יש בין תפלתו לתפלת שהתפללו הצבור בין באיכותה בין בזמן שהתפלל אותה:
ברם דעתי נוטה שיחיד הדר במקום שמתפללין שחרית ומוסף בתחילת הבקר ביום א' של פסח או בשמיני עצרת והוא התפלל שחרית אחר תפלת הצבור עדיין בזמן האמיתית אין ספק לי ללמוד מפסק הרב אבי העזרי הנ"ל שיש לחוש לשתי תורות ולא יתפלל אותה אלא כעין שהתפללו הצבור אותה תפלה: וכמעט נפקא מינא מן האמור דהיה משם ראיה לפסוק איפכא מן הלמוד שעשה ממנה ה"ה:
לכן כפי מה דכתבנו הנה הצד השני הנזכר בשאלה הוא עקרי לפסוק ממנו נ"ד ומשום הכי ג"כ למד הדין ממנו בנדון שלו הרב מגן אברהם בסי' תפ"ח אות ד' ששם כתב דיחיד שאיחר תפלתו עד אחר תפלת צבור של מוסף לא יאמר משיב הרוח כיון שכבר פסק ש"ץ ול"ד למ"ש הטור בסי' קי"ו לענין ותן טל ומטר דיחיד גריר בתר צבור ע"ש דהכא עיקר הקפידא תלוי' בשמיע' הש"ץ שהפסיק:
והנה לפום ריהטא היה נראה לומר דהוא הוא נ"ד לפי דהאי תפלתו כפי הנראה קאי אתפלת שחרית דהא אם אינו קאי לה אלא שמדבר במי שאיחר תפלת מוסף לתפלת הצבור מה בא ללמדינו הא כבר פסק מר"ן בשלחנו בסי' קי"ד סעיף ב' וכך לשונו אסור להזכיר הגשם עד שיכריז צ"ץ וכתוב בה"גה ויש אומרים שקודם שמתחילין המוסף מכריז השמש משיב הרוח וכו' כדי שהצבור יזכירו בתפלתן וכן נוהגין עכ"ד: עוד שם כתב מר"ן הילכך אף אם הוא חולה או אנוס לא יקדים תפלתו לתפלת הצבור לפי שאסור להזכיר עד שיאמר ש"ץ אבל אם יודע שהכריז הצ"ץ אע"פ שהוא לא שמע מזכיר ומטעם זה הבא לב"ה והצבור התחילו להתפלל יתפלל ויזכיר אע"פ שהוא לא שמע מפי ש"ץ עד כאן דברי מר"ן: הלכך מה חדוש חידש לנו הרב הנ"ל בדיבורו כבר פסק הדין כן מר"ן ז"ל כנ"ל ולפיכך נראה שמוכרחים אנחנו לפרש דברי הרב הנ"ל שמדבר במתפלל תפלת שחרית מאוחרת אחר תפלת מוסף של צבור:
ברם האמת יורה דרכו ומעולם אינה נעדרת ובמקומה עוnדת שבודאי כאן הרב הנ"ל אינו מדבר כי אם ביחיד שאיחר תפלתו תפלת המוסף עד אחר שהתפללו אותה הצבור וחידוש גדול לימד לנו בדבריו דהא אינו נחית הרב הנ"ל על פסק דין של מר"ן ז"ל שפסק דינו כפי מנהג הספרדים שמזכירין משיב הרוח וכו' קודם שיתחילו הצבור להתפלל תפלת מוסף אלא הרב מ"א כתב חידושו לפי פסק דין של בעל המפה שסובר שהקהל לא יפסיקו מלהזכיר מה שנהגו עד הנה עד שהתפללו תפלת מנחה ולפי זה כתב הרב מגן ז"ל חידושו דיחיד שאיחר וכו' יתפלל המוסף בלא הזכרת גשמים אף כפי בעל המפה דאין לומר וכו' עד סוף דבריו הנ"ל: כך נ"ל להבין דבריו ולא מסתפינה שהמעיין אותו במקומו יודה לי על האמת:
והא לכם מה שכתב הרב בעל מאמר מרד"כי בחלק ב' מספרו על השלחן ערוך בסי' הנ"ל אות ג' וז"ל [ע"ל סי' קי"ד] הכוונה דשם נתבאר שמנהג בני אשכנז להזכיר במוסף עד שישמעו שהש"ץ פוסק בחזרת התפלה ואז הצבור פוסקין במנחה וז"ל הרב מ"א ז"ל ונ"ל דאם יחיד איחר תפלתו עד אחר שהתפלל ש"ץ מוסף לא יאמר משיב הרוח כיון שכבר פסק הש"ץ ול"ד למ"ש הטור ז"ל בסי' קי"ז לענין שאלה דיחיד בתר צבור גריר דהכא עיקר הקפידה בשמיע' מפי הש"צ שהפסיק ע"כ ודברים מוכרחים הם דאין לזה ענין דההיא דסי' קי"ז דהתם לא שאלו לא צבור ולא ש"ץ דמיירי התם למ"ד דבעינן ששים מעת לעת וכשהתפללו הצבור לא הגיע זמן השלמת הס' יום ואמרינן שם דיחיד המתפלל אח"כ בתר צבור גריר ולא ישאל אע"פ שהשלימו הס' יום מעת לעת ברם הכא הש"ץ פוסק מלהזכיר בחזרה אע"פ שהזכירו הצבור בתפלתם וא"כ ממ"נ אי ש"ץ כיחיד ואעפ"כ פוסק ולא נגרר אחר תפלת הצבור לא גרע כח היחיד המתפלל אח"כ ואי נפשך לומר דש"ץ שאני שהוא שלוחם ולא שייך למימר ביה יחיד בתר צבור גריר אף אנו נאמר דליכא למימר ביחיד המתפלל אח"כ דבתר צבור גריר דאדרבה גריר אחר הש"ץ דכבר פסק וכצבור נחשב וכאלו פסקו כל הצבור מלהזכיר וזה ברור ונכון ואפשר שלכל זה כיון הרב מ"א ז"ל עכ"ד המרדכי:
ואני פחות אישים אומר שדברי זה הרב הנ"ל על הרב מגן שפיר גזרתם שירד לסוף דעתו ז"ל: המ"א שיהיה בעזרינו העיר את רוחי לחזק האמת שכתבנו בראיה ברורה נכרת למבין והיא זאת שאם דברי הרב מגן הם בתפלת השחר הנה חידושו היה מקומו בסי' קי"ד ס"ב על פסק מר"ן הנ"ל וכיון שאיחר דבריו לכותבם כאן בדברי בעל המפה אין לפקפק דכוונת דבריו הם כמו שגמרנו דו"ק ותש"כח עיי"ן תר"אה ותמ"צא:
גם נראה לי דיש עוד טעמא רבא שלא ללמוד כלום מנדון הרב אבי"ה לנדון של הרב מגן גם לא לנ"ד דהא הכא אם לא היתה משום הקפידה בהכרזת החידוש קודם התפלה הנה התפלות מצד עצמן היו ראויות בהזכרת הטל ואף זה העכוב לפי הרוב לא נאמר בטל כי אם דוקא בגשם וגם אינו מתלמוד דידן כ"א מן הירושלמי וצאו וראו שאף בהזכרת הגשם פסק הרב גן המ"לך וז"ל בליל י"ט האחרון של חג אם הזכיר בתפלתו גשם במקום טל נר' שאינו חוזר תפלתו מפני שכיון שבמוסף שלמחר מזכיר והיה ראוי להזכירו מבערב לולי כדי שלא יתערבבו הצבור א"כ זמנו של גשם הוי מבערב ע"כ דבריו בסי' קמ"ו: מכאן תראו דאינן דומות הני של זכירה לנדון אבי"ה שהיא של שאלה דהתם לפי מנהגם אותה תפלה שהתפללו הצבור בבקר לא היתה ראויה מכל וכל לשאלת גשמים וכאן הם ראויות מן הדין אם לא בשביל קפידה הנ"ל הלכך מזה הטעם נ"ל ג"כ שדחה הרב מגן לימודו משם לנדון שלו: אבל מן הטעה שאני הצעיר כתבתי לעיל שאין ללמוד משם לנ"ד הוא יותר חזק לפי שכפי טעמא דידי אף אם תפלת השחר של נ"ד היתה אסורה בזמנה שהתפללו אותה הצבור להזכיר בה טל אפילו הכי מי שעבר זמנה האמיתית והתפלל אותה בעת הנזכר הנה אפילו הכי יתפלל אותה באשר הוא שם כיון שהצבור כבר פסקו להזכיר גשם וכדכתיבנא וזה הדין נ"ל לא לבד בהזכרת הטל מחדש שהוא סי' ברכה אלא אף אם אירע כנ"ד ביום שמיני עצרת גם יתפלל באשר הוא שם ולא כמו שהתפללו אותה הצבור דפנים חדשות באו לכאן ובפרט לנוהגים מנהג הספרדי' שהמתפללים בלחש תפלת מוסף פוסקים הנהוג כפי הזמן לפי שהצ"ץ מכריז החדוש קודם שיתחילו המוסף והוא מנהג מוסכם על פי רוב הפוסקים ובתוכם רבינו ירוחם וא"כ י"ל שכיון שיש לפניו ג"כ תפלת מוסף דאליבא דכ"ע צריך להתפלל אותה בחידוש הראוי כפי הזמן דהא כבר יצאו מב"ה הנה דומה נ"ד מכל וכל למי שיש לפניו שתי תפלות שמתפלל התשלומין מעין זמן ההווה:
אך קול נכנס באזני מפרק הרים שובר סלעים איך עלה על דעתי סברה נכריה כזאת להשוות תפלת מוסף לתפלת שחרית דאהא יש לה י"ח ברכות והא אפילו בראש חדש אין לה כי אם שבע' אבל לא עלי תלונותיכם כ"א על יותר גדול ממני והא לכם מה שמביא מר"ן הקדוש בסי' רס"ח ז"ל ומ"ש בין בערבית שחרית ומוסף הוא לאפוקי ממה שכתב שם ה"ר יונה דבתפלת המוספין פוסק באמצע ברכה דהא ליכא למימר ביה בדין הוא דבעי לצלויי י"ח שהרי אין תפלת י"ח בחול במקום מוסף וכן פסק ר"ח ז"ל עכ"ל והר' הזכיר סבר' זו ואח"כ כ' בשם הראב"ד דל"ש דאפילו תפלת המוספין ראויה היתה לכל י"ח ברכות ואם התפלל י"ח ברכות וחדש בה דבר מועט במוספין כגון שאמר ונעשה לפניך את חובותינו כקרבן מוסף יצא כדאיתא בירו' וכתב הרא"ש וכן משמע בירו' שהיו מתפללין במוספי ר"ח וחול המועד י"ח ברכות וכן היה ראוי בשבת וי"ט אלא שהקלו בתפל' המוספין כמו שהקלו בשאר תפלות הילכך במוסף נמי בר חיוב' הוא ואם התחיל גומר ורבינו סתם דבריו כדעת הרא"ש עכ"ד:
עוד חזוק גדול למה שכתבנו ממה שמצאתי בספר מעיל שמואל בלשונות הרמב"ם שכך כתב כל מי שעבר עליו זמן תפלה וכו' ומקדי' תפלה שבזמנה ואחריה מתפלל התשלומין: נסתפקתי מי שלא התפלל בשבת ועברו ד' שעות שהוא זמן תפלה כשיתפלל אם יקדים מוסף שהוא זמנה עד ז' שעות ואח"כ תפלה כדין מנחה ושחרית או אולי בזה שאני שהרי אם עבר וטעה עד ז' שעות ומחצה יצא אבל כשהגיע המנחה לא ושאלו את פי מורי נ"ד והשיב שיקדים המוסף שהוא זמנו ואח"כ התפלה כדין שאר התפלות ויש הוכחה לזה ממה שאמר מהרי"קא ז"ל בספר הקצר סי' רפ"ז ס"ה מי שאיחר תפלת מוסף עד מנחה צריך להתפלל מנחה ואח"כ מוסף ע"כ א"כ מעתה שם שהוא זמן מוסף לכתחילה ועכ"ז יקדים מנחה כ"ש בזה שאינו זמן תפלה ודוק עכ"ד:
ואף שכפי הנראה הלימוד מדברי מהרי"קא שעשה הרב הנ"ל אינו כל כך מכוון דהא יש לנו לומר דאין משם ראיה לפי שהטעם ששם מנחה קודם הוא משום דתדיר ואינו תדיר תדיר קודם מ"מ יש קייום לדברי הרב הנ"ל בהוראתו מטעמא אחרינא והיא דהא מצינו שהרב הגדול הרשב"ש ז"ל פסק למעשה שבא לפניו במי שהתפלל בשבת או ביום טוב תפלת השחר וטעה והתפלל ת"מו ושאלו לו מה דינו והשיב הרב הנ"ל והאריך בצדדים ובצידי צדדים ובסוף דבריו גמר שאם הקדים תפלת המוסף לתפלת השחר אינו צריך לחזור ולהתפלל מוסף אחרת ע"כ דברי הרשב"ש ואף שהתם היה בדיעבד והכא הקדימה היא לכתחילה דהא כך פוסק הרב מעיל שמואל הנ"ל מ"מ נלמוד ממנה מכ"ש דהא שם שתפלת שחרית היתה בזמנה ואפילו הכי עלתה לו אף שהקדים לה ת"מו' הכא שעבר זמן הראוי לה טעם הוא שיש להקדים המוסף לה שהיא בזמנה וכאן לא יש טעם דתדיר כיון שהב' תפלות אינן שוות בזמן דהאי היא בזמנה והאי חוץ לזמנה הילכך הלימוד מדברי הרשב"ש לדברי הרב מעיל שמואל נ"ל שהוא נכון:
עוד יש לקיים פסק הרשב"ש הנ"ל מלשון הר"ן בפ' ב' דמגילה על דברו המשנה שאמר דקרבן המוספין ותפלת המוספין כשרים כל היום כתב הוא ז"ל דאם הקידמו קרבן מוסף לקרבן תמיד של שחר או אם איחרוהו לתמיד של בן הערבים כשרים עכ"ד:
אך קשה לי על סוף האי מילתיה דהר"ן ז"ל דהא הם נגד פירוש הגמרה על מה שכתוב בתורה והקטיר עליה חלבי השלמים דמכאן למדו שעליה השלם כל קרבנות כולם וא"כ איך יש מציאות לקרב קרבן מוסף אחר תמיד של בין הערבים כמו שכתב הר"ן:
אברא שבפ' התכלת ד' מ"ט על המשנה דהתמידין אין מעכבין את המוספין ולא המוספין מעכבין את התמידין וכו' יש שם בעיא בגמרה בעא מיניה ר' חייא בר אבין מרב חסדא צבור שאין להם תמידין ומוספין אי זה מהן קודם ושואל התלמוד ה"ד אילימא תמידין דיומיה ומוספין דיומיה פשיטא תמידין עדיפי וכו' אלא וכו' או דלמא וכו' א"ל תניתוה התמידין אין מעכבין וכו' היכי דמי אי לימא דאית ליה ולקדם [ופ' רש"י אילימא דאית ליה. תמידין ומוספין: ולקדם קאמר דאין מעכבין זה את זה דאי בעי תמידין קריב ברישא ואי בעי מוספין קריב ברישא:] ופריך בגמרא והתניא [ופירוש שאין לומר כן] מנין שלא יהיה דבר קודם לתלמיד של שחר ת"ל וערך עליה העולה ואמר רבא העולה עולה ראשונה [פ' שתהא ראשונה לכל הקרבנות] אלא פשיטא דלית ליה [פ' אלא או לתלמידין או למוספין] ואי דיומיה אמאי תדיר ומקודש תדיר עדיף אלא לאו דלמחר וקתני אין מעכבין זה את זה אלמא כי הדדי נינהו אמר ליה אביי לעולם דאית להו ולקדם ודקא קשיא לך שלא יהיה דבר קודם מצוה בעלמא הוא ת"ש וכו' עכ"ד:
והנה מן השנוי שם אחר כך בתלמוד דבר הנראה לכל מעיין הוא שקמ' הלכה כאביי: ויש חכמים שלמדו מכאן דה"ה לעליה השלם שדרשו שלא להקריב קרבן אחר תמיד של בין הערבים לפי שעליה השלם וכו' ג"כ אינו לעכוב כ"א למצוה ונראה דכך היא סברת הר"ן ז"ל לפסוק כמותם:
אבל עדיין יש לנו לחקור אם יש לעשות הלימוד הנ"ל או לא ובאתי לזאת החקיר' לפי שמצאתי כתוב בתוספות בפ' ד' דר"ה ד' ל' ע"ב במסכת ביצה דף ד' קושיא כזאת על לשון המשנ' פעם אחת נשתהו העדים מלבא ונתקלקלו הלוים בשיר התקינו וכו' ואומרים שם בעלי התוספות ונתקלקלו הלוים בשיר בתמיד של בין הערבים כדמפרש בגמרא אבל בתמיד של שחר לא תיקנו שיר של יום טוב כדפירש בקונטרי' וכו' ומקשה שם התוספו' וא"ת ואמאי לא חשיב קלקול של מוסף שלא הקריבו מוסף של ר"ח שאחר התמיד אין יכולין להקריבו כדדרשינן עליה השלם בפ' תמיד נשחט וכו' וכו' אח"כ תרצו שזו אינה קושיא דמיהו אפשר לומר כשלא באו לפיכך לא היה להם קלקול אלא בשיר עוד אמרו לתרץ הנ"ל דיש לומר דאחר התמיד יכול להקריב מוסף של ר"ח משום דאתי עשה דרבים ודחי עשה דהשלמה וכדאמרינן בפ' השולח ד' ל"ח גבי שיחרר עבדו והשלימו לעשר' מצוה דרבים שאני וגבי עשה דהשלמה אמרינן נמי בפ' תמיד נשחט שנדחה מקמי עשה דפסח שיש בו כרת ובפ' שלוח הקן נמי אמרינן דעשה דמצורע דוחה עשה דשילוח משום שלום בין איש לאשתו ע"כ הצריך לן:
ראה דאם היה מוסכם ללמוד מן עליה העולה לעליה השלם לומר שאף היא למצוה ולא לעכב א"כ למה מעיקרא באו בעלי התוספות לקושיא הנ"ל: ואם נעלמה כעת מעיניהם הלימוד הנ"ל הנה אחר שחקרו להביא תירוץ הקושיא ממקומות אחרים למה לא תפשו בשתי ידים הסוגיא הנ"ל ללמוד שגם בעליה השלם הוא למצוה ולא לעכב ומצינו שאפילו זכירה בעלמא לא עשו ממנה וזאת היא סיבה הגורמת לחקירתי הנ"ל וגם מכאן נ"ל פשוט שהסברא של הרבנים הנ"ל בלמוד הנ"ל אינה מוסכמת דדוקא האי קדימה שהיא למצוה ולא לעכב לא נאמרה אלא במה שכתובה בתלמוד לענין עולת תמיד של שחר ולפיכך לא הביאו בעלי התוספות משם ראיה אלא מן אותן מקומות הנ"ל דהן דומים קצת לנדון שלהם דהא כשם ששם מצוה דרבים שאני כך הכא בהקרבת מוסף אחר תמיד הערב כיון דהיא עשה דרבים ולא היה אפשר בלאו הכי נאמר אתי עשה דרבים ודוחה עשה דאשלמה ונ"מ א"כ דהראיה לסוף דברי הר"ן הנ"ל יוצא ג"כ מן דברי בעלי התוספות הנ"ל:
נמצינו למדים דכיון שקרבן מוסף יש להקדימו ואפילו לכתחילה לתמיד של שחר כפי הגמרה הנ"ל א"כ סברה שיכליית היא לומר שכשעבר זמן תפלת שחרית האמיתית וזמן מוסף הוא לפנינו שנאמר ג"כ שיתפלל מוסף תחילה ואח"כ העבודה של שחרית ואף שמצוא ימצא מי שיהיה חולק על זאת ודאי שאין לו לחלוק מיהא שיתפלל אותה תפילת השחר בהיות שלא בזמנה כעין מוסף אשר לפניו בדבר שנוסח שניהם שוות ואע"פ שאם היתה מתפלל אותה בזמנה נוסח אחרת היה לה וכנ"ד:
זאת תורת נ"ד מכל הנ"ל שצריך להתפלל העבודה שלו המאוחרת בהפסקת הגשם בה אם קהילתו נוהג מנהג האשכנזים ואם הוא מן הנוהגים מנהג שלנו צריך לפסוק מהזכרת מוריד הגשם בה ולהזכיר במקומו מוריד הטל ונפשי גוזרת שאם יארע כזאת ביום אחרון של חג גם כך הוא דינו שהמתפלל תפלת שחרית מאוחרת בעת צאת בני ישראל מבית תפילתם יתפלל בה משיב הרוח ומוריד הגשם ומפסיק הזכרת הטל ואין צריך לומר שבין כאן בנ"ד בין אם יארע כנ"ד ביום שמיני עצרת שיתפלל תפלת המוסף בחדוש הראוי בה וכמו שהתפללו הצבור או הש"ץ לפי מנהג הרב רבי משה אסרלש ז"ל דהא דברי הרב מגן שכתב על אליבא דבעל המפה קיימו וקיבלו היהודים ואין לשנות: ולא הארכתי עוד לפי שהדבר ברור כשמש אור זרחה להלכה וגם למעשה בהסכמת הרב המורה יחיה דשן ורענן הוא ובניו בקרב ישראל: ולי אני עבדו המקום ב"ה יצליח לי מידו הרחבה ויוציאני מן השעבוד הזה לחיים ולשלום ואהיה מן לומדי התורה על מנת שלא לקבל פרס.
נגמר היום ה' לסדר שלח לך
שנת הוא ה' אלהינו רב להושיע וגו' לפ"ק:
כה דברי הקטן יוסף ן' מורי ורבי משה אלואריש זצ"ל:
בבית ובדפוס יתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון די נייאי גאס