שאלה מח יעקב אחרי שמתה אשתו לאה והניח לו בנים ממנה נשיאת רחל וילדה לו ג"כ בנים ובנות וכשבא עת פקודתו ציוה מחמת מיתה שאשתו רחל הנ"ל תהיה אפוטרופא ושלטאה על כל נכסיו ונל"ע וחל"יש. ואחר עבור איזה חדשים מתה ג"כ רחל אלמנת יעקב הנ"ל ולא נשבעה על כתובתה קודם שמתה וכשבאו אח"כ בני לאה עם בני רחל הנ"ל לחלק נכסי אביהם באו לידי מחלוקת כי בני רחל רוצים לגבות כתובת אמם קודם חלוקת נכסי ירושת אביהם ובני לאה מעכבים בידם באמרם שכיון שרחל מתה ולא נשבעה על כתובתה קודם מותה שאין להם חלק בה ובני רחל טוענים שכיון שאביהם עשאה אפוטרופא ושלטאה על כל נכסיו שכשם שלא היתה חייבת לישבע על האפוטרופוסות כך לא היתה חייבת לישבע על כתובתה ושאת"ל שהיתה חייבת. שהם מוכנים לישבע בעד אמם הנז"ל וכו' זאת ועוד תובעים בני רחל הנז"ל כל אות' תכשיטין ושימושי ערסא אשר הניח אמם והיו מוצנעים תחת ידה באמרם שאמם הנז"ל הכניסה אותם לאביהם בנדונייתה ושכך אמרה להם אמם פעמים הרבה בהיותה בחיים ובני לאה טוענים ואומרים שאם על האפוטרופוסות היתה פטורה לישבע שמ"מ על כתובתה היתה חייבת ושהם אינם יכולין לישבע בעדה שבועת אלמנה דקי"ל שאין אדם מוריש שבועה לבניו. וע"ד תביעת התכשיטין וכו' שלאו כל כמינייהו להאמינם עד שיביאו ראיה לדבריהם וכו'. וכדי להשקיט המריבה והמחלוקת מביניהם באו לבית מדרשו של ש"ם לשאול מה הדין נותן על הדבר הזה כפי תורתינו הקדושה לכן יורנו המורה הדין עם מי ושכמ"ה:
תשובה אני טרם אח"לה לדבר יהיו דברי אלה להתנצלות כי לע"ע אינני יכול להאריך כי קצור קצרה ידי מלהעלות על ספר רק מעט מזער לא כביר מהדברים הנוגעים דוקא לענין דינא לעוצם הטרדות וארפתקי דעדו עלי מבית ומחוץ ומה גם כי זה שנים שכבר עברו חלפו למו שנשאלתי על ענין הדוחה לנ"ד ואז השבתי לשואלי דבר והלכתי ברחב"ה ועמדתי על כל המחלוקות והחילוקים דאיכא בספרי הפוסקים זלה"ה על האי דינא דאלמנה שמתה ולא נשבעה על כתובתה אם יורשיה יורשין אותה או לא כי ראיתי שרבו כמו רבו הדיעות זה אומר בכה וזה אומר בכה אשר על כן דייקתי ופלפלתי על עיקרן ושרשן של דברים ועל כל אותם הדיוקים וסעיפים אשר הובאו על הנדון נשאתי ונתתי בדברי כל הנהו רבוואתא קמאי ובתראי בשקלא וטרייא בדרך ארוכה ורחבה ה"ה בספרתינו קחנו משם ומתוך פסקי חכמי בית מדרשינו ה"י אשר על כן לע"ע אהיה מקצר ועולה ולא אכתוב כי אם דוקא העולה לענין דינא מהרשום בזכרוני על אשר כבר כתבתי ומה גם כי השטה צריכה לכך בהיותי היום טרוד בטרדא של מצוה ובטלטולא דגברא בחד כרעא אארעא ובחד כרעא האמברא נחפז ללכת בעיר המהוללה הא"גה הבירה להכניס בתו אסתר לחופה באיש אמונים רב ברכות הן גביר כה"ר אהרן אפרתי ה"י חד מיחידי ותושבי ק"ק חונן דל יע"א שתהא רעוא לפני המושיב יחידים בייתה לברכם בשובע שמחות ובזש"ק שיפרו וירבו לעבודתו ית' בהון ועושר בביתם אמן כן יעשה ה' נס"ו:
ואבא היום אל העין עין משפ"ט היא קד"ש לדון אעיקרא דדינא ולהשיב לשואלי דכר כפי מה שטלה מצודתי היום וזה החילי בעזרת צורי וגואלי:
הנה לכאורה היה נראה לע"ד להליץ בעד בני לאה הנז"ל ולהפך בזכותם ולדון ולומר שיקחו חלק כחלק עם בני רחל אחיהם. בנכסי ירוש' אביהם ושבני רחל לא יזכו כלל בנכסי כתובת אמם כיון שלא נשבעה שבועת אלמנה על כתובתה בחייה ומהאי טעמא שאין אדם מוריש שבועה לבניו כדאיתא במסכת כתובות בפ' הכותב דף פ"ו ובמסכת גיטין בפ' השולח דף ל"ד ע"א ע"ש כי משם תדון ותראה שאין האלמנה יכול' לגבות כתובת' עיקר ותוספת אלא בשבועה. ואם מתה קודם שנשבעה שאין יורשיה יורשין כתובתה. וכן העלו רוב הפוסקים ז"ל לפסק הלכה ודין זה נלמד בהדיא שם. בגמ' במסכת שבועות בפ' כל הנשבעין דף מ"ז מהאי כללא דכיילי לן רב ושמואל דאין אמ"של שה"ה והוא הטעם באלמנה שלא נשבעה על כתובתה שהרי מת בעלה ואינה יכולה לגבות בלא שבועה ואם מתה קודם שנשבעה הפסידו יורשיה לפי האי כללא דכיילי לן רב ושמואל דאין אמ"של:
וכן כתב הרי"ף ז"ל בריש פ' מי שהיה נשוי. ובסוף פ' הנושא על המשניות הנז"ל ואוקימנא בסוף פ' הנשבעין שיורשיה יורשין כתובתה כשנשבעה ומתה אבל מתה ולא נשבעה אין יורשיה יורשין כתובתה וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפ' י"ו מהלכות אישות הלכה ד' וי"ב והריב"ה ומרן באה"ע סי' צ"ו וז"ל אין האלמנה גובה כתובתה אלא בשבועה לפיכך אם מתה קודם שנשבעה אין יורשיה יורשין כתובתה. שאין אמש"ל דהיינו ממון שאינו יכול לגבותו אלא בשבועה וכמו שכתב הרב המגיד שם שאפילו בנכסי צ"ב ה"ה כן וכמו שכתב הרמב"ם ז"ל. בפ' י"ד מהלכות מלוה ולוה שאפילו לווה הבא ליפרע מן היורשים אינו נפרע אלא בשבועה וכו' ע"כ ע"ש:
והגם שקי"ל דלא ניתנה כתובה לגבות מחיים דחזקה שאין אדם פורע חובו תוך זמנו כדאמרן בפ"ק דב"ב דף ה' ומן הדין היה לנו לגבותה אפילו מיתמי בלא שבועה כשאר בעלי חובות. כדאיפסיקא הלכתא שם. מ"מ כיון שכתובת אשה. אינו אלא כי אם מתנאי ב"ד חיישינן שמא תפסה או התפיסה לה צררי אפילו בתוך זמניה ומשום הכי אין האלמנה גובה כתובתה אלא אם כן נשבעה שלא תפסה ולא התפיסה צררי וכו' וכדכתבו התוספות ז"ל: במסכת גיטין בפ' השולח דף ל"ד בד"ה אין האלמנה נפרעת וכו' וכך נמצא בהרא"ש ז"ל בפ' כל הנשבעין וכו' ע"ש:
והא דאמרינן שאם מתה קודם שנשבעה. שאין יורשיה יורשין כתובתה מטעמא שאין אדם מוריש שבועה לבניו היינו בין עיקר כתובה בין תוספת הנדוניא כמ"ש הרמב"ם ז"ל שם בפ' י"ו מהלכות אישות הלכה י"ב. והריב"ש ז"ל בתשובה סי' תצ"ב וכאשר העלה מוהרש"ך ז"ל בח"א סי' ק"ן והרב בעל בני משה בסי' י"ח הביאם הרב בעל יד אהרן ז"ל בח"ב מאה"ע בסי' צ"ו בהגהת הטור אות ד' יע"וש:
ואפילו למ"ד דתוספת דידן דין נצ"ב יש לו' אם מתה קודם שנשבעה אין יורשיה יורשין אותה כדפסק מוהרשד"ם ז"ל בחלק אה"ע בסי' קי"ו ומוהר"ש ויטל בתשובה כ"י סי' נ"ח והרב בעל בני משה בסי' ח' והרב בעל דבר משה בח"ג סי' י"א ומעלת א"א מ"ו ז"ל. בספרו מים רבים בחלק אה"ע סי' ך' הביאם הרב בעל יד אהרן שם באות י"ט ע"ש:
נמצא שמכל הני טעמי היה לנו לכאורה די והותר כדי להליץ בעד בני לאה הנ"זל דנ"ד ולהפך בזכותם כדי שיחלקו נכסי אביהם חלק כחלק עם בני רחל אחיהם הנז"ל. ושבני רחל הנז' לא יזכו כלל בנכסי כתובת אמם כיון שלא נשבעה על כתובתה קודם מותה ומכח האי כללא דכיילי לן רב ושמואל דאין אמש"ל כדכתיבנא:
ובר מין דין שהרי אנו רואים שכל טעמם וטענתם אשר בני רחל טוענים לזכותם אין בהם ממש ולא שורש ולא ענף בשום א' מהם כדי לסמוך עליהם לזכותם בדינם ולהעמיד דבריהם. כי את כולם ישא רוח ומהבל ימעטו שהרי במה שטוענים דכיון שאביהם עשאה אפוטרופא ושלטאה על כל נכסיו דכי היכי שלא היתה חייבת שבועה על האפוטרופוסות כך לא היתה חייבת שבועה על כתובתה הלא היא בטלה מעצמה דמידי אירייא האי מלתא לחוד והאי מלתא לחוד דנהי שהדין נותן דכשהאיש עושה את חבירו אפוטרופוס על נכסיו וה"ה אם עשה את אשתו אפוטרופא שהם פטורים משבועת האפוטרופוסות כדכתב הרמב"ם ז"ל בפ' י"ח מהלכות נחלות וכדכתב שם ה"ה ז"ל שכן נפסק ההלכה שם בגמ' כאבא שאול וכו' ע"ש: אבל משבועת אלמנה טל כתובתה מי פטרה: ויפה טוענים בני לאה הנז"ל שאם שבועת האפוטרופוסות לא היתה חייבת שמ"מ שבועת אלמנה על כתובתה חייבת וכיון שמתה ולא נשבעה שאינם יורשים כלום מכתובתה וכדכתיבנא:
גם במה שטוענים בני רחל הנז"ל שהם ישבעו שבועת אמם דהיינו שלא תפסה ושלא גנבה ושלא כיחשה ושלא מחלה ושלא גבתה מכתובתה כלום וגם שלא התפיסה לה אביהם מידי וכו':
גם זו בורכא היא דמי שמע כזאת ומי ראה כאלה שהיורשים ישבעו שבועה כזאת. דשבועת היורשים אינו אלא כי אם שלא פקדנו אבא וכו' כדאיתא במתניתין וכו' דהיכי מצו הם לישבע שלא התפיסה לה אביהם ושלא תפסה וכו' מה שלא ראו ולא ידעו באופן שמצד הטענות הללו שטוענים בני רחל הנז"ל לזכותם אינם מועילים להם כלל להעלות ארוכה לחסרונם ולתבועתם כדי לזכות בנכסי כתובת אמם. ואדרבא מטונם וטענתם הנז"ל היה לנו מקום. לזכות לאחיהם בני לאה ולהחזיק בטענתם שטוענים שכיון שרחל לא נשבעה על כתובתה שאין לבני רחל שום תביעה עליה כדקי"ל שאין אמש"ל וכדכתיבנא:
ובר מן דין שמשנה ערוכה היא שמן היתומים לא יפרעו אלא בשבועה. וכיון שלא נשבעה בחייה הם אינם יכולין לישבע בעדה. כדאמרן שאין אדם מוריש שבועה לבניו וכדכתיבנא:
כל זה ראיתי ונתון לבי להליץ לכאור' בעד בני לאה הנז"ל ולהפך בזכותם ולהקים טענתם כפי מה שהעלו הפוסקים הנז"ל ולסתור ולנתוץ טענות בני רחל הנז"ל כיון שאין להם סמוכות ולחייבם לחלה חלק כחלק בנכסי ירושת אביהם עם אחיהם בני לאה מכח כל הטעמים הנז"ל כדכתיבנא:
אבל אחרי התיישבי על הדבר ואחר העיון כדקא חזי ראיתי למצא לבני רחל הנז"ל זכות ממקום אחר ושעדין יש להם הצלה ותקנה לזכותם מכח טעמי אחריני כדי שיוכלו להחזיק ולזכות בנכסי כתובת אמם וכדבעינן להוכיח:
והנה כיון שמצינו יעקב אביהם עשאה לרחל אמם אפוטרופא ושלטאה על כל נכסיו קודם מותו הסברה נותנת דלא חיישינן שמא הוא התפיסה צררי כדי לחייבה שבועת אלמנה דכיון שהוא האמינת' על כל נכסיו ועשאה אפוטרופ' ושלעאה עליהם דממילא היא פטורה על השבועה של האפוטרופוסות וג"כ ליכא לחוששה שמא תפסה היא צררי מהטעם עצמה הנז"ל על כן אמדינן דעתיה. של בעלה יעקב הנז"ל שכונתו היתה לפוטרה ג"כ משבועת כתובתה ושמחל לה השבועה הנז"ל כדי שלא תתבזה אלמנתו לבא לפני הב"ד לשבוע שבועת אלמנה וכיון שהיא עצמה היתה פטורה מן השבועה יורשיה יורשין כתובתה ותו לא שייך למימר כאן אין אמש"ל:
והאי נדון דמיא להא שכתב לה בעלה נאמנות בשטר כתובתה שאינה חייבת שבועה ויורשיה יורשין כתובתה אי נמי דמיא לההיא דפטר לה בטלה מן השבועה קודם מותו שנוטלת כתובתה בלא שבועה ויורשיה יורשין כתובתה וכדכתב הרשב"א ז"ל בתשובה סי' אלף כ"ט ע"ש וג"כ הר"ן ז"ל כתב בפ' הכותב שכן דעת הרי"ף והרמב"ם והגאונים והרמ"בן ז"ל ועיין בח"מ בסי' ע"א ס"ק ח"י וכן פסק הרשב"א ז"ל: בתשובה סי' שכ"ח ותצ"ב וכן פסק מורה א' אשר הביא דבריו מוהר"ר צרור ז"ל בס' התש"בץ בח"ד סי' ל"ד והסכים עמו הרב המחבר ז"ל ע"ש וכ"כ מוהר"ר עא"ייש ז"ל בספרו בית יהוד' ח"א בתקנות אר"גיל וכתב שם משם רבו ז"ל וז"ל וטל זה אנו סומכין הלכה למעשה ודלא כמי שטעה בזה להפסיד היורשים מכח שאין אמש"ל עכ"ל ע"ש:
ומעתה תדון ק"ו מעצמך בנ"ד דהשתא ומה אם כשהאמינה בחייו בעלה על כתובתה לחוד או כשפטרה בשעת מותו מן השבועה אמרינן דפטורה ונוטלת כתובתה בלי שבועה וה"ה יורשיה אחרי מותה מכ"ש וק"ו בנ"ד שעשאה אפוטרופא והאמינ' והשליטה בכל נכסיו אף לאחר מותו שכתובתה נכללת בהם שפטרה לה ג"כ משבועת אלמנה. שהרי מצינו שאפילו לסברת הפוסקים דסברי שלגבי יורשים אינו מועיל פיטור ונאמנות שהאמין לה בעלה אפילו כשפטרה בפירוש הוא דוקא לגבי יורשיה. כל זמן שהיא קיימת אבל כשהאלמנה כבר מתה כהא דנ"ד או כשהיא פטורה לישבע מסיבת חד מהני טעמי דכתיבנא בין היא ובין יורשיה נוטלין כתובתה בלי שבועה כדהוכיח הריב"ש ז"ל בסי' קס"ח וק"סט מתשובותיו והביאם הרמ"א ז"ל בסוף סי' צ"ח וכתב עלה שכך נראה לו להורות וכו'. ע"ש ובח"מ סי' ע"א ס"ק ח"י ותמצא כדכתיבנא:
והן כס"ף אשר מצאתי בתוך גינזי מעלת א"א מ"ו זלה"ה סעד וסיוע לדברי מההוא נדון שבא לפניו ה"ה כתוב בספרו מים רבים בחלק אה"ע סי' ך' על אותו בן שנתן לאמו כל נכסיו קודם מותו ואמו נתנה כמה מתנות לזה ולזה אעפ"י שלא נשבעה על כתובתה וכו' והיורשים היו רוצים לבטל המתנות הנז"ל מטעמא שמתה ולא נשבעה על כתובתה וכו' ושם הוכיח מעלת א"א מ"ו הנ"ל זלה"ה דכיון שעיקר שבועת האלמנה היא על התפסת צררי שודאי כשנתן הבן כל נכסיו לאמו מסתמא מחל לה שבועתה ולכן פסק שמתנותיה קיימות והוכיח שעל נדון כזה לא אמרינן דאין אדם מוריש שבועה לבניו עכ"ל ע"ש והביאו הרב בעל יד אהרן ז"ל בח"ב מאה"ע בהגהת באות ט"ו ע"ש:
ומהתם תלמוד לנ"ד להוכיח דכיון שהבעל עשאה אפוטרופא ושלטאה והאמינה על כל נכסיו שבודאי שפטרה ג"כ משבועת אלמנה כשם שממילא היתה פטורה משבועת האפוטרופוסות. שהרי ליכא למיחש. שמא תפסה או התפיסה צררי כדאמרן ומסתמא מחל לה שבועתה וכיון שכן יורשיה יורשים כתובתה ולא שייך כאן האי כללא דאין אמש"ל כדכתיבנא:
עוד מצאתי בתשובות מוהרימ"ט ז"ל בח"א סי' כ"ה ובפמ"א ז"ל בח"ב סי' ס"ו שכתבו שאם נשבע האלמנה שלא התפיסה הבעל צררי שאעפ"י שלא נשבעה שלא תפסה הוא משל בעלה ושלא מחלה ובזבזה ומתה שיורשיה יורשים כתובתה וכו' ע"כ הביאם הרב בעל יד אהרן שם ומהתם תוכל לדון מכ"ש בנ"ד שהשליטה הבעל והאמינה על כל נכסיו דליכא לחוש שמא תפסה כלל ועיקר שיורשיה ירשו את כתובתה וכדכתיבנא:
וגדולה מזאת מצאתי סעד וסיוע לזכות בני רחל הנז'. כדי שיגבו כתובת אמם: קודם חלוקת נכסי ירושת אביה' מכח טעם אחר דאלימא יותר והוא דכיון דיעקב בעלה. עשאה אפוטרופא ושלטאה על כל נכסיו והיא החזיקה בהם נמצא שהנכסים כולם היו בחזקת רחל הנז' ותפוסים בידה וכיון שכן הדין נותן שיורשיה יורשין אותה אעפ"י שלא נשבעה על כתובתה ולא שייך למימר כאן האי כללא דאין אמש"ל דהאי כללא לא אתמר אלא דוקא היכא דהיורש צריך להוציא מיורשי הבעל אבל כשהנכסי' אינם ביד יורשי הבעל אפילו הם ביד שליש או ביד הב"ד כל היכא שיורשי האשה באים להוציא מהם הו"ל כאילו הנכסים הם בחזקת יורשי האשה ואינה צריכה לישבע וכשמתה יורשיה יורשים כתובתה:
ופוק מזה מה שכתב מוהרש"דם ז"ל באה"ע סי' קי"ו בשם הרב בטל תרומת הדשן ז"ל שכתב וז"ל ועל זה ראיתי מ"ש הרב בעל תרומת הדשן בסי' ש"ל אחר שפלפל והרחיב הדיבור בדין כיוצא לנ"ד כתב וז"ל אין היורשים מוחזקים מב' צדדים אלא הממון מונח ביד הב"ד בחזקת שניהם. נראה דזכו יורשי האשה הואיל ואינם צריכים להוציא דבחזקתם נמי מונח. ואע"ג דלאו מוחזקים אינון מ"מ בטעם מועט דחינן להאי כללא דאין אמש"ל כדאמרינן התם הבו דלא לוסיף עלה וכן יש לחלק במ"ש לעיל מתשובת הרא"ש ז"ל דמוהר"ם הקל בכה"ג ומשום דהאי דינא בלאו הכי התפסת צררי לא שכיחא וכו' נקטינן מיהא דבנ"ד כיון דטעמא שאין יורשים גובין הוי מטעמא דאין אמש"ל נאמר דהיינו דוקא היכא שהיורש צריך להוציא מיורשי הבעל אבל כשהנכסים אינם ביד יורשי הבעל שאין יורשי האשה באים להוציא הו"ל כאילו הנכסים הם בחזקת יורשי האשה וכו' עכ"ד ע"ש:
ומעתה תדון מכ"ש וק"ו בנ"ד שהנכסים כולם היו תפוסים ומוחזקים ביד רחל הנז' בחייה והשתא נשארו בחזקת בניה. דליכא מאן דפליג בכה"ג דאע"פי שמתה ולא נשבעה שיורשיה יורשין כתובתה ושלא שייך כאן למימר האי כללא דאין אמש"ל וכדכתיבנא:
וממוצא דבר אתה למד ג"כ על ההיא תביעה שתובעין בני רחל הנז"ל על התכשיטין ושימושי ערסא אשר הני' רחל אמם באמרם שהם עצמם אותם אשר הכניסה לאביהם בנדונייתה ושכך אמרה להם אמם פעמים רבות בהיותה בחייה וכו' שכיון שאנן איירינן שכל הנכסים היו בחזקתה ותפוסים תחת ידה והשתא נשארו בחזקת בניה. ובודאי שאותן תכשיטין ושימושי ערסא נכללו בכלל חוב הנדוניא ושלא נכתבו בפרטות בכתובתה כלי פלוני בסך כך וכך ותכשיט פלוני בסך כך וכך וכמו שהביא מרן ז"ל באה"ע סי' צ"ח וכו' ע"ש:
נלע"ד שאין קפידא בדבר שיקחו אותם בניכוי פרעון נדונייתה כפי מה שהם שוין לעת עתה וכמו שפסק מרן ז"ל שם ובני לאה אינם יכולים לעכב בידם דכיון שהם תחת יורשי האשה. והם בעין אם רצונם לעכב בהם באמרם שלא היו שייכים לה מחמת שלא נכתבו בפרטות בכתובתה כיון שהם הם המוציאי' עליה' להביא ראי' כי כל המוציא מחבירו עליו להביא ראיה ומכ"ש אם נכתבו בפרטות בכתובתה והם בעין דמצו ליקח אותם בשיויים. ושום איניש לא יוכל למחות בידם וכדכתיבנא:
סוף דבר בהא סלקינא ובהא נחתינא שמאחר שיעקב דנ"ד האמינה לאשתו רחל הנ"ל קודם מותו ועשאה אפוטרופא ושלטאה על כל נכסיו והחזיקה בהם בחייה וכולם היו תחת ידה והשתא שמתה נשארו בחזקת יורשיה: שהדין עם בניה לגבות כתובתה קודם חלוקת נכסי ירושת אביהם אעפ"י שלא נשבעה על כתובתה קודם מותה כפי אשר הוכחתי מדברי כל הני רבואתא דכתיבנא. וכמו כן כל אותם התכשיטין ושימושי ערסא שנכללו בכלל חוב הנדונייא הרשות בידם ליקח אותם בשיוויים. כפי אשר הם שוים לעת עתה מכח כל הני טעמי דכתיבנא לעיל:
זהו מה שנלע"ד לדון ולהורות בנדון הלז להלכה ולמעשה אם יסכים על הדבר הרב המורה ויושב על כסא ההוראה נר"ו וה' יצילנו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר: כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה פה בק"ק ת"ת ה"י אשר בעיר המהוללה אמשטרדם יע"א החותם בסדר ובשנת ועבדי כלב עקב היתה רוח אחרת עמו וגו' וזרעו יורישנה לפ"ק:
דוד בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט