שאלה ראובן היו לו שני בנים והגדול הלך בשרירות לבו ולקח אשה אשר ישרה בעיניו בלו הסכמת אביו וכשמע הזקן הדבר נתמלא זעם וחמתו בערה בו וגרשו מביתו ונשבע שבועה חמורה שלא יהנה מנכסיו ויהי כמשלש חדשים והזקן חלה את חליו אשר ימות בו ועשה צוואת שכיב מרע בדת וכהלכה ואמר נכסי נתונים לבני ונפטר לבית עולמו נפלה קטטה גדולה בין האחים הגדול טוען שלו משפט הירושה גם כן ואף שאביו נשבע בעת כעסו והדירו מנכסיו ודאי ששאל על שבועתו בהיות כי מטבע האב לרחם על בניו ומחל לו אותו עוון והמופת על זה שאמר לבני בלשון רבים שאם לא כן היה לו לומר לבני פלוני כיון שאין לו יורש זולתו והקטן השיב על זה כיון שאביו הדירו מנכסיו עליו להביא ראיי' שנשאל על שבועתו ואין שום טענ' מהצווא' שכתו' בה נכסי לבני בלשון רבים דהא קיימא לן שלבן אחד קורים האנשים בנים כדרך הכתוב ובני פלוא אליאב ואם באולי יצא הקטן זכאי מבית דינך הצדק עדיין אשאלך אם אירע שמת הגדול על פני אביו והניח בן אחריו מה יהיה משפט הנער דלמא ודאי לא קנס בנו אחריו כי הבן לא ישא בעוון האב ויקח חלק אביו או דילמא לא יטול כלום כיון דמכח אביו קא אתי ואלו היה אביו קיים היה מפסיד חלקו:
תשובה גרסינן בבבא קמא דף ק"ח: ב' האומר לבנו קונם אי אתה נהנה משלי מת יירשנו אמר בחיי ובמותי אם מת לא יירשנו ויחזיר לבניו או לאחיו ואם אין לו לוה ובעלי החוב באים ונפרעים וכהדין מתניתין פסקו הפוסקים ז"ל זה לשון הרמב"ם ז"ל בפרק חמישי מהלכות נדרים הלכה שישית האומר לבנו הרי את אסור בהנייתי או שנשבע שלא יהנה בו אם מת יירשנו שזה כאומר נכסי עליך אסורים אסר עליו הנייתו ופירש בין בחיי בין במותי אם מת לא יירשנו שזה כמי שאומר נכסים אלו אסורים עליך עכ"ל:
עוד כתב שם הלכה ט זה הבן האסור בירושת אביו אם נתן ירושת אביו לאחיו או לבניו הרי זה מותר וכן אם פרעה בחובו או בכתובת אשתו וצריך להודיעו שאלו נכסי אבי שאסרן עלי שהנשבע שלא יהנה בו חבירו מות' לו לפרוע חובו כמו שיתבאר עכ"ל:
גם רבינו יעקב בעל הטורים הביא הדין מתניתין בפסקיו זה לשונו בטור יורה דיעה סימן רי"ו אמר לבנו קונם שאתה נהנה לי אם מת יירשנו אמר בחיי ובמותי אם מת לא יירשנו אלא שבסימן רכ"ג אחר העתקו מה שכתב הרמב"ם וזה הבן וכו' תמה עליהם וכתב ואיני מבין דבריו היאך יהא מותר לפרוע חובו מנכסים האסורים עליו הרי הוא נהנה מהם שלא אמרו אלא ופורע חובו פירוש שהמדיר פורע מעצמו וגם מאי נפקא מינה שמודיען שאלו הן נכסי אביו:
והנה התמיהא הזאת נסתלקה במה שכתב הר"ן ז"ל בפירושו למסכת נדרים זה לשונו שם דף מ"ז והוי יודע דכי תנן הכא אם מת לא יירשנו לאו לממרא דכיון דנכסים אסורים לו לא יזכה בהם דהא קתני בסיפא דהאי מתניתין בפרק הגוזל קמא ויתן לבניו או לאחיו ואם אין לו לווה ובעלי חוב באים ונפרעים ואם לא זכה בגוף הנכסים היאך נותנן לבניו או לאחיו והיאך בעלי החוב באים ונפרעים אלא ודאי נכסים דידיה נינהו אלא שאינו רשאי להתהנות מהם ואיידי דתנא רישא יירשנו לומר שמותר ליהנות מהם כשאר היורשים תנא סיפא נמי לא יירשנו ולאו דווקא וכי תימ' היכי קתני נותנו לבניו או לאחיו בשלמא לווה ובעלי חוב באין ונפרעין שפיר דבעלי חוב לאו מדעתיה קא מיפרעי דליהוי פורע חובו באסורי הנאה דבכי האי גוונא ודאי אסור דנהי דאמרינן לעיל מבריח ארי מנכסי חבירו הוא כשאחר פורע שלא מדעתו אבל מדעתו ודאי אסו' דהוי מוציאן מרשות לרשות ונמצא מועל אלא בעל כורחין בית דין מגבין להם ואף על גב דאיהו ממילא מתהני לא אכפת לן אבל נותן לבניו או לאחיו היכי שרי והא מתהני מטובת הנאה דידהו ואסור כדאמרינן לעיל גבי תורם משלו על של חבירו יש לומר דלאו לממרא שיתנם להם ממש אלא שמראה להם מקום ואומר להם נכסי אלו אסר עלי אבא ואיני יודע מה אעשה בהם טולו לעצמכם ועשו מהם מה שתרצו וכי האי גוונא לאו מתנה היא אלא גוונא דהפקד ע"כ לשון הר"ן:
גם מוה"רי קארו טרח ללמד סנגוריא בעד הרמב"ם על הדין קושיא שהקשא עליו רבינו יעקב בעל הטורים הובאו דבריו לעיל זה לשון מוהרי"קא ומה שכתב ואיני מבין דבריו היאך יהא מותר לו לפרוע חובו מנכסים האסורים לו לא על הרמב"ם תלנתו אלא אמתניתין דהגוזל קמא דקתני הכי בהדיא ומשום דאישתמיטתיה לרבנו ההיא מתניתין תמא על הרמב"ם:
אברא דבהדין תירוצא לא מתרצא שפיר דאף אמתניתין מצינן לאקשויי קושית הטור ולא שקטתי עד שיגעתי ומצאתי שכתב מהרי קארו בסימן רי"ו מטור יורה דיעה בסוף פסקא המתחלת אמר לבנו וכו' זה לשונו שם ולעד"ן דאף על פי שיתנם להם ממש מותר דלא דמי לתורם משלו על של חברו דקא מתהנה מטובת הנאה דשאני התם שהו' מהנה את חברו מממונו המותר לו הלכך אית ביה טובת הנאה אבל הכא שהוא מודיעם שממון זה אסור לו ומפני כך נותנו להם והם גם כן בניו ואחיו שיש להם שייכות בממון זה הלכך אין לו עליהם טובת הנאה ומשום הכי שרי:
יצא לנו מכל האמור שהאיש אשר אחר נכסיו על אחד מבניו אם אמר הרי אתה אסור בהנייתי או שנשבע שלא יהנה בו אם מת יירשנו אסר עליו הנאתו ופירש בין בחיי בין במותי אם מת לא יירשנו:
ומעתה אבא לנדון דידן ואען ואומר דלעד"ן שזכה הבן הגדול בדינו אף אם נאמר שאביו לא נשאל על שבועתו יען מצאנו ראינו שהאריך התנא בלשונו באמרו אמר בחיי ובמותי משמע דדוקא כי קאמר הכי הוא דאינו יורשו אבל בסתם כגון בנדון דידן שלא אמר כי אם שלא יהנה מנכסיו ולא פירש בחיי ובמותי אם מת יירשנו:
וזה הדיוק מוכרח הוא דאי לא תימא הכי הכי הוה ליה למתני אם אמר בחיי אם מת יירשנו ואם אמר סתם אם מת לא יירשנו דהא קיימא לן דדרך התנא לקצר ומדחזינן שהאריך התנא במקום שאמרו לקצר שמע מינה דקושטא דמלת' הוא כמה דכתיבנא:
והנה על פי הדברים האלה אין מקום לבעיא שנייה כלל ועקר דאי איהו גופיה קא יירית כל שכן בנו שאין בידו עוון אשר חטא זה הוא הנראה לעניות דעתי ומורינו ורבינו אם ייטבו דברי בעיניו הרי טוב ואם לאו אבטל דעתי מפני דעתו ומה' אשאלה יכתבהו בספר חיים טובים וגאולה וישועה ויאריך ימיו על כסא המלוכה עד בא האיש אשר לו משפט הגאול' בימיו ובימינו תושע יהודה אכי"ר נכתב ונגמר בחמישי בשבת יום השישי לחודש השביעי בסדר ובשנת הרנינו גוים עמו כי דם עבדיו יקום ונקם ישיב לצריו וכפר אדמתו עמו לפ"ג:
יונה אברבנאל:
בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים במקדם כל מיני ספרים: