שאלה מטמעשה שהיה כך היה הן גביר אחד אותה נפשו לכתוב ספר תורה לקיים מצות עשה כמו שכתוב בתורה ועתה כתוב לכם את דברי השירה הזאת וגו' ופעם אחת כשבא לכתוב את השם שכל מלקדשו ונזכר אחר שכתב את היו"ד ואז קדשו וכתב השלש אותיות האחרות וגמר כל היריעה. וגם בתחילת הכתיבה לא התנה שכל האכזרות שיכתוב יהיו לשם קדושת השם אלא שבכל פעם ופעם שהיה כותב אזכרה מן האזכרות היה מקדשה והשתא לשאו"ל הגיע מה יהיה דינו אם נאמר כיון שלא נתקדש כל השם פסול הוא או דילמא מאחר שנתקדש רובו די דרובו ככולו ושכר יורינו המורה מה יהיה משפטו ומהת"מש:
תשובה גרסינן במסכת גיטין פרק הניזקין (דף נ"ד ע"ב) ההוא דאתא לקמיה דרבי אמי אמר לוה ספר תורה שכתבתי לפלוני אזכרות שלו לא כתבתים לשמן אמר ליה ספר תורת ביד מי אמר ליה ביד לוקח אמר ליה נאמן אתה להפסיד שכרך ואי אתה נאמן להפסיד ספר תורה אמר ליה רבי ירמיה נהי דהפסיד שכר אזכרות שכר דספר תורה כוליה מי הפסיד אמר ליה אין שכל ספר תורה שאין אזכרות שלו כתובות לשמן אינו שוה כלום וליעבר עלייהו קולמוס וליקדשיה כמאן נימא דלא כרבי יהודה דתנן הרי שהיה צריך לכתוב את השם ונתכוון לכתוב יהודה וטעה ולא הטיל בו דלת מעביר עליו קולמוס ומקדשו דברי רב יהודה וחכחמים אומרים אין השם מן המובחר אפילו תימא רבי יהודה עד כאן לא קאמר רבי יהודה אלא בחדה אזכרה אבל דכולי ספר תורה לא משום דמיחזי כמנומר ההוא דאתא לקמיה דרבי אבהו אמר ליה ספר תורה שכתבתי לפלוני גוילין שלו לא עיבדתים לשמן אמר ליה ספר תורה ביד מי אמר ליה ביד לוקח אמר ליה מתוך שאתה נאמן להפסיד שכרך אתה נאמן להפסיד ספר תורה ומאי שנא מדרבי אמי התם איכא למימר טעי בדרבי ירמיה הכא כיון דקא מפסיד כוליה אגריה ואתא ואמר אימור קושטא קאמר: ופירש רש"י ז"ל ואין אתה נאמן וכו' הואיל ואין בידך: וליעבר עלייהו קולמוס לשמן כתב על גבי כתב וליקדשוה: מעביר עליו קולמוס לשמו: כוליה ספר תורה כל אזכרות שבו גוילין קלפים: ומתי שלא מדרבי אמי דאמר ליה אין אתה נאמן להפסיד ספר תורה התם איכא למימר דמשקר ונתכוון להקניטו וסבור שלא יפסיד אלא שכר אזכרות כרבי ירמיה אבל הכא גבי קלפים דיודע הוא שיפסיד כל שכרו ואתי ואמר אימר קושטא קאמר:
ויש לדקדק בהאי מעשה דגוילין לא עיבדתים לשמן למה שאל לו רבי אבהו ספר תורה ביד מי היה לו להשיב מיד מתוך שאתה נאמן להפסיד שכרך נאמן אתה להפסיד ספר תורה כיון דלא נפקא לן מידי בין שהספר ביד הסופר או ביד הלוקח ונראה לתרץ שאם לא היה שואלו ספר תורה ביד מי אלא היה משיבו מיד נאמן אתה להפסיד ספר תורה היינו טועים מתשובתו לומר דטעמא דנאמן להפסיד ספר תורה הוי משום דהיה הספר תורה ביד הלבלר אבל אם היה ביד הלוקח לא יהיה נאמן לפסול הספר תורה לכן שאל לו בתחילה ספר תורה ביד מי ואמר לו ביד לוקח ואז השיב לו אפילו הכי נאמן אתה להפסיד ספר תורה מיגו שנאמן אתה להפסיד שכרך ודבר זה למדנו מדברי הרא"ש ז"ל בפסקיו בפרק הניזקין:
נקטינן מהאי סוגיא דאם היה הספר תורה ביד הסופר היה פסול מאחר שהוא מודה שלא כתב האזכרות לשמן שכל ספר תורה או תפילין או מזוזה שאין אזכרות שלהן כתובות לשמן אינו שוה כלום וכן פסק הרי"ף ז"ל בהלכות ספר תורה שכתב האי עובדא דאתא קמיה דרבי אמי:
ואחריו החזיק הרמב"ם ז"ל בפרק ראשון מהלכות תפילין הלכה ט"ו ז"ל הכותב ספר תורה או תפילין או מזוזה ובשעת כתיבה לא היתה לו כוונה וכתב אזכרה מן האזכרות שבהן שלא לשמן פסולון. לפיכך הכותב את השם אפילו מלך ישראל שואל בשלומו לא ישיבנו היה כותב שנים שלשה שמות הרי זה מפסיק ביניהם ומשיב ע"כ: וכתב הרב בעל כסף משנה ז"ל ז"ל הכותב ספר תורה וכו' בהניזקין אחרי דההוא דאמר ספר תורה שכתבתי אזכרות שבו לא כתבתים לשמן ופסל רבי אמי הספר תורה ומוכח התם דאפילו באזכרה אחת שכתבה שלא לשמה מספיק ע"כ עוד כתב שם וטעם תיבת לפיכך כיון שאם כתב אזכרה אחת שלא לשמה נפסלו אפילו מלך ישראל שואל בשלומו לא ישיבנו כדי שלא יסיח דעתו מהכוונה ויפסל ספר תורה ע"כ:
גם רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל פסק כן בטור יורה דעה סימן רע"ו ז"ל אף על פי שאומר בתחילת כתיבת הספר שכותבו לשם קדושת ספר תורה בכל פעם שכותב שם צריך לחשוב שכותב לשם קדושת השם ואם לא עשה כן פסול וכו' ע"כ. וכן פסק הרב בית יוסף ז"ל בשולחנו הטהור בסימן הנזכר ס"ב:
נמצינו למדין ממה שכתבנו שאפילו באזכרה אחת שנכתבה בלא כוונה לשם קדושת השם הספר תורה פסול במו שכתב הרב בטל כסף משנה ז"ל שכן מוכח מן הסוגיא שקדמנו זכרה וגם מדברי הרב רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל משמע כן שכתב בכל פעם שכותב שם צריך לחשוב שכותב לשם קדושת השם ואם לא עשה כן פסול מדכתב בכל פעם וכו' וחתם דבריו ואם לא עשה כן פסול. משמע בהדיא דמשום פעם אחת שכתב את השם בלא כוונה פסול. וכן פסק הרב בית יוסף ז"ל בשולחנו הטהור שכתב דברי הטור ז"ל ממש מלה במלה ולא מצאנו מי שכתב הפך זה:
ומעתה נבוא לחקור על נושא שאלתינו והוא אם כתב אות אחת מן השם בלא כוונה. אם נאמר כיון שרוב השם נכתב בכוונה די בזה וכשר מאחר שלא נכתב שם שלם בלא כוונה לא מקרי שכתב אזכרה אחת בלא כוונת או דילמא כיון שלא כתב כל השם בכוונה הוי כאילו כתב אזכרה אחת בלא כוונה ופסול:
ובחופשינו באמתחות ספרי הפוסקים זכרונם לברכה מצאנו ראינו שדבר זה מחלוקת בין האחרונים ז"ל כאשר נבאר בג"ה וטרם שנכתוב סברת האחרונים נחקור בדברי הרמב"ם ז"ל לידע מה יהיה דעתו בזה. והנראה לע"ד שנוכל לדקדק מדבריו דפסול אף על פי שלא דבר בעניין זה כלום והוא ממה שכתב בפרק עשירי מהלכות ספר תורה שמנה שם העשרים דברים שבאחד מהן פוסל הספר תורה כתב השמיני שנכתב בלא שחור העומד דמשמע שכל הספר תורה נכתב בלא שחור העומד ואי אפשר לומר כן שקרי בפרק ראשון מהלכות תפילין הלכה ה' כתב ז"ל שאם כתב בספרים או בתפילין או במזוזות אפילו אות אחת בשאר מיני צבעונין או בזהב הרי אלו פסולין ע"כ אם כן מוכרחים אנו לומר שמה שכתב בפרק עשירי שנכתב בלא שחור העומד אפילו אות אחת במשמע אם כן לפי זה נוכל לומר נמי שמה שכתב בהלכה ט"ו מפרק ראשון מהלכות תפילין וכתב אזכרה מן האזכרות שבהן שלא לשמן פסולין משמעו אפילו אות אחת מן האזכרה ומה שלא כתב בפירוש שאפילו כתב אות אחת מן האזכרה דפסול כמו שכתב בהלכה ה' גבי צבעונין הוא משום שהדבר מובן מעצמו ואין צורך לפרשו דלא נקראת אזכרה אלא השם שלם דמקצת אותיות השם לא נקראת אזכרה וכן נוכל לומר בדברי בעל הטורים והרב בית יוסף זכרונם לברכה שכתבו בכל פעם שכותב שם ולא נקרא שם אלא כשהוא שלם לא מקצת זה נראה לנו נאות ומתיישב על הלב:
הרב רבי דוד הכהן ז"ל סובר שאפילו במקצת אות מן השם שלא נכתב לשם קדושת השם פסול כמו שכתב בחדר ראשו מהבית הראשון וז"ל והיכא שנעשה הקוץ ההוא ידי חקיקת תוך דלאו כתיבת היא הרי הקוץ ההוא לא נכתב והתורה אמרה וכתב דמשמע דאפילו קוץ אחד בעי למכתב ואם לא נכתב פסול וכאשר אבאר בעזרת האל וכן נמי במה שהצריכה התורה לכותבם לשמם וכן באותיות השם שצריך לכותבם לשם קדושת השם כל האות בעינן ולא מקצתה ע"כ וכן נראה ג"כ דעת הר"ר מסעוד חי רקח ז"ל שהרי אחר שהביא דברי מהרד"ך ז"ל כתב ופשוט הוא:
גם הרב בעל פרי חדש ז"ל פוסל אפילו במקצת אות שנכתב שלא לשמה כמו שכתב בהלכות גיטין סימן קכ"ה ס"ק ח' על דברי הרמ"א ז"ל שכתב ולא מקרי חק תוכות אלא כשכל האות נעשה כך וכו' ז"ל כ"כ בת"ה סימן רכ"ח ונדחק ליישב סברת סמ"ק אליביה והב"י דקדק דהכי ס"ל לסמ"ק וכתב שכן דעת הכלבו שאם נפלה טפת דיו והוסיף עליו לעשותה וי"ו אף על פי שתחילת האות על ידי טפת דיו דליכא כתיבה כיון שגם הכתב סייע בעשיית האות שפיר מקרי (חק תוכות) (צ"ל יריכות וכן הוא בב"י) ומשמע דהכי ס"ל נמי להרב בית יוסף וגם מהרי"ו כ"כ בפשיטות בסימן כ"ז יע"ש ויש לדקדק על הב"י שהרי כתב בא"ח בסימן ל"ב וז"ל אם עשה רי"ש כמין דלי"ת יגרור הירך לבד או הגג לבדו ויחזור ויכתבנו כמין רי"ש וש"ד דמאחר שביטל צורת האות לא הוי חק תוכות אלא שיש לפקפק ולומר דלא דמי למ"ם פתוחה דהתם כיון שצורת נו"ן שבה נעשה בהכשר כיון שגרר החרטום שנדבק וכתבו כשר אבל גבי עשה רי"ש כמין דלי"ת שבין הגג בין הירך נעשו בפיסול אפשר דלא סגי בגרירת אחד מהם וצריך שיגרור את כולה והכי נקטינן עכ"ל הב"י והשתא תקשי ליה להבית יוסף למה בעשה רי"ש כמין דלי"ת הצריך שיגרור את כולה והלא בגרירת מקצתה סגי דכיון שנגמר האות על ידי כתיבה שפיר מקרי חק יריכות וצ"ל דלא דייק הרב בלישניה וכולה דקאמר צריך לומ' שצריך לגרור מן הגג ומן הירך שהרי שניהם נעשו בפיסול אבל אנה"נ דסגי בגרירת מקצת מן הגג ומקצת מן הירך דכיון שמוסיף כתב בשניהם שפיר מקרי חק יריכות והך דינא לא מסתבר כלל במאי דמשמע מדברי הב"י דאף על פי שרוב האות נעשית על ידי טיפת דיו ומיעוטה נעשית על ידי כתב דמהני דהא ודאי לא נהירא כלל אנא אף על פי שרוב האות נעשית על ידי כתב כיון שמיעוט האות נעשה על ידי חקיקה הרי אותו המיעוט כמאן דליתיה דמי ואין כאן אות שלם ופשיטא דמפסיל וכן אם כתב מקצת האות שלא לשמה משמע ודאי דמפסיל וכן דעת מהר"ם אלאשקר בתשובה סימן ה' שכתב נפלה טיפת דיו והיא עשויה כמין חצי אות לא אשכחן מאן דשרי להשלים האות על ידי כתיבה ע"כ וכן כתב מהרד"ך בפשיטות בריש בית ראשון וז"ל והיכא שנעשה הקוץ של אות על ידי חקיקת תוך דלאו כתיבה הוא הרי הקוץ ההוא לא נכתב והתורה אמרה וכתב דמשמע דאפילו קוץ אחד בעי למכתב ואם לא נכתב פסול וכן נמי במה שהצריכה התורה לכתוב לשמה וכן באותיות השם שצריך לכותבם לקדושת השם כל האות בעינן ולא מקצתה ע"כ. והביא ראייה מהא דאמרינן בפ"ב דגיטין אמר רב נחמן אומר היה ר"מ אפילו מצאו באשפ' חתמו ונתנו לה כשר ומותבינן עלי' מבריית' דקתני כשהוא כותבו כאילו כותבו לשמה מאי לאו כשהוא כותבו לתורף לשמה כאילו כותבו לטופס לשמה ודחינן לא כשהוא חותמו לשמה כאילו כותבו לשמה ואם איתא דסגי בכתיבת מקצת האות לשמה לימא דהכי קאמר כשהוא כותב חלק מהאות של החתימה לשמה כאילו כותב כל האות לשמה ויש לדחות ראייה זו דמלישנא דכשהוא כותבו משמע שהוא כותב לכולו או רובו ומיהו לדידי פשיטא לי דרוב האות שלא לשמה לא מהני ואם כן שפיר שמעינן מינה דאפילו מיעוט אות שלא לשמה מעכב דאם איתא דלא מעכב לשני דהכי קאמר כשהוא כותב רוב אות החתימה לשמה כאילו כותב כל אות לשמה מ"מ אף על פי שאינה ראייה מוכרחת דכשהוא כותבו לא משמע דקאי אאות הדין הוא ברור כדברי מהרד"ך דבין לעניין חק תוכות ובין לעניין שלא לשמה לא שאני לן בין כל האות למקצת האות והכי נקטינן ודלא כההגה שנמשך אחר הבית יוסף ודעימיה דליתא ע"כ:
אף על פי שמהר"ר דוד ן' זמרא ז"ל שאלה תקצ"ו והרב בעל זקן אהרן ז"ל סימן נ"ז כתבו על רגל ההי"א השמאלית אחרונה של השם שנדבק לגמרי עד שלעין הכל נראת חי"ת שמותר לגרור כל רגל ההי"א ויחזור ויכתבנו לשם קדושת השם דכיון דנמחק בטלה קדושתו ואין בזה משום לא תעשון כן וכו' שנראה מדבריהם שבכוונת קדושת רגל ההי"א נתקדש השם למפרע ואם כן כ"ש בנדון דידן שכתב שלש אותיות השם בקדושה דיועיל עם כל זה נראה לענ"ד דלא דמי דשאני התם דמיירי שכבר קדשו מתחילה וישנה לקדושה מתחילה ועד סוף דקדושה ראשונה רביע עליה ולזה די בכוונת קדושה ברגל ההי"א ומה שכתבו שבטלה קדושתו היינו למצוא היתר לגרור הרגל. אבל בנדון דידן ודאי יודו דפסול דהיו"ד של השם לא נתקדש כלל:
עד הנה כתבנו סברת הפוסלים ומעכשיו נחקור דעת המכשירים ולבסוף נחווה מה שנראה לענ"ד בעז"ה הרב בעל הלכות קטנות ז"ל מן המכשירים בחלק ראשון סימן פ"ז ז"ל ומ"שע על פלוני הסופר שהיה ווסתו שלא היה זוכר לקדש השם אלא אחר שהיה כותב אות ראשונה מהו תשובה מההיא דהיה מתכוין לכתוב את ה' וכתב יהודה עושה מדלי"ת ה"א וכו' און ראייה אבל מההיא דכתב א"ד מאדנות יש ראייה דפשעה קדושה למפרע ע"כ:
הרב עזריה מפאנו ז"ל גם הוא מן המכשירים כמו שכתב בסוף סימן ל"ז ז"ל וכי תימא אי מעקרא אזלא לה לקדושת השם בשביל דבוק רגל הה"א לגגה היאך יספיק עכשיו לכוין בתקון הרגל יש לומר דמצא מין את מינו ונעור להכשיר כי אף טל פי שאסור להפסיק בכתיבת האזכרות ואפילו מלך ישראל שואל בשלומו לא ישיבנו ומצוה מן המובחר לכתוב אותן כבן קמצר אילו רצה ללמד מכל מקום אין זה מן הדברים הפוסלים והשם מתקדש לחצאין שישנה לקדושה מתחילה ועד סוף ואינה משתלמת אלא לבסוף או בשם קטן משם גדול כגון אל מאלהים וכו' ולא נחלק אדם בדבר זה והרי זה דומה למי שנתכוון לכתוב שם וכתב יהודה וכבר זכרנו מזה למעלה ע"כ:
גם הרב בעל מים רבים ז"ל בחלק שני סימן נ"ז הביא פסק אחד מהרב שלמה פיג"ו כנדון דידן והכשיר (אף שהוא עצמו מפקפק כמו שנבאר לקמן בעזרת האל) ועוד הביא הרב הנ"ל ז"ל בסימן נ"ח פסק אחר מהרב שלמה אזובי ז"ל על נדון דידן שגם הוא פסק להכשיר ואחר כך החזיק הרב הנ"ל קולמוסו בידו בסימן נ"ט ופילפל על שני הפסקים האלו ולבסוף העלה גם כן להכשיר והרוצה לעמוד על אלו השלשה פסקים יעיין שם:
ואחרי הודיע אלהים אותנו את כל זאת הדבר פשוט שבנדון דידן דפסול מאחר שהרוב הם הפוסלים כמו שכתוב בתורתנו הקדושה אחרי רבים להטות וגדולה מזאת נראה לענ"ד דאפילו המכשירים יודו בנדון שלנו דפסול. והוא ממה שכתב הרב בעל מים רבים בסוף תשובת בסימן נ"ט ז"ל ויש עוד בידי להוסיף ראייה אחרת להיות סניף לראיות הנזכרות בשריותא דהאי ספר תורה והוא שמצאתי בספר לקט הקמח בי"ד אשר כתב בשם הלכות קטנות סימן ס"ז וז"ל להיות שיש שמות בתורה שנפל בהם הספק אם הם קדש או חול ויש שדרשו בהם קדש וחול כגון אדני אם נא מצאתי חן בעיניך ואלהים לא תקלל לפיכך הדרך הישר הוא שהסופר יסמוך בהם על מה שקדש כל השמות בתחילת כתיבת הספר ויכוין בכך כשיתחיל לכתוב שיתקדשו מאליהן כל שמות הקדש הראויים להתקדש ובתנאי וכוונה זו יועיל לכמה מהמקרים שיכולים לבא להסופר מחמת שכחה וכיוצא דהנה על ידי תנאו זה שיעשה בתחילת כתיבת הספר תורה יוכל לסמוך דעתו על קדושה ראשונה דקדש אותן לעתיד הראויים להתקדש וכמ"ש דקרבנות הצבור סכין מושכת' למה שהם עכ"ל ומעתה דון מינה ואוקי באתרין לנ"ד דמסתמא הסופר קידש כל השמות בתחילת כתיבת הספר תורה דמסתמא לא גרע זה הסופר משאר סופרים דעלמא וכוונה זו יועיל לזה המקרה אשר קרה לו שלא קדש בפרטות האות הראשונה של אזכרה אחת ונהי דאין להקל ולומר שתספיק לכתחילה המחשבה הזאת שהוא מקדיש כל האזכרות דרך כלל לשם קדושה אלא צריך לכתחילה לחזור ולקדש בפרטות כל אזכרה סימן ואזכרה שתבא לידו כדמשמע מדברי מרן ומדברי מעדני מלך ולחם חמודות וכפי מה שפסק הדב"ש סימן ע"ו אבל בדיעבד מיהא יועיל ויועיל לסברת הלכות קטנות הנז"ל מאחר דלדידיה תועיל התנאי הזה כדי שיקדשו מאליהן שמות הראויים להתקדש ונפל בהם הספק אם הם קדש או חול והאי נמי דכוותא דמאי שנא עכ"ל הרב בעל מים רבים. ואין ספק שעל זה סמכו שאר החכמים המכשירים שקדמנו זכרם (אף שלא פורש בדבריהם) דמילתא דמסתבר הוא א"כ בנדון דידן שלא התנה בתחילת הכתיבה שכל האזכרות שיכתוב יהיו לשם קדושת השם ודאי שכולם יודו דפסול כיון דאות ראשונה של אזכרה לא נתקדש לא בתחילה ולא בסוף ואף הרב שלמה פיג"ו שפסק להכשיר כמו שכתבנו לעיל אפילו הכי לא מלאו לבו לגמור הדבר לבדו שכתב בסוף תשובתו ז"ל ועם כל זה לא אייחד דבורי לגזור אומר קבלו דעתי בדבר קדוש כזה אם לאיהיה מוסכם ומקויים ממי שראוי להוראה ואז אטה אחריו ע"כ ודי לנו בזה והאריכות בו אך
אמנם עדיין צריכין אנו לחקור מה יהיה משפט זאת היריעה (אף שלא נשאלנו עליו) ונלענ"ד דאין לה תקנה אלא לסלקא ולגונזה ולכתוב אחרת במקומה לפי שבהעברת הקולמוס אינו מועיל כמו שמפורש בסוגיא שכתבנו בתחילת דבורינו דהלכה כחכמים ולקדור זאת האזכרה גם כן אין ראוי לעשות כמו שכתב הרב רבי לוי' ן' חביב ז"ל בסי' ב' שבתחילה כתב שלכאורה היה נראה לו דמותר לקדור את השם כשאירע איזה פיסול אבל בסוף דבריו כתב ז"ל כל זה היה נראה לכאורה אמנם מצאתי שהר"אש ז"ל אסר בתשובותיו לשואל ששאל ממנו על הדבר הזה בתוך דינים אחרים מענייני ספר תורה וז"ל השואל גם תודיעני אם יכול לחתוך האזכרות שלימות עם הקלף ולעשות נקבים ביריעות וכו' והשיב הר"אש וז"ל וח"ו לקדור את האזכרות מן היריעה מוטב שיסלק היריעה ויכתוב אחרת במקומה ע"כ הרי שאסר הרב בפירוש ובלשון ח"ו שנראה שבשום פנים אין ראוי לעשותו וכו' הרי שטעם מה שאסר הרב לפי הנראה הוא משום כבוד שם הקדוש וצ"ל לדעתו כי מה שאמרו בערכים שכתבתי למעלה היה כתוב על ידות הכלים יגוד ויגנז דוקא כשהוא על ידות הכלים שהשם הוא כתוב שלא במקומו אבל כשהשם הוא במקומו הרי יש לו קדושה יותר ואין להסירו ממקומו כלל לא בעשות נקב ביריעה ולא גם כן בהסיר הקליפה הדקה מהגויל העליונה כי כיון שהר"אש אסר מטעם כבוד השם הקדוש כאשר כתבתי לקדור האזכרות בעשות נקב כ"ש שיאסור להסיר הקליפה הדקה מהגויל כי אז נראה יותר בזיון וקרוב למחיקה כלל הדבר שכפי דעת הר"אש אין שום תיקון כשיש טעות בשם כי אם בסלק היריע' כאשר כתב בתחיל' דבריו וח"ו לקדור וכו' עכ"ל הרב ר' לוי' ן' חביב ז"ל גם הרב ר' דוד בן זמרא ז"ל כתב כן בסי' תקצ"ו בשם הר"י אסכנדרני ז"ל והודה לדבריו ז"ל עוד העלה שמוטב לסלק היריעה מלקדור את השם ובזה אני מודה ע"כ. וכיון שכל החכמים השלמים האלו מסכימים לדעת אחת כזה דעתינו נוטה:
הכלל העולה מכל מה שכתבנו שבהאי נדון שטעה זה הכותב ספר התורה ושכח לקדש את השם בתחילתו ולא נזכר אלא אחר שכתב אות הראשונה מן השם ואז קדשו שפסול כיון שמצאנו שהרוב פוסלים כמו שהוכחנו בבירור דאחרי רבים להטות כתוב בתורה ואפילו המיעוט המכשירים בנ"ד יודו דפסול מאחר שאף בתחילת כתיבת הס"ת לא התנה שכל האזכרות שיכתוב יהיו לשם קדושת השם כמו שבארנו בביאור ואין לו תיקון לא בהעברת הקולמוס ולא בקדירת האזכרה אלא לסלק זאת היריעה ולגונזה ולכתוב אחרת במקומה כמו שביררנו מהני אשלי רברבי: הנלענ"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים עמנו מורינו ורבינו שיחיה ונתפלל אל השם שירפאהו רפואה שלימה בחברת נוות ביתו מ"בת ובניו אכי"ר. נשלם ונגמר בכ"ז לחדש תמוז בסדר ובשנת זאת חקת התורה אשר צוה ה' את משה ליצירה:
אני הצעיר אברהם בלא"א כמוהר"ר דוד פידאנקי מ"ב
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנ-בורג שטראט