שאלה דוד היה בן חשק בבית שאול וכותב חשבונותיו ונושא ונותן בעדו והיה משלם לו שלשים זהובים לחדש בשכר טרחו ויהי היום וילך דוד לבית אחימלך וקנה ממנו תכשיטי כסף וזהב שיווי מאתים זהובים ויאמר לו דוד עכשיו ידי ריקניות אבל בוא עמי לבית שאול והוא ישלם לך בעדי עשרים זהובים לכל חדש וחדש עד תשלום החוב וילכו שניהם יחדיו בבית שאול ונתן לו כתב ידו שהוא ישלם בעד דוד כ' זהובים לחדש וחתם ידו למטה ויהי כמו שלשה ימים קודם ראש חדש בא דוד לבית שאול ואמר לו הלא אגיד לך שלא תשלם לאחימלך דבר כי תהלות לאל כבר אני שלמתיו והוציא שובר שבידו שכתוב בה שקבל אחימלך מדוד מאתים זהובים ויקרא שאול לאחימלך ויספר לו את כל אשר הגיד לו דוד ושהראה את שוברו של יד אחימלך שכתב לו ויען אחימלך ויאמר אמת הדבר שכתבתי השובר אבל המעות שקבלתי הוא בשביל הלואה אחרת שהלויתי לו מקדמת דנא ממעות בעין כמו שמעידין ראובן ושמעון כי בשביל חוב זה בטל דברים דידי את ועל זאת סמכתי לתת לו התכשיטין לקבל מידיך המעות אבל לא לפטור מחובך שעשית לי בשביל דוד ונתחייבת לשלם עשרים זהובים לכל חדש וכשמוע דוד דברי אחימלך חרה אפו עליו ואמר שקר אתה דובר כי אני שלמתי לך חוב זה מהתכשיטין עד הפרוטה האחרונה ומעולם לא הלוית אותי שום דבר והראיה שהם מאתים זהובים כמו שהיו שווים התכשיטין והשובר שבידי הוא מורה על זה והבא ראייה שהלוית אותי מעות בעין ושאול אומר שלא ישלם לא לזה ולא לזה עד אשר ידע איך יפול דבר ובהיותם מתחזקים במחלוקת באו אל מעכ"ת שיורה להם הדין עם מי ומי נאמן בדבורו ומה שכו"מ אכי"ר:
תשובה הן אמת שהיה קיצר במקום שהיה לו להאריך שלא פירש אם יש לאחימלך שטר חוב על דוד מהתכשיטין הנ"ל אם לאו דאי ליכא שטרא אין כאן חיוב מבורר על דוד אלא ממה שהבטיח שאול לשלם לאחימלך באופן הנז' בשאלה ובודאי הגמור דבכי האי גוונא בנקל היינו פוטרים לדוד וגם לשאול אדוניו מלשלם החוב הנ"ל וזה לך ראיה ברורה ומנוקה מכל מיני פסלות מהרב בעל התרומות ז"ל וז"ל בשער כ' ח"ב והיכא שיש מחלוקת ביניהם שהלוה טוען כי מחוב פלוני שפלוני ערב ממנו נתתי לך מעותי ואתה רצית וקבלתם והמלוה אומר מעולם לא הודיתי לך לקבל מעותיך כי אם בפרעון החוב האחר שאין לי ערב ממנו בהא ודאי מסתברא דאי ההוא חוב דאית ביה ערב דקא טעין לוה דפרעיה איתיה חוב על פה פשיטא לן בהא דמשתבע לוה היסת ומיפטר ערב וכמו שאנו עתידין לפרש דינו בשער דיני ערב ואפי' איתיה קבלן נמי הכי דיינינן ליה עכ"ל וכן פסק הטור ומוהר"י קארו בח"מ סי' פ"ג א"כ לפי זה ולפי מה שנראה משטחיות השאלה דליכא שטר חוב מאחימלך על דוד הדבר ברור ופשוט שאין על דוד דבר אחר אלא שבועת היסת ונפטר גם הוא גם אדוניו כמו שהוכחנו ואם באולי יביא אחימלך אח"כ ראיה על החוב השני כמו שטוען פנים חדשות באו לכאן וידונו לפי ראות עיני הב"ד:
אמנם הואיל ונושא שאלתנו היא סתומה וסובלת שני פירושים ויוכל המקשה להקשות עלינו לומר מאן לימא לן דבנ"ד ליכא שטרא הא אינו מפורש בהדיא על זאת אשיב כפי קוצר דעתי בעזרת צור ישועתי והשתא דאתית להכי פקח עין שכלך וראה דאפי תאמת בבירור דאיכא שטר' על התכשיטין הנ"ל דאילו בחוב השני ליכא לספוקי בהכי דהא מטענת אחימלך לא משתמע מינה אלא שהלוהו ק"ק זהובים לפני ראובן ושמעון ולא מידי אפי' הכי יש לאל ידינו להוכיח בראיות גמורות והוכחות ברורות שהדין עם דוד והשטר מבוטל לגמרי ותביעת אחימלך אינה כלום כל עוד שלא יביא ראיה ברורה על מה שטוען וממילא צריך שאול לתת לדוד שכירותו מושלם מדי חדש בחדשו כמאז וכמקדם וזה החלי לעשו' בעזרת אלהי הצבאות:
גרסינן בשבועות דף מ"ב ההוא דאמר ליה לחבריה הב לי מאה זוזי דמסיקנא בך והא שטרא א"ל פרעתיך א"ל סיטראי נינהו אמר רב נחמן איתרע שטרא רב פפא אמר לא איתרע שטרא ולרב פפא מאי שנא מההוא דאמר ליה לחבריה הב לי מאה זוזי דמסיקנא בך והא שטרא א"ל לאו אחורי יהבת לי ואתית ואתיבת אמסחתא וקבילת זוזך ואמר ליה הנהו סטראי נינהו ואמר רב פפא איתרע שטרא התם כיון דקאמר אתורי יהבת לי ומתורי שקלת איתרע שטרא הכא אימור סיטראי נינהו מאי הוי עלה רב פפא אמר לא איתרע שטרא רב ששת בריה דרב אידי אמר איתרע שטרא והילכתא איתרע שטרא והני מילי דפרעיה באפי סהדי ולא אידכר ליה שטרא אבל פרעיה בין דידיה לדידיה מגו דיכול למימר לא היו דברים מעולם יכול נמי למימר סיטראי נינהו וכדאבימי בריה דרבי אבהו עכ"ל הגמרא:
ופירש"י ז"ל סיטראי נינהו מצד אחר היית חייב לי: איתרע שטרא הואיל ומודה שקבלם ולאו כל כמיניה לומר סיטראי נינהו: לאו אתורי יהבת לי לקנות מהם שוורים לשחיטה למחצית שכר: אמסחתא. מקום שמקצבים הבשר ומוכרים: ולא אידכר שטרא שיטול השטר מידו: מגו דיכול למימר לא פרעתים יכול למימר ליה נמי סיטראי נינהו וכדא בימי בריה דרבי אבהו גרסינן והוא במסכ' כתובות בפרק הכותב דמטא כהאי מעשה לידיה עכ"ל:
והרי"ף ז"ל הביא האי סוגיא כצורתה ובסוף דבריו כתב האי איתרע שטרא דהכא איכא מאן דפריש ליה דלא איבטיל ליה לגמרי אלא דאי אית ביה נאמנות איתרעא הך נאמנות ולא גבי אלא בשבועה ודייק מדאמרינן איתרע שיטרא ולא אמרינן איבטיל שטרא ואיכא מאן דאמר דאיבטיל ליה שטרא לגמרי ומישתבע לזה בשבועת היסת דליכא גביה להאי מלוה ולא מידי ומיפטר והדין היא סברא דרבינו האיי ורב שרירא גאונים ז"ל ומסתייע האי סברא מהאי דא"ל לאו אתורי יהבת לי ומתורי שקלת ואמר רב פפא איתרע שטרא דכיון דאודי דאתורי יהב ומתורי שקל הא ודאי פרעון שטרא נינהו וכבר נמחל ליה שעבודא דשטרא וליכא למימר בהא דשטרא כדקאי קאי אלא ודאי איבטיל ליה שטרא לגמרי ומדהאי איתרע שטרא דרב פפא לגמרי איתרע שטרא דרב נחמן נמי ביטל שטרא לגמרי הוא ועוד מדאמרינן והני מילי דפרעיה באפי סהדי ולא אידכר ליה שטרא דמיגו דלא יכיל למימר לא היו דברים מעולם לא יכיל למימר סיטראי נינהו שמעינן דאיבטיל ליה שטרא לגמרי דכיון דלא יכיל למימר סיטראי נינהו ודאי איבטיל ליה שטרא לגמרי דהוה ליה שטרא פריעה הילכך משתבע לוה שבועת היסת דלית ליה למלוה גביה ולא מידי ומפטר עכ"ל:
והרמב"ם ז"ל הסכים לדעת רבו וז"ל פ' י"ד מהלכות לוה ומלוה הלכת ט' הוציא עליו שטר מקויים שיש לו עליו מנה וא"ל הלוה הלא פרעתיך בפני פ' ופ' ובאו אלו והעידו שפרעו אבל לא הזכיר לו את השטר וא"ל המלוה כן הוא שפרעת אבל חוב אחר פרעת שהיה לי אצלך הרי ביטל השטר וכו' והרב המגיד ז"ל כתב הוציא עליו שטר מקויים וכו' מעשה פ' שבועת הדיינים ולשון הגמרא איתרע שטרא ופירשו בהלכות שהכוונה איבטיל לגמרי וכן עקר עכ"ל:
ודע שהר"ן ז"ל דחה ההכרע של הרי"ף ז"ל בהאי איתרע שטרא והעלה מחוורתא דהאי דינא דהאי שטרא לא אגבויי מגבינן ליה ולא מקרע קרעינן ליה כדאמרינן בשטרא ריעא פ' אלו נערות ובפ' הכותב נמי אמרינן כגון אבא מר ברי קרענא שטרא אפומיה קרענא ס"ד אלא אימא מרענא ומהני משמע דכל היכא דדיינינן בשטרא ריעא לא מגבינן ביה ולא קרעינן ליה וכיון דלא קרעינן ליה לא אמרינן ללוה דלשתבעא היסת כמו שכתב הרי"ף שאינו בדין שנשביע אותו ואכתי לנקוט מלוה שטרא עילויה וכו': והרא"ש ז"ל ג"כ הקשה על הרי"ף ז"ל והעלה כמסקנת הר"ן ז"ל והסברה שדחה הרי"ף ז"ל היא סברת רבינו תם ור"ח דסברי דהאי איתרע שטרא דסוגייא דידן היינו דאי הוה נאמנות בהאי שטרא איתרע ליה האי נאמנות ולא גבי בהאי שטרא אלא בשבועה אמנם בעלי התוספות הקשו עליהם והעלו כמסקנת הרא"ש והר"ן ז"ל באופן שבהאי סוגייא דידן יש שלשה סברות:
הדעת הראשונה היא סברת רבינו האיי ורב שרירא הגאונים והרי"ף והרמב"ם והרב המגיד ז"ל שכל המוציא על חבירו שטר והלה מביא ראיה שפרעו הסך הנז' בשטר אינו יכול לומר שהפרעון היה על חוב אחר הואיל ואינו יכול לומר לא היו דברים מעולם לכן השטר בטל לגמרי:
והדעת השנית היא סברת הרא"ש והר ובעלי התוספות ז"ל דלענין זה איתרע שטרא דלא גבינן ביה ולא קרעינן ליה ונפקא מינא דאי תפיס לא מפקינן מיניה:
והדעת השלישית היא סברת ר"ת ור"ח ז"ל דלהאי מילתא איתרע שטרא דאי אית ביה נאמנות איבטיל האי נאמנות ובשבועא מיהא גבי:
והואיל והסברה הראשונה היא היותר נכונה שהיא מיוסדת על רוב בנין ורוב מנין ואעפ"י שאני איני ראוי להכניס ראשי בין ההרים ולהכריע בין הסברות כבר קדמני הארי שבחבורות המאסף לכל המחנות מוהרי"ק ז"ל דפסק כמותם בח"מ סי' נ"ח סעיף בוזה לשונו טען הלוה ואמר הלה פרעתיך בפני פ' ופ' ובאו אלו והעידו שפרעו אבל לא הזכיר לו השטר והשיב המלוה חוב אחר הוא שפרעת לי הרי בטל השטר וכו':
הא קמן שכל המוציא שטר חוב על חבירו והלה מברר שפרעו הסך שנזכר בשטר והמלוה אומר סיטראי נינהו דהיינו בשביל חוב אחר הוא שהשטר בטל לגמרי וה"ל כחרס הנשבר א"כ זכינו לדין בנושא שאלתנו שאע"פ שנאמר שיש שטר חוב מאחימלך על דוד מהתכשיטין הנ"ל הואיל ודוד מברר הפרעון על ידי שובר שיש בידו מאחימלך שקיבל ממנו ק"ק זהובים הרי השטר בטל ואינו יכול לגבות בו שום דבר ואע"פ דאיכא למשדי ביה נרגא ולחלק הנדון מהראיה דהתם איכא עדים מהפרעון כמו שמוכח מן הסוגייא הנ"ל ומהפוסקים ז"ל והכא ליכא עדים של הפרעון אלא שובר בלבד כבר מצאתי הון לי בהסמ"ע ז"ל שמשוה שובר כמו העדים וזה לשונו בסימן נ"ח בח"מ על האי דינא דמייתינן לעיל (ובאו אלו והעידו) וה"ה אם יש ביד הלוה כתיבת יד המלוה שקיבל ממנו המעות דהודאת בעל דין כמאה עדים דמי עכ"ל:
ולכן אתברר לן מלתא בהאי דינא דנ"ד דבודאי איתרע שטריה דאחימלך וריע טענתיה ומחזי כמאן דקא טעין שקרא משום דהוה ליה פרעון ודאי כמו שמוכח ע"י שוברו והוא נמי קא מודה ביה והטענה שטוען שהפרעון הוא על הלואה אחרינא ואינו מבררה לא ע"י שטרא ולא ע"י עדים כמו שהוא טוען א"כ הוה ליה טענת ספק ואין ספק מוציא מידי ודאי ובודאי הגמור דכל עוד דלא איתבררא מלת דמחזיקנן ותלינן האי פרעון מהתכשיטים הנ"ל ולא ממילתא אחרינא:
ומעתה נבוא לסיום מלתא ונאמר והואיל ויצא דוד זכאי בדינו מתביעת אחימלך נראה לפי קוצר בקיאותי שגם שאול אדוניו לא יתחייב לשלם הכ' זהובים שחייב עצמו לתת לו בכל חדש והיינו טעמא מאחר שגזרנו אומר שדוד שהוא הלוה פטור כמו שהוכחנו אפי' נאמר ששאול יצא ערב על שווי התכשיטין הנ"ל אפי' הכי פטור מערבותו דכיון דהלוה פטור גם הערב פטור דאין הערב משתעבד אלא במקום שיוכל המלוה לתבוע מהלוה אבל אם אינו יכול לתבוע מהלוה ודאי שאינו גובה מן הערב והראיה ממאי דגרסינן בבכורות דף מ"ח אמר רבא מכדי נכסוהי דאיניש אינון ערבין ביה מי איכא מידי דלדידי' לא מצי תבע ולערב מצי תבע והתנן וכו' וכן פסק מוהרי"ק בח"מ סי' מ"ט:
וזה לשונו שני יוסף בן שמעון שלוה אחד מהם מאחר ונמצא לאחד מהם שדה שקנה מיוסף בן שמעון השני או שהיו שותפין בו אין המלוה יכול לטרוף השדה ולומר אם לך הלויתי מוטב ואם לחבירך הלויתי כיון שאין לחבירך בני חורין הרי לקחת שעבודי וכן כשהם שותפים לא יוכל לגבות החצי ממה נפשך לפי שאין נכסי בעל חוב משועבדים אלא מטעם ערב והערב אינו משתעבד אלא במקום שיוכל לתבוע מהלוה עצמו וכיון שאינו יכול לתבוע מהלוה עצמו אינו יכול לגבות מנכסיו נמצא שהערב לשני יוסף בן שמעון בין לשני מלוין בין למלוה אחד כשם שאינו יכול לתבוע מהן כך אינו יכול לתבוע הערב עכ"ל:
נמצינו למדין לנושא שאלתינו שאף ע"פ שנאמר ששאול יצא ערב על התכשיטין הנ"ל אפי' הכי הרי הוא פטור משעבוד אחימלך הואיל ואינו יכול לתבוע כלום מדוד כמו שהוכחנו והוא הדין לשכירות דוד שישנם ברשות שאול מטעמא דרבא:
ועתה מלכים השכילו הביטו וראו שופטי ארץ אם יש שום צד וצדי צדדין לחייב את דוד או שאול אדוניו לתת שום דבר לאחימלך כל זמן שאינו מביא ראיה על מה שהוא טוען זהו מה שהעלה מצודתי לעניות דעתי והאל העונה אותי ביום צרתי יהיה תמיד בעזרתי ויאיר עינינו בתורתו וידריכנו בעבודתו אכי"ר נשלם ונגמר בסדר ובשנת ושמרתם את כל חקתי לפ"ק
נאם משרת ה' מאיר בלא"א כה"ר אברהם הכהן אלפסי סי"ט