שאלה ח בודק שבדק בהמה ואמר שהיא טרפה והלך לביתו ובא אחר ולא מצא בה סירכא יורנו המורה אם היא  אסורה או לא ומהת"מש:
תשובה בלתי תשו'בה כמאן דליתא דמייא יען המשיב צריך היות לו שעת הכושר והרחבת הלב מה שבי עדיין לעת עתה אינו בנמצא מטעם חולשה והפרטקי דעדו עלי מלגאו ומלבר כמו שידוע ומפורסם למי שאחר והיה העולם מה שאין כן לבני אדם המובדלים ומכוסים מדברים נסתרים שלזאת הסיבה נבוכים הם באר"ש שג"ה עליהם המד'בר וקרא זה אל זה ואמר היאמן כי יסופר כמדובר ודין גרמא דעניראה ועוד בה טביר"אה ושבה והיתה לב לב'"אר הלא היא היותי ב"ר בארי דבעודו בחיים חייתו הייתו שותא בצמא את דבריו הנעימים וערבים אשר בהם גם כן היה מדריך האי קהילה קדושה בתכלית הענווה בדרך ישרה ועתה בע"וה האי שופרא טמונה בארעא שעליה יש לנו הרבה להתאונן וכמאמר המקונן על ה"ר צי"ון שטחין שוא"לים שא"לו בו עוברי בעמק הבכייה צעקו בקול רמה נשמע ביממא ובילילא מה זאת עשה אלודים לנו היות מקום כבודו מופנה משני צדדין מבי כניסתא מקום הדרשה ובי מדרשא מקום ההוראה אוי נא לנו כי חטאנו והוסר מטל ראשנו ציץ נזר הקודש הצניף הטהור זיו התורה והוד התלמוד היושבת כגלמוד כל הקהל עדה וישראל שאו קולם בקול מר כשופר איכה חשכה אור ההלכה ווי לן דבלי בארעא האי שופרא דמר"ן הלא הוא החכם השלם הדיין המצויין החסיד ועניו הישיש הנכבד הגביר הנעלה כבוד מ"ו יחזקיה שלמה שלם מלך שהשלום שלו יענה את שלומו בעולמו וישים כבוד נשמתו למנוחה ואתו יתברך ישולח לנו נחמה האונה  כאמו  טרחות באופן דאלין סיבות הנזכרות הן הן  המספיקות לומר היות לי טובה השתיקה מליטפל בהאי דינא ומה גם היותה מילי דאיסורא והיתרא הצריכים דעת נכונה וצלולה אבל מה אעשה היותי מופצר משואלו אחוה לו דעי לפס'וק פסו'קי אשר על כן הוכרחתי לצמצם את עצמי ליכנס במקום צר ומאתו יתברך אחלה יוציאני למרחב בל אכשל בדבר הלכה אמן כן יעשה מי שענה לאברהם אבינו בהר המור"ייה:
ברם טרם אבוא למבוקש תאותו חל עלי שב'ח תוד'ה לאל שוכן מעונה על האי השפעה טובה המושפעת מאתו יתברך למעלת פרנסי האי קהילה קדושה ק"ק ת"ת יע"א הלא היא שכולם בלב שלם ובנפש חפצה המליכו עלינו מלכא חדתא וברוב חדוה וגם גילה ענו ואמרו דמן שמייא נגזר עליו היות לו המלוכא וכמאמר הנאמר לשמואל הנביא ועתה כה תאמר לעבדי לדוד כה אחר ה' צבאות אני לקחתיך א הנוה מאחר הצאן להיות לנגיד על עמי ישראל הלא הוא האי נברשתא דדהבא טבא בוצינא דנהורא אספקלרייא המאירה צנא מלא דספרא רב כהנא ורב ספ"רא עסיק באורייתא תדירא מסיק שמעתתא אליבא דהלכתא ובקי בשבילי דנהר דעה מלך המעוטר בכתרו כתר תורה וכתר כהונה הנולד עמו מבטן אמו והחוט המשולש לא במהרה ינתק הלא הוא כתר מלכות גם לרבות כתר שם טוב העולה על גביהן והן הן המעידים ומגידים שבחו הודו זיוו והדרו ובשערים נודע שמו הלא הוא כמה"רר מ"ו דוד הכהן די אזיוידו נר"ו מגן דוד יהיה בעזרו ושמרו כרועה עדרו אמן כן יעשה האל שוכן מעונו:
וכבר הגיע הזמן להפיק רצון שואלי ברם טרם אבוא לסיומא דהאי מילתא צריכים אנו לעמוד על משמעות לשון השאלה דלפי קוצר שכלי הדל והחלוש נראה לי הוות האי בדיקא קמייתא בדיקה בלתי מעשה יען אין בה זולת אמירה לחודא בלתי תת טעם או סיבה מאיזה צד הטריפה וכמו שנראה מצידוד ה"ה באומרו ואמר שהיא טרפה והלך לביתו או שיהיה כוונת ה"ה להניח בדעתו היות האי בודק בקי כל כך באומנתו שתקף ומיד בהכנסת ידו בהרגישו שום ריעותא היתה לו בה היכרה אם טריפה היא או לא שלזאת הסיבה הטריפה בלתי תת טעם או סיבה בסומכו על בקיאותו ואף גם זאת שנניח האי הנחה מה שאינו בהבנת השאלה מי נתן לו רשות והורמנא להטריפה כל כך בנקל בלתי עשות השתדלות בדיקה אחר בדיקה וכמו שהורונו רז"ל דביען יהיה לו למעיין לראייה מאומתת וגלוייה אעשה העתקה ממימרא חדא המובא בפרק שלישי דחולין (דף מ"ז) וזה לשונה:
אמר רבינא אטום בריאה מייתינן סכינא וקרעינן לה אי אית בה מוגלא ודאי מחמת מוגלא הוא וכשירה ואי לא מותבינן עלה גדנפא או רוקא אי מבצבצא כשירה ואי לא טריפה:
ופירש רש"י אטום בריאה דוכתא דמטמטם ולא עייל זיקה בגויה: מייתינן וכו' אי מבצבצא דנייד רוקא כשירה דהא עייל ביה זיקא: ואי לא לקותא היא וטריפה:
והרמב"ם (פרק ז' ה"ו) מהלכות שחיט' בהאי שביל נמי הלך וז"ל הריאה שנמצא בה מקום אטום כל שהוא שאין הרוח נכנסת בו ואינו נתפח הרי זו כנקובה וטריפה וכיצד בודקין אותו קורעין המקום שלא לתפח אם נמצאת בו ליחה מותרת שמחמת ליחה לא נכנסה שם הרוח ואם לא נמצאת בו ליחה נותנין עליו מעט רוק או תבן או כנף וכיוצא בהן ונופחין אותה אם נתנדנד כשירה ואם לאו טריפה שאין הרוח נכנסה לשם:
והרשב"א בתורת הבית גם כן לדרכם פנה שכתב ז"ל אמר רבינא אטום בריאה והוא שיש מקום מעומעם בריאה ואנו חוששין שאין הרוח יכול לעבור דרך שם ואינה יכולה להניף על הלב היכי עבדינן מייתינן סכינא וקרעינן לה אי מחמת מוגלא הוא כשירה ואי לא מותבינן עלה גילא או רוקא או גדנפא ואי מבצביצא כשירה ואי לא טריפה היא הואיל ואין הרוח עובר דרך שם ע"כ:
המורם מכל מאי דכתיבנא מאלין גוברין רברבין עדת קדושים היותם כולם לדעת אחד מכוונים היותה צריכה הריאה אטומה עשות לה בדיק' פעמים שלוש אם גבר דכוונתם היא לטובה שנא לאבד ממונם של ישראל דהתורה חסה על ממונם כדאיתא (פרק א"ט דף מ"ט) בההיא עובדא דמניומין כנדוכא דאיגלי ליה בסתקא דדובשא יעויין שם זולת דבטעם הטרפות חלוקים הם בדעותם דלדעת רש"י אי לא נמצאת בה ליחה בבדיקא קמייתא גם לא ביצבוצא בבדיק' בתרייתא טעם טרפותה היא משום לקותא וכמו שכתב הוא ז"ל ואי לא לקותא היא וטריפה ולדעת הרמב"ם משום נקובה שסופה לינקב ולסברת הרשב"א טעם טרפותא היא היותה נעדרת הכנסת הרוח המנפת על הלב כמו שהיתה רגילה בעודה בחיים חייתה שהריאה נפוחה ומרחפת בתמידות שאין לנו ריעותא גדולה מזו:
נמצינו למדין ממאי דכתיבנא דאין להטריף בנקל שום ריאה הגם שיש לה איזו חשש ריעותה כמו באיטום וכדומה עד עשות לה אלין בדיקות שקדמנו זוכרם לראות אם נוכל למצוא לה צד כשרות דהיינו אם עולה בנפיחה או לא וכל זה שלא להפסיד ממונם של ישראל וכמו שהוכחנו:
והרב המסביר הביא גם כן בביתו פה קדוש המקיל קולא אחרינא גדולה מזו הלא הוא הרב ר' אליעזר בעל הרוקח המובא (בי"ד סי' ל"ו) וז"ל ומעשה בריאה שלא עלתה בנפיחה וכבר היתה חתוכה ולקח ר' אליעזר בטל הרוקח שפופרת של נוצה ונפחה ולא עלתה החתיכה בנפיחה מפני אוטם שבה ומשמש בה עד שנתרככה החתיכה ועלתה בנפיחה והכשיר:
ובחופשי בסיפרי שיחות אמתחות הפוסקי' מצאתי להרב פ"ח במקום הנ"ל סי' הנ"ל שהביא עדיין קולא יותר גדולה ממעשה קרוב לזה וז"ל כתוב בהגהות מהרי"ו מעשה שהביאו ריאה לפני ר' משה משנפחה נפלה ממנה חתיכות חתיכות ולא יצא הרוח וצוה לנפוח בחוזק עד שנפל כל בשר הריאה וראה שהיה בפנים הריאה קרום חדש על הריאה ר"ל על הסימפונות והכשיר ע"כ וכתב עוד ויש לסמוך על זה:
ונבוא בהאי הצעה טל משפט נושה דידן וסלקינן דרגא דהשתא ומה אם בריאה אטומא איטום המורה חשש ריעותא להטריפה עם כל זה הורונו רז"ל שלא להטריפה בנקל דאדרבא הכריחונו עשות השתדלות לבודק' פעמים הן בקריעה הן בהתבת רוקה או גדנפא לראות אם באלין חקירות אית לה ליחה או ביצבוצא המביאה לידי כשרות לא זו אף זו דאף היותה חתוכה או נפולה בארעא לחתיכות עדיין עם כל זה יש לנו לבודקה בבדיקות אחרות וכמו שהוכחנו מאלין תרין מעשיות דלעיל הם זכורו' כ"ש בנ"ד שאין להטריף כל כך בנקל באמירה לחודה בלתי טעמה דאף לפי האי הנחה דהוה סליק אדעתין מעיקרא היות כוונת ה"ה לומר היות האי בודק המטריף נסמך על בקיאותו עם כל זה מוכרח הוא עשות השתלותו בכל מאמצי כוחו לבודקה כמו שהורונו רז"ל וכדכתיבנא דמי נתן לו רשות והורמנא להטריף הבהמה בלתי נתינת טעם או סיבה כמו חבירו שנתן טעם הכשרה באומרו שלא מצא בה סירכה באופן דהאי הנחה ממילא היא דחוייה ודברי הבודק בתרא לפום ריהטא הם דברים מצודקים היותה הבהמה כשרה מטעם אומרו שלא מצא בה סירכה ולזה דעתי נוטה לכאורה לפי דעתי הקלושה ולהחזיק עוד יותר דעתי אציע מה שמצאתי את שאהבה נפשי דלפי קוצר שכלי הוא סעד לאמרי פי הלא הוא מה שהביא הרב המאסף (בי"ד סי' ל"ט) על מה שהשיב הרי"בש על נדון קרוב לנדון דידן וז"ל וכתב הרי"בש שנשאל על טבח שהכניס ידו ואמר טריפה ואחר כך נתברר הדבר שלא נפתח הטרפש ונמצא שהטבח לא נגע בריאה ופתחו הטרפש ובדקוה ולא מצאו בה טרפות והשיב שמכשירין אותו ע"כ וכן פסק הרב בשולחנו הטהור במקום (הנ"ל סי' הנ"ל) באופן דנמצינו למדין מאלין שיטות דכתיבנא היות לנו הוכחה גלויה לנושה דידן היות הבהמה כשרה וכפי הבודק בתרא המטעים דבריו באומרו שלא מצא בה סירכה מה שאין כן בדיברי הבודק קמא שלא הטעים דבריו זולת באמירה לחודה הטריפ' ואין לנו לסמוך על אמירה לחודה בלתי טעמא מאיזה סיבה באה לה טרפותא דהגם לפי האי הנחה דהוה סליק אדעתין לומר היות כוונת ה"ה היותו סומך על בקיאותו עם כל זה היה צריך עשות השתדלות בכל מאמצי כוחו לבודקה פעמים שלוש עם גבר וכמו שהוכחנו ממה שהורונו רז"ל דלאו בבקיאותא תלייא מלתא אלא בבדיקה תלייא מלתא באופן דהאי בדיקה קמייתא דבודק קמא כמאן דליתא דמייא דהתורה חסה על ממונם של ישראל וכדאמרן מההיא עובדה דמניומין כנדוכא שקדמנו זכרה ובהיות שדין שניהם בא לפנינו מוקמינן חד לגבי חד ואין כאן עדות מידי דהוה הדין ריאה שנאבדה דקיימא לן דבחזקת היתר עומדת ומ"מ הבהמה בכשרותה היא עומדת דאם יודה בודק המטריף לדברי בודק המכשיר היות יכול כדבריו שלא מצא בת סירכה הנה מה טוב ואם לאו דבדיבורו הוא עומד עם כל זה בחזקת היתר היא עומדת ודבריו לא מעלין ולא מורידין וכדאמרן היות בדיקתו בדיקה בלתי ממשה מטעם העדר תת טעם סיבת טרפותא לא זו אף זו דאף אם יכחישנו עם כל זה לא יוצדק בדיבורו וזה העליתי ממה שכתב מר"ן (בי"ד סי' ל"ט) משם הרש"בצ וז"ל וכתב הר"ש בר צמח אם אמר הבודק שלא כסידרן הית' ואחר מכחישו ואמר כסידרן היתה מעמידין הבהמה בחזקת היתר שכל שנשחטה בחזקת היתר עומדת וכן פסק הרב בשולחנו הטהור (סי' הנ"ל) ומיירי שבאו שניהם בבת אחת לב"ד וכמו שיראה המעיין בהרב פ"ח סי' הנ' וכמו שמגיד עליו סעיף הנסמך אחריו הקינה ריאה ואמו שמצא בה סירכה במקום שהיא טריפ' והמוכר אומר שהיתה במקום שהיא כשרה כיון שבאו שניהם בבת אחת לב"ד אין כאן עדות והרי זה כבהמה שנאבדה ריאתה קודם שנבדקה ע"כ באופן דבנ"ד נמי הוה ליה ספיקת ה"ה כדין שניהם הבאים כאחת לב"ד הואיל שנשאלה בבי מדרשא ומוקמינן חד לגבי חד ואין כאן עדות והבהמה בחזקת היתר עומדת וכדאמר רב הונה נשחטה בחזקת היתר עומדת עד שיודע לך במה נטרפה נמצא לפום שעתא היות דברי הבודק בתרא בהתמדה היות הבהמה כשרה מטעם אומרו שלא מצא בה סירכה וכדכתיבנא:
ועדיין עם כל זה לא אחדל ולא אחשה לתור ולדרוש אחר דברי הבודק קמא יען לא יהיו דבריו דחויים מכל כל דאחר השקידה וההשקפה מסתכל הוינא היות דבריו אשו"רים וטל עומדם הם עומדים דידוע ומפורסם לכל יודעי דת ודין היות עד אחד נאמן באים באיסורין ועל זאת אשים דברתי וזה החלי:
תנן בכריתות פרק אמרו לו (דף י"א) אמרו לו אכלת חלב מביא חטאת וכו' ובתר דשקיל וטרי הגמרה במשמעות דהאי לשון אמרו לו מסיק דאמרו לו בחד מיירי וז"ל הגמרה איכא דאמרי אמרו לו חד נמי קרי ליה דתנן האשה שהלך בעלה למ"ה ובאו ואמרו לה מת בעליך ונשאת ואחר כך בא בעלה תצא חזה ומזה דקיימא לן דאפילו בחד ממאי מדקתני סיפא נשאת שלא ברשות מותרת לחזור לו מאי שלא ברשות שלא ברשות ב"ד ועד אחד מכלל דרישא ברשות ב"ד ובעד אחד אלמא גבי עד אחד קתני אמרו לו משמע אפילו עד אחד והוא מאי קאמר אילימא דקא מכחיש מי מייתי קרבן והא קתני מציעתא עד אחד אומר אכל והוא אומר לא אכלתי פטור וכו' לעולם דלא מכחיש ליה והכי קתני אמרו לו אכלת חלב מביא חטאת במי דברים אמורים דשתיק אבל מכחיש ליה פטור ומדאורייתא מנא לן דלא מכחיש ליה חייב דת"ר או הודע אליו חטאתו ולא שיודיעוהו אחרים יכול אפילו אין מכחישין ת"ל או הודע אליו מ"מ במאי עסיקינן אילימא בתרין תרין ואין מכחישין קרא בעי אלא לאו בחד וקתני כי אין מכחישין מהימן ש"מ ופירש רש"י ז"ל מותרת לחזור לו לראשון ועל פי עדים שאמרו לה מת בעליך ולפיכך מותרת לראשון שהרי אנוסה היא ששנים אמרו לה דאונס בישראל שרי: מכלל דרישא דקתני תנא מזה ומזה שנשאת ברשות ב"ד ועד אחד דמתוך חומר שהחמרת עליה בסופה דתצא מזה ומזה הקלת עליה בתחילתה כדאמר במסכת יבמות ואמטו להכי נשאת טל פי עד אחד והיא גופה לא דייקא ואשתכח דלא מת תצא מזה ומזה כדאמרינן במסכת סוטה דף כ"ו ונטמאה ונטמאה שני פעמים אחד לבעל ואחד לבועל: לעולם דלא מכחיש ומתניתין הכי קתני אמרו לו וכו' במי דברים אמורים בשותק אבל מכחישו כגון עד אמר אכלת והוא אומר לא אכלתי פטור אבל אי לא מכחיש ליה מהימן אלמא עד אחד באיסור והיתר מהימן דהא מייתי חטאת אפומיה דאי לא מהימן היכי מתאכלא הא חולין בעזרה נינהו ע"כ:
והרמבם פרק שלישי דשגגות הלכה ב' אחר שביל האי סוגייא הלך לפסוק כמותה שכתב וז"ל שתק ולא הפליג את העדים אפילו אמרו לו אשה אכלת חלב או עשית מלאכה בשבת ושתק חייב להביא חטאת אמר לו עד אחד חלב הוא זה ושתק וחזר ואכלו בשגגה מביא חטאת ואם התרו בו לוקה עליו ואף על פי שעיקר העדות בעד אחד:
והרא"ש בפרק שלישי דמועד קטן (דף ל"ה) גם כן אית ליה האי סברא דהיכא דלא אתחזק איסורה גם לא היתרא עד אחד נאמן הן לאסור הן להתיר אבל דבר שהוא בחזקת היתר לאו כל כמיניה דעד אחד לאוסרו אם יבואו לו להכחישו וכן פסק הרב (בי"ד סי' קפ"ז ה' ג') יעויין שם:
הא קמן מהמלוקט היות דברי הבודק  קמא המטריפה דברי העמדה מטעם האי סוגייא דכריתות שקדמנו זכרה אשר אחריה גם כן דרכו אלין גוברין רברבין חבל נביאים שכולם בסיגנון אחד מתנבאים דעד אחד נאמן באיסורין היכא דאין אחר עומד כנגדו להכחישו וכמו שהוכחנו באופן דבנושה דידן נמי דאין בה הכחשה אחר דברי בודק המטריף דאחר שהטריפה והלך לביתו בא בודק המכשיר דבשעה שהטריפה הבודק הראשון לא היה שם שום הכחשה וקיימא לן דעד אחד נאמן בדבר המסור בידו הן לאסור הן להתיר היכא דאין אחר עומד כנגדו להכחישו הוה ליה דברי המטריף כשנים וכשבא אחר כך בודק המכשיר הוה ליה חד ואין דבריו של אחר במקום שנים וזה העליתי ממה שמובא בפרק האשה שנתארמלה (דף כ"ב ע"ב) אמר ר' יוחנן שנים אומרים מת ושנים אומרים לא מת הרי זו לא תנשא ואם נשאת לא תצא שנים אומרים נתגרשה ושנים אומרים לא נתגרשה הרי זו לא תנשא ואם נשאת תצא מאי שנא רישא ומאי שנא סופא אמר אביי תרגמא בעד אחד בעד אחד אומר מת המלוה רבנן כבי תרי וכדעולה דאחר טולה כל מקום שהאמינה תורה עד אחד הרי כאן שנים והאי דקאמר לא מת הוה לי חד ואין דבריו של אחד במקום שנים וכו':
ופירש רש"י תרגמה להא דר' יוחנן בעד אחד. ולאו שנים אתיר אלא עד אומר כו' ועד אומר כו' המלוה כבי תרי לומר מת כדאמרינן ביבמות בהאשה רבה חתוך חומר שהחמרת עליה בסופה הקלת עליה בתחילתה אפינו לכתחילה תנשא: ע"כ ולא זו אף זו שאפילו אשה שאינה בתורת עדות נאמנת בדבר המסור בידה כדאמרינן בהאי מסכתא עצמה שקדמנו זכרה (דף ע"ב) מדכתיב וספרה לה שבעת ימים לה לעצמה וכו' באופן דמכל מאי דכתיבנא נראה לי לפי דעתי הדל והחלוש היות מיושבת ספיקא דנ"ד ר"ל היות הבהמ' טריפה והבודק ראשון המטריפה נאמן מידי דהוה ההאי דינא שפסק הרב בשולחנו הטהור י"ד סי' ל"ט סעיף י"ד ז"ל בודק שהוציא ידו ואמר טריפה ואחר כך הכניס אחר ידו ולא מצא בה טרפות הראשון נאמן:
וביען יהיו דברי אלה מוחזקים עוד יותר בעדות נאמנה אעשה הצעה מדברי גברא רבה המחזיק האי הוכחה הלא הוא הראש בפסקיו (כלל ב סי' י"ט) וז"ל ועל טבח שבדק בהמה ואמר שהיא טריפה ואחר כך הכניס הקצב את ידו או בודק אחר ואמר שלא מצא בה טרפות יראה דסמכינן על הבודק הראשון שהחזיקה באיסור ואמרינן שהבודק השני הכניס ידו בחוזק והעביר הסירכה או הבודק הראשון אחר שכבר מצא הסירכה לא נזהר בה והעבירה בהוצאת ידו דעד אחד נאמן לאסור בדבר המסור בידו ע"כ באופן דהאי טעמא עצמה שהטעים האי גברא רבה בתשובתו הרמתה נטעים נמי לנ"ד ואמרינן דהבודק השני הכנים ידו בחוזק והעביר הסירכה או הבודק הראשון בהוצאת ידו והראשון באמונתו הוא עומד והבהמה בטרפותה היא עומדת:
ואם אמור יאמר האומר היות לו לבודק המכשיר מליץ טוב המצדקו הלא הוא הוראת מור יעקב גאון המורה לאחוז בקנה ולנענע הריאה יפה יפה לראות אם בהאי נענוע ינתק הסירכה להכשירה אשר על כן יאמר דבנדון דידן נמי נעתקה הסירכה בנענוע הבהמה בהוצאת יד הטבח ובכשרותה היא עומדת לזה אשיבנו היות דבריו בלתי מצודקים יען האי הוראת מור יעקב אינה מוסכמת מן הפוסקים גם לא מוחלטת אלא כדמות פשרה וכמו שיראה ה המעיין בטור י"ד א סי' ל"ט ובמר"ן יעויין שם:
גם נדון הרי"בש שהבאתי למעלה לסיוע. בודק המכשיר אין בו שום נגיעה לנ"ד דהא כדאיתא והא כדאיתא דנדון הריב"ש הוא על מאורע הנקרה דביען היותה ארוכה מארץ מידה ורחבה מיני ים לא אעשה העתקת כולה יען לא יהיה לקורא כמשא זולת הצריך לענייננו והוא דהאי טבח דנדון הרי"בש לא הטריפה בהחלט זולת דאמר או לא נפתח הבהמ' במקום הראוי לבודקה או היא טריפה זאת ועוד דכשנתברר הדבר שלא נפתח הטרפש ופתחוה חזר והכניס ידו שנית והכשירה ועל האי חזרה נתן אמתלה וכמו שיראה המעיין בסימן (תצז) בארוכה מה שאין כן בנ"ד דכשהטריפ' הבודק קמא בהחלט הטריפה בלתי שום חזרה המכריחו תת אמתלה דודאי הסברא נותנת היות הבהמ' עומדת בטרפות וכדכתיבנא וזהו המכוון אצלי ולזה דעתי נוטה לפי מה שהורונו מן שמייא להלכה ולא למעשה עד ישקיף וירא ה' משמים אשר לו אחלה בפרישות כפים יטיב חסדו עמי ישלח דברו וירפאני ויושיבני על כני כן ההשקט והשלום יען אוכל לעסוק בתלמוד תורתו הקדושה דבה איותה נפשי וגם כלתה ואני תפלתי לך ה' עת רצון ענני בל אבוא עוד לידי מחל'ון וכשל'ון אמן כן יהי רצון:
ועתה טרם אבוא לידי שכחה יען הזכירה מילי אזלה חל עלי בעוד בידי קן קולמוסא לכתוב שורותים או שורה במילי דהילולא לצאת מזער ידי חובה המוטל עלינו לשבח להאנשים השלמים זרע אמונים בנן של קדושים הלא המה מעלת פרנסי ומנהיגי קהילתנו הקדושה ק"ק ת"ת יע"א. המשתדלים בטובתינו כאשר ראו עיננו במינוי מלכינו זיונו הודינו הדרת קהילתנו עטר' ראשינו הנזכר שמו הטוב למעל' בפתיחת התשובה לשם ולתהילה לא זו אף זו שהם בכבודם ובעצמם הביאוהו לבי מקדשה הלא היא בי כניסתא המפוארה להושיבו במקומו דמשמייא הקנו לו הלא הוא כסא המלוכה להדריכנו בדרך הישרה יען לא נהיה כשה פזורה:
גם לרבות הילול ושבח לעדה אחרינא עדה קדושה העוסקים בכל מאמצי כחם להקים דגל התורה ולומדיה הלא המה הגבירים הנעימים שרי אלו'פים שרי מהו'ד שרי חמו"דים שרי עשר"ות מעלת פרנסי וגזבר עץ חיים השוקדים בשקידה רבה עבור תיקון עץ הגן גן עדנו של עולם בגופם ובממונם כאשר הראונו לנו היות תכלית כוונתם לטובה אשרי עיין ראתה האי הובאה המובא מרום מעלתם הלא היא בבואם בכל ששון וכל שמחה עם כנופיא רבה בבית מדרשנו המפואר' להושיבו על כסאו כסא ההוראה להדריך צאנו צאן מרעיתו יען לא נהיה כצאן אשר אין להם רועה:
ואלכם אישים אקרא עדה נבחרה והם המה זקני האי קהילה קדוש' ק"ק ת"ת העומדים על הפקודים מלאים מצוות כרימונים ולעשות רצון קונם זריזים ומקדימים גם לרבות יחידי עם סגולה ההולכים אחר שביליהם לעשות במעשיהם להריק זהב מכיסם לסיוע השקאת עץ הגן המארכת ימים ושנים לכל אשר בה מחזיקים ומתהוים ועל כולם אחלה ואתפלל לנוטע גן בעדן מקדם הן טל מעלת שרי המעמד ופרנסי וגזבר עץ חיים הן טל מעלת זקני הדור ויחידי קהילתנו יענה את שלומם ויטיב חסדו עמם להעלותם ברום המעלות וריבוי שמחות והצלחות הן רוחניות הן זמניות אמן כן יעשה האל שוכן ערבות:
והגם דהאי כתיבה הוא בלתי סידרא דהמוקדם הוא מאוחר והמאוחר הוא מוקדם כבר ידוע ומפורסם לכל צורכא מרבנן היות הקדמת תשובתי התנצלותי אשר על כן בהיות לנו האי כללה ללא היות מוקדם ומאוחר בתורה אמרתי לבוא אל שער המלך במשפטי שטר הנשמע בו משפטי המלך השופט צדק ומגיד משרים הלא הוא המאור הגדול מעוז ומגדול פטיש החזק עמוד הימיני סיני ועוקר הרים הדיין המצויין כמהר"ר מ"ו הכהן די אזיוידו נר"ו אשר לו יהיו דברי. אלה תלויים ועומדים עד ישים עינא פקיחא וישגיח עליהם ואם יערב עליו שיחי אשמח בחלקי ואם לאו יהיו אך למחסור ישכבון בן שפתיים אשר בהם אחלה בפרישות כפים אל אל השמים ישפיע עליו רב ברכות עד בלי די וגדולתו יגדל ולעד לא ידל ויזכה לראות נוה אפריון וכסאו יכון עד יבוא ינון אמן כן יעשה האל שוכן מעון:
בסדר ובשנת והעלה הכהן את העולה ואת המנחה המזבחה לפ"ג:
הצעיר אברהם רפאל בן לא"א חיים אלבירגי תמ"ך:
בבית ובדפוס כהרר יוסף בן המנוח כהרר שלמה פרופס כץ זצל
מדפיס ומוכר ספרים באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה שוהל שטראט