שאלה ראובן הוצרך להרחיק נדוד לארץ רחוקה ומצא מקום בעגלה המושכת וישב בה ובהיותם רחוק מן העיר נמצא שהיו מושכים העגלה כלאים ומספקא לן השתא אם יש איסור בדבר זה או לא מי אמרינן דיש להחמיר משום דקי"ל דאסור לישב בעגלה אע"פי שלא הנהיג מפני שישיבתו גורמת להם שימשכו העגלה הכא נמי כיון שהיה יושב ראובן הנ"ל בעגלה בזמן שהיה לפניו כלאים עבר על איסור זה אע"פי שלא הנהיג בעצמו או דילמא שאני הכא דהוי אונס גמור דהא כשנכנס בעגלה לא היה לפניו כלאים ואת"ל דמ"מ עבר על איסור זה משו' דהוה ליה לאסיק אדעתיה דמחליפין הבהמות בשביל טורח הדרך יש לדחות דמה בכך כיון דעל כל פנים אין ישיבתו גורמת ההנהגה דמושכין אותה תדיר ומנהיגין אותה בין שיבואו אחרים לישב בתוכה או לא והשתא מיבעיא לן אם יש איסור בדבר או לא יורנו המורה הדין לאמתו ומהת"מש:
תשובה תנן בפרק ח' דכלאים המנהיג סופג את הארבעים והיושב בקרון סופג את הארבעים רבי מאיר פוטר וכו' וכדברי המשנה הזאת פסקו כל הפוסקים:
הרמ"בם בפרק ט' דכלאים הלכה ט' ז"ל עגלה שהיו מושכין אותה כלאים אסור לישב בה אף על פי שלא הנהיג מפני שישיבתו גורמת להם שימשכו העגלה ע"כ וכן פסק הרי"ף הביא דבריו הרא"ש וזה לשונו אף על גב דבריש מציעא שמואל מפיך ותני וחכמים פוטרין היושב בקרון וכן פסק ר"י נראה לרי"ף כיון דפריך ליה טובא שם בגמרא ומשני בשינוייא דחיקא לא מפכין מתניתין והיושב בקרון לוקה עכ"ל וכתב הטור שכן היא מסקנת אביו הרא"ש ז"ל:
והרב בית יוסף סימן רצ"ז בשולחנו הטהור סעיף י"ב וז"ל עגלה שהיו מושכין אותה כלאים אסור לישב בה וכו' כלשון הרמ"בם:
ולכאורה היינו יכולים לומר כפי מסקנת כל אלו הפוסקים שבנדון דידן בראובן שהוצרך ללכת בדרך רחוקה ובאמצע הדרך מושכים העגלה בכלאים שיהיה אסור להחזיק בדרכו הואיל שמושכין כלאים. אבל אחר העיון ההשקפה בדברי הפוסקים ובדברי השאלה נוכל לומר שיש חילוק מנושא שאלתינו לעיקר הדין של הפוסקים ז"ל והחילוק הא' שבנדון דידן ליכא הני טעמי לאיסורא שכתבו הפוסקים בדין משנתנו שהרי כתב הרמ"בם הלכתא בטעמא אסור לישב בה מפני שישיבתו גורמת להם שימשכו העגלה ובנ"ד בדוק ומנוסה לכל העולם שישיבתו לא מעלה ולא מוריד שהרי הם מוכרחים לנסוע אפילו ריקנית כמו שיש בינינו גם כן לענין לנסוע הספינות ממקום למקום שנוסעים אפילו ריקניות דעכשיו ישיבתו אינה גורמת להם שימשכו העגלה והיה נראה לי ברור דראובן הנ"ל ילך לדרכו הואיל דליכא האי טעמא לאיסורא:
השני שבנדון דידן הוי אנוס גמור וכמו שכתב ה"ה וז"ל או דילמא שאני הכא דהוי אונס גמור שהרי כשנכנס בעגלה לא היה לפניו כלאים דלפי עניות דעתי ר"ל שהוא אנוס בדרכו שהרי אם יניח ללכת העגלה ישאר שם לבדו למקרה הזמן גם שיבואו גנבים וליסטים מזויינים שהם נמצאים תדיר בדרכים ויבוא לידי סכנה שכל הדרכים בחזקת סכנה הם ויהרגו אותו וקיימא לן חמירא סכנתא מאיסורא:
ועוד בה שלישיה דבנדון דידן כשנכנס בעגלה לא היה לפניו כלאים אבל דין משנתנו בשעה שנכנ' בעגלה כבר היה לפניו כלאים וישב באיסור שהיה לו להניחה כשראה כלאים לפניו וליקח דרכו באופן אחר שהרי עדיין הוא בישוב אבל בנדון דידן ליכא איסורא שהרי בהיתר נכנס בעגלה שצא היה לפניו כלאים עד אמצע הדרך ואם יבא ויניחנה ללכת ישאר שם בסכנה גדולה:
וזה היה נראה לע"ד שהוא מדוייק בדברי הרמב"ם שכתב עגלה שהיו מושכים אותה כלאים אסור לישב בה ולא כתב אסור לישב בעגלה שמושכים אותה כלאים דהוה משמע בכל ענין שיהיה אסור הואיל שמושכים אותה כלאים ומדויק בלשונו לכתוב כן שמע מינה דוקא שהיו מושכים אותה כלאים קודם שנכנס בה אסור לישב בה אבל אם בשעה שנכנס בעגלה לא היה לפניו כלאים שנכנס בהיתרא כמו בנדון דידן ליכא איסורא ואי לא מסתפינא הוה אמינא דאפילו הרמב"ם מודה מטעמי דכתיבנא:
ובחפשי אמתחות הפוסקים מצאתי להרב בעל חות יאיר שעשה מעשה בעצמו שהוצרך ללכת ממקום למקום ללכת לעירו ובאמצע הדרך היה מוכרח בעל העגלה לשים שור גדול כדי לסייע הסוסים לנסוע העגלה לעלות הר גדול שהיה באמצע הדרך ומפני הסכנה הלך עמו על אפו ועל חמתו אף על פי שהוא סובר שאסור משום מראית העין וזה לשונו שאלה ק"ן ודבר זה בא לידי כאשר חזרתי לברי מבית חמי מק"ק בולדא לביתי בק"ק ווירמישא בחורף שנת ת"ך בעגלה ההולכת ריקנית בלאו הכי משם לק"ק וראנקפורט ובהיות נוטה דרך הר פאגלשבארג והיו ימי גשמים לא היה אפשר לו לעלות הרים עם שני סוסים השפלים ולקח מכפר אחד שור גדול לסיוע למשוך ובהיותי לבדי נער ורך ואין איש אתי ואף כי התחננתי מאד לפניו לא שמע בקולי כי אמר שא א לו לעלות ההר בלתי סיוע השור וגם בכחי לא היה לי לילך ונשארתי יושב על אפי ועל חמתי כי היה כמעט סכנת נפשות ולולי זה היה נראה לי איסור על כל פנים מפני מראית העין אף שהוא בשדה איכא למיחש לארחא ופרחא הפוגעים בו בדרך ובפרט בפגעו בכפרים דשכיחי שם בני ישראל או דיירי שם עכ"ל לענייננו:
הא קמן מעשה רב שעשה מעשה הוא בעצמו כנדון שלנו מפני טעם שהולכת ריקנית דליכא למימר מפני שישיבתו גורמת שימשכו העגלה וגם מפני הסכנה אם כן נ"ל בנושא שאלתינו דאיכא כל הני טעמי ודאי יכול ראובן הנ"ל לילך לדרכו בלי שום פיקפוק דאיסור כלאים דהרי לפי דעתו ז"ל ליכא בנדון דידן אלא איסור מראית העין:
ויש להביא עוד ראייה גדולה מזאת ממה שכתב הטור י"ד סימן ש"א וזה לשונו מותר ללבוש בגד כלאים כדי לברוח מן המכס כל היכא דהמוכס עביד מדעתיה עכ"ל דהשתא אם מפני להציל ממון מותר ללבוש כלאים דהוא איסור תורה כל שכן בנדון דידן שיש סכנת נפשות ואינו אלא משום מראית העין דמותר לילך בעגלה שמושכין אותה כלאים בלי שום פיקפוק לפי דעתו ז"ל:
ואכתי פש גבן לתרץ מה שהקשה ה"ה וז"ל אם תמצי לומר שעבר על איסור זה דהוה ליה למיסק אדעתיה שיחליפו הבהמות מפני טורח הדרך וכו' דלפי עניות דעתי לא יש קושיא חדא דבנדון דידן ליכא איסור כלאים מן התורה אלא משום מראית העין כמו שכתבתי לעיל לדעת הרב בעל חות יאיר ואם כן ליכא למימר שעבר על איסור זה ואת ל דהוי אסור מן התורה אכתי איכא למימר כיון דלא סגי בלאו הכי הוי כמו לבישת הכלאים לברוח מן המכס דשרי:
ועוד איכא למימר דלא עלה על דעתו כיון שבשעה שנכנס בעגלה לא היו לפניו כלאים ומה שיעשו אחר כך באמצע הדרך אנוס הוא שאין בידו מה לעשות אלא לישאר שם בפרשת דרכים בסכנ' נפשות ועוד שישיבתו לא מעלה ולא מוריד דבכל עניין שיהיה בעל העגלה חיוב לנסוע ואינו הולך בשבילו כמו שכתב ה"ה ואם כן ליכא למימר שעבר על איסור זה כיון שאינו עושה כלום שהוא אינו מנהיג ואינה הולכת בשבילו שישיבתו אינה גורמת שימשכו כלאים אם כן נראה לי ברור דליכא שום איסורא:
ומעתה הדרן לשמעתין שראובן שהוצרך להרחיק נדוד לארץ רחוקה ומצא מקום בעגלה המושכ' וישב בה ובהיותם רחוק מן העיר נמצא שהיו מושכין העגלה כלאים ונסתפק ה"ה אם יש איסור בדבר או לא דנראה לע"ד שלא יש איסור בדבר מכל הני טעמי דכתיבנא אם מפני שישיבתו אינה גורמת שימשכו העגלה מפני דמושכין אותה תדיר וחייבת לנסוע אפילו ריקנית גם מטעם שהוא אנוס ומוכרח לילך מפני הסכנה אם ישאר שמה שאפילו את"ל דאיכא איסורא חמירא סכנתא מאיסורא ועוד שבשעה שנכנס בעגלה לא היה לפניו כלאים ובהיתר נכנס:
הנראה לפע"ד כתבתי להלכה ולא למעשה עד שיסכים עמי היושב על כסא ההוראה הלא הוא מורינו ורבינו כסאו יהי נכון לעולמי עד אכי"ר:
נכתב ונגמר יום כ"ו לחדש חשון בסדר ובשנת וימצא בשנה ההוא מאה שערים ויברכהו ה' ליצירה:
כ"ד הצעיר אברהם פירננדיס ס"ט: