שאלה מג ראובן היה לפני ביתו וחלונותיו גן עדן מכל מיני ציצים ופרחים נחמד למראה עינים ולא מבעלי ריח טוב ופעם אחת בחולו של מועד בהיות כי עצר השמים מגשם ימים מספר ודאג לבל ייבש ויכמוש תפארתם רצה להשקותם ובהיות דליו מלא בכפו נסתפק אם היה איסור בדבר בהיות שאין לו בהם הנאת גופו כי אם ראות עיניו או דילמא שנדמה אותו לתוקני הסוס ותכשיטיו שהוא מותר אע"ג שהוא לטיול בעלמא ובין כך משך ידו ממנו והיניח כלי ההשקאה לארץ עד יתברר הדבר ובא לבית מדרשו של שם לשאול פי החכם הנעלה צנתר הזהב פלפלא חריפא דורש טוב לעמו שלחן טהור החתן הנעים יחיה דגן ויפרח כגפן  מן רבקה מ"בת שנים רבות דשנים ורעננים כה"ר יעקב די שלמה די מיזה יצ"ו שיבא דברו הטוב ותשובתו הרמת"ה ומהתמ"ש:
תשובה בטרם תחיל קן קלמוסא והיד כותבת יודע אני בעצמי שאין אני כדאי והגון לעלות אל מעלה רמה להשיב דבר יקר בזאת שאלה ובעיא מיוסדת על כן החכמה והמדע ששאל אהובי ורעי החכם ונבון הרב המובהק פטיש החזק עמוד הימני אחד מדייני קהלתנו כהר"ר משה נר"ו בכהר"ר החכם השלם הדיין המצויין החסיד ועניו הישיש הנכבד הגביר הנעלה מורי ורבי יהודה פיזא נ"ע פיהו ידבר חכמות סיני ועוקר הרים נחית לעומקא דדינא מתוק ומסיק שמעתתא אליבא דהלכתא מתרץ תירוצא מתיקא כדובשא תאיר ותזהיר כאור חמה וככוכבי מעלה אמן ואף על פי שהוא ידוע ומפורסם שלהורות כדת וכהלכה ולהשיב תשובה נכונה צריך דעתא צלולא כיומא דאסתנא מה שאין כן בעת טרדא אף על פי שהוא טרדא של שמחה עם כל זה חייב אני לחוות דעתי ולהגיד סברתי על השאלה אשר שאל החכם השואל ולא אוכל להשיב את פניו ריקם ולשלח אותו בלתי משובה ולכן מוכרח אני לבטל רצוני מפני רצונו הטוב ולעבור על דעתי מפני דעתו הרחב' ואחפש ואבקש בגמרא ובדברי הפוסקים שמהם תצא תורה למצוא נחת רוח לנפשנו ולראות אם נוכל ללמוד מהם דבר הדומה לענינינו כדי להוציא הדין לאמתו וקודם החלי אשאל מאל עליון יפתח רוחי ושכלי להשיב לשואלי:
טרם אתחיל לדבר וקודם כל דברי צריכין אנו לדקדק בשאלה ולחקור ולתור מה היה כונת החכם השואל בשאלתו אם מותר לראובן להשקות ציציו ופרחיו בחולו של מועד דאם הוא אדם הרגיל למכור ציצים ופרחים ועושה סחורה בהם להרויח ולהשתכר באופן שאם לא ישקה אותם במועד יכמשו ויואבדו נראה דבר פשוט שמותר להשקותם כמו שידוע לכל בעלי ההוראה שכל דבר האבד התירו חכמים בחולו של מועד ולכן מוכרחים אנו לומר שהשאלה אינו אלא באדם שאינו רגיל למכור ציצים ופרחי' ואינו עושה סחורה בהם אם מותר, להשקותם במועד או לאו הוכחה לדברינו שכן כתוב בשאלה שהפרחים הללו אינם אלא למראה עינים להתענג ולהשתעשע במראיתם דנראה דבאדם שאינו עושה סחורה בהם עסיקינן ואף על פי שהחכם השואל לכאורה היה רוצה לדמות אותו לתיקוני הסוס ותכשיטיו שהוא מותר אף על גב שהוא לטיול בעלמא נראה לחלק דהתם שאני דמשום צער בעלי חיים אפשר דהתירו חכמים ולא גזרו איסור בדבר אבל בנדון דידן דאין שייך זה הטעם מצינו למימר דאסור ולכן קודם שאגזור אומר וטרם שאפסוק הדין לתרץ הבעיא ולהשיב השאלה אעיין בגמרא ואחפש באמתחות הפוסקים עד היכן שידי יד כהה מגעת:
גרסינן במועד קטן פרק ראשון דף ד' עמוד א' תנו רבנן מדלין לירקות כדי לאוכלן ואם בשביל לייפותן אסור רבינא ורבה תוספא' הוו קא אזל' באורחא חזו לההוא גברא דהוה דלי דוולא בחולא דמועדא אמר ליה רבה תוספאה לרבינא ליתי מר לשמתיה אמר ליה והתניא מדלין לירקות כדי לאוכלן אמר ליה מי סברת מאי מדלין מדלין מיא מאי מדלין מדלין שלופי כדתנן המידל בגפני' כשם שהוא מידל בשלו כך הוא מידל בשל עניים דברי ר' יהודה ר' מאיר אומר בשלו רשאי ואינו רשאי בשל עניי' אמר ליה והתניא מדלין מים לירקות כדי לאוכלן אמר ליה אי תניא תניא עד כאן לשון הגמרא:
ופירש רש"י ז"ל מדלין לירקות כדי לאוכלן בחולו של מועד ואם בשביל לייפותן, שיגדלו הירקות אסור דהרווחא היא: דהוה דלי דוולא. דולה דליות מום לירקות וחכמים לא התירו כי אם לבית השלחין בלבד: שלופי. כשהירקות רצופין נוטל מהם מבינתיים לאוכלן מותר לייפותן אסור בשביל לייפותן אותם שנשארים: המידל. תולש בגפנים שישנן ביחד יותר מדאי: בשל עניים בפיאה אינמי עוללות שאין לו כתף ולא נטף: עד כאן לשון פירוש רש"י ז"ל:
מהאי סוגיא גמרינן ושמעינן דאין מותר להדלות מים לירקות אלא כשהוא לאוכלן במועד אבל כשהוא דולה לייפותן ולהשביחן אסור ולא תימא דאין הכי נמי כפי האי סוגיא אסור להדלות מים לירקות ולזרעי' במועד כשהוא לייפותן ולהשביחן אבל אפשר דלית הלכתא כהאי סוגיא זה אינו דכל הפוסקים ועמודי ההוראה פסקו כהאי סוגיא וסברו כוותיה והראשון שבקדושה הנשר הגדול רבינו אלפסי ז"ל שכן כתב בהלכותיו תנו רבנן מדלין מים לירקות כדי לאוכלן ואם בשביל לייפותן אסור עד כאן לשון הרי"ף ז"ל:
ופירש עליו רבינו נסים ז"ל תנו רבנן וכו' כדי לאוכלן פירוש כדי שיהיו רכים וטובים ונוחים להתבשל לפי שדעתו לאוכלן למחר: לייפותן כדי שיגדלו וירבו שיהיו ראויין לאכול לאחר המועד: אסור דלהרוחה קעביד ואפילו הוה ביה פסידא פורתא לא חייש לה הילכך אסרינן משום טירחא וכן דעת הראב"ד ז"ל וכו' עד כאן לשון פירושו ז"ל לענינינו:
והרמב"ם נמי סבר כמו שאמרנו והלך אחר שיטת רבו הרי"ף ז"ל שכן כתב בפרק שמיני הלכות יום טוב הלכה ב' ומותר לדלות מים להשקות הירקות כדי לאוכלן במועד ואם בשביל לייפותן אסור עד כאן לשון הרמב"ם ז"ל:
וכתב עליו הרב המגיד משנה זה לשונו מותר לדלות וכו' מסקנא דגמרא שם ובהלכות ומדלין מים לירקות כדי לאכלן ואם בשביל לייפותן אסור והטעם שכל שהוא בריך לצורך המועד אפילו טורח גדול מתירין בו אבל אם אינו לצורך המועד אין מתירין להן הדלאה שהיא מורא גדול ואפילו דבר האבד כנזכר ראש פ"ז ובברייתא לאו דוקא כדי לייפותן אסור אבל אם היו נפסדין מותר בהדלאה אלא כל שאינו כדי לאכלן הרי הוא כבית השלחין שאין מתירין בו טורח יתר כ"כ ל וברור הוא בדברי רבינו עד כאן לשון הרב המגיד משנה ז"ל:
הרא"ש נמי פסק כמו שכתבנו עיין בפסקיו שהביא דברי הגמרא סתם בלא שום חלוק אלמא דסבר דהכי הלכתא ונמשך אחריו בנו רבינו יעקב בעל הטורים והלך בשיטתו ופסק כמותו שכן כתב באורח חיים סימן תקל"ז ירקות שרוצה לאוכלן במועד יכול לדלות מים להשקותן כדי שיגדלו ויהיו ראויין למועד אבל אם אינו רוצה לאוכלן ועושה כדי להשביחן אסור עד כאן לשון רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל וכתב עליו הרב בית יוסף ז"ל ירקות שרוצה לאוכלן במועד יכול להשקותן במועד וכו' ברייתא שם מדלין מים לירקות ואם בשביל לייפותן אסור עד כאן לשונו לענינינו והוא עצמו פסק כמו שאמרנו בשלחנו הטהור עיין בסימן הנזכר סעיף ד' ותמצא נחת רוח לנפשך:
הלוא עינינו רואות שכל הני אשלי רברבי  וגאוני עולם כלם סוברים ומתנבאים  פה אחד בלי חלוק ופלוגתא דאינו מותר להדלות מים לירקות ולזרעים להשקותן בחולו של מועד אלא כשהוא לאוכלן אבל אם הוא לייפותן ולהשביחן אסור ולא מצינו מי שמתיר וכיון שכן הכי קיימא לן והכי נקיטינן ולית דין צריך בשש:
ועתה אבוא להשיב את שאלתנו ולתרץ את תשובתינו ואען ואומר נשמעינה מן כל הדא דכתיבנא דאין מותר לראובן להדלות מים ולהשקות ציציו ופרחיו בחול המועד דאם הירקות והזרעים קיימא לן דאסור להשקותם כשהוא לייפותן ולהשביחן כמו שכבר כתבנו ואמרנו שכן הוא דעת רבוותא ועמודי ההוראה ואף על פי שאין ראוין עכשיו ראויין הן לאחר זמן כל שכן וקל וחומר בנדון דידן דאין ראויין לאכול לא עכשיו ולא לאחר זמן דאסור דאפי' הנאת גופו אין לו בהם דאינם לא למראה עיניו ואפילו ריח אין בהן כמו שכתוב בשאלה ולא מבעלי ריח טוב ולכן נראה לעניות דעתי ולקוצר שכלי דפשיטא דאליבא דכולי עלמא לא יכילנא להתיר ופסקינן לאיסורא בלי פיקפוק ובלי גמגום כפי מה דכתיבנא:
אבל אכתי איכא למידק ולהקשות דאין הכי נמי דקושטא היא דאמור רבנן דאין מותר להדלות ולהשקות הירקות בחולו של מועד כשהוא לייפותן ולהשביחן אבל טעמא מאי משום דאיכא למימר דאינם נפסדין לגמרי אבל אם היו נפסדין לגמרי מאן לימא לן דאסרו חכמים ואם כן בנדון דידן שפסקנו לאיסור ואינו יכול ראובן להשקות ציציו ופרחיו במועד באופן שודאי יכמשו ויפסדו לגמרי עדיין איכא למיבעי מנא לן דאסור לזה אתרץ דאפילו הכי לא מצאתי שום צד להתירו דלא שנא אם נפסדין לגמרי לא שנא אם לא נפסדין לגמרי אסור ולא מדעתי אני בודה אותו לא אעידה לי עדים נאמנים שהעידו שכך הוא האמת כמו שכתבנו ועל עדותם ואמונתם ודאי ראוי לסמוך:
העד הראשון הרב המגיד משנה ז"ל שכן כתב בהלכות יום טוב פרק שמיני הלכה ב' וגם הרב בית יוסף הביאו בשמו בטור אורח חיים סימן תקל"ז מותר לדלות וכו' מסקנא דגמרא שם ובהלכות ומדלין מים לירקות כדי לאוכלן ואם בשביל לייפותן אסור והטעם שכל שהוא צריך לצורך המועד אפילו טורח גדול מתירין  בו אבל אם אינו לצורך המועד אין מתירין להן הדלאה שהיא טורח גדול ואפילו דבר האבד כנזכר ראש פ"ז ובברייתא לאו דוקא כדי לייפותן אסור אבל אם היו נפסדין מותר בהדלאה אלא כל שאינו כדי לאוכלן הרי הוא כבית השלחין שאין מתירין בו טורח יתר כ"כ ז"ל וברור הוא בדברי רבינו עד כאן דבריו הרי מפורש דאליבא דרב המגיד אפילו אם נפסדין לגמרי אינו מותר לדלות אם הוא לייפותן ואפילו הם ראויין לאחר המועד אם היה משקה אותם וכל שכן בנדון דידן דאין ראויין לאכול לאחר המועד כיון דלא שייך בו אכילה דאסור:
ואם תאמר עד כאן לא אסר הרב המגיד ז"ל אלא טירחא יתירא דהיינו הדלאה אבל השקאה דאין כל כך טירחא אפשר דמותר ובנדון דידן יכילנא למימר הדלאה הוא דאסור משום דאיכא טירחא יתירא אבל השקאה דליכא טירחא יתירא אמרינן דמותר לזה אביא העד השני שהם רבותינו בעלי התוספות ז"ל שאסרו בפירוש אפילו ליכא טירחא יתירא שכן מצינו שפירשו במועד קטן דף ד' עוד ב' בדיבור המתחיל מדלין זה לשונם מדלין ירקות ממקום עמוק קרי דילוי ואף על גב דאיכא טירחא יתירא בשביל לאכול התירו אבל לייפות אפילו ליכא טירחא לא התירו עד כאן לשונם חזינן מהכא דאפילו היכא דליכא טירחא אוסרים בעלי התוספות ז"ל וכיון שכן בנדון דידן נמי אפילו השקאה דליכא טירחא יתירא נמי אסור והכי נקיטינן ואין שום צד להתירו:
כל זה לא כתבתי אלא להלכה וגם למעשה אם יסכים עמי הרב היושב על כסא ההוראה שיחיה ויאריך על ממשלתו אמן:
תם ונשלם ביום שלישי לחדש טבת יום שנכפל בו כי טוב שנת התקס"ב ליצירה
אלה דברי הצעיר יעקב די שלמה די מיזה
בבית ובדפוס אלמנה ויתמי מהמנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עז זיבנטי הויו פון דיא נייאי גאס