שאלה ראובן שפירש מכאן ללכת לנמל שקורין טיסיל מקום שהספינות נכנסות משם לים ונכנס באחת מהספינות שהיו יהודים אחרים בתוכה לילך עמהם לאיי הים לעשות סחורתו שם ובתוך ג' ימים באה שמועה רעה שבצאת הספינה לים באה רוח סערה גדולה ונשברה והוטבעו כלם ולא נשאר מהם איש אחר עבור זמן מה בא גוי א' הדר בנמל ההוא ופגע בו שמעון מכירו ושאל לו בפני יהודים אחרים שהיו עמו על ענין זאת הספינה ואיך אירע המעשה והשיב הגוי שמכח חוזק הסערה הוכתה הספינה בסלע א' בים נשברה ומתו כלם אבל באו לשפת הנמל הפגרים מתים ובתוכם ראובן חבירך שהייתי מכיר אותו בטוב ונקברו כלם שם ושמעון עם חביריו באים ומעידים כל זה בפני ב"ד השתא מבעיא לן אם אשת ראובן מותרת לינשא כיון שהגוי מעיד עליו שנקבר ושהיה מכירו ומסיח לפי תומו קרינן ביה או דילמא כיון ששמעון התחיל לשאול על הספינה ועל המעשה שאירע לאו מסיח לפי תומו מקרי ועוד מי יימר דהנקבר לאו א' מהיהודים אחרים שהיו עם ראובן בספינה הוא ולכן המורה יורה לצדקה לידע אם יש תרופה להוציא האשה הזאת מכבלי העיגון ולהתירה לינשא או לא על הכל יבא דברו הטוב ומה"ת מ"ש:
תשובה תנן בפרק האשה בתרא (יבמות דף קכ"א ע"ב) אפילו שמע מן הנשים אומרות מת איש פלו' דיו רבי יהודה אומר אפילו שמע מן התינוקות אומרות הרי אנו הולכין לספוד ולקבור את איש פלוני בין שהוא מתכוין ובין שאינו מתכוין רבי יהודה בן בבא אומר בישראל אע"פ שהוא מתכוין ובנכרי אם היה מתכוין אין עדותו עדות: ובגמרא אמר רב יהודה אמר שמואל לא שנו אלא שנתכוין להתיר אבל נתכוון להעיד עדותו עדות היכי ידעינן אמר רב יוסף בא לבית דין ואמר איש פלוני מת השיאו את אשתו זהו נתכוון להתיר מת סתם זהו נתכוין לעדות איתמר נמי אמר ריש לקיש לא שנו אלא שנתכוין להתיר אבל נתכוון להעיד עדותו עדות אמר ליה רבי יוחנן לא כך היה מעשה באושעיא ברבי שהתירם עם שמונים וחמשה זקנים אמר להם לא שנו אלא שנתכוון להתיר אבל נתכוון להעיד עדותו עדות ולא הודו לו חכמים אלא מתניתין דקתני ובנכרי אם היה מתכוין אין עדותו עדות היכי משכחת לה במסיח לפי תומו כי ההוא דהוה קאמר ואזיל מאן איכא בי חיואי מאן איכא בי חיואי שכיב חיואי ואנסבה רב יוסף לדביתהו ההוא דהוה קאמר ואזיל ווי ליה לפרשה זריזא דהוה בפומבדיתא דשכיב ואנסבה רב יוסף ואיתימא רבא לדביתהו ההוא דהוה קאמר ואזיל מאן איכא בי חסא טבע חסא אמר רב נחמן האלקי' אכלו כוורי לחסא מדיבוריה דרב נחמן אזלא דביתהו דחסא ואינסבא ולא אמרו לה ולא מידי אמר רב אשי שמע מינה הא דאמור רבנן מים שאין להם סוף אשתו אסורה הני מילי לכתחלה אבל אי נסיב לא מפקינן לה מיניה איכא דאמרי אנסבא רב נחמן לדביתהו אמר חסא גברא רבה איתיה אם איתא דסליק קלא אית ליה למילתא ולא היא לא שנא גברא רבה לא שנא לאו גברא רבה דיעבד אין לכתחילה לא: עוד שם אבא יודן איש ציידן אמר מעשה בישראל ונכרי שהלכו בדרך ובא נכרי ואמר חבל על יהודי שהיה עמי בדרך שמת בדרך וקברתיו והשיאו אשתו ושוב מעשה בקולר של בני אדם שהיו מהלכין לאנטוכיא ובא נכרי אחד ואמר חבל על קולר של בני אדם שמתו וקברתים והשיאו את נשותיהם ושוב מעשה בששים בני אדם שהיו מהלכין לכרכום ביתר ובא נכרי ואמר חבל על ששים בני אדם שהיו מהלכין בדרך ביתר שמתו וקברתים והשיאו את נשותיהם עכל"ה:
ופי' רש"י אפילו שמע מן הנשים שלא היו מתכוונות להעיד ומשיחו' לפי תומן דיו ויכול לילך ולהעיד ולהשיא את אשתו: בין שהוא מתכוין לעדות: אבל נתכוון להעיד ולא להתיר את אשתו: עדותו עדות. ותנשא אשתו: הכי משכחת לה דלא נתכוון להעיד ולא להתיר: מאן איכא בי חיואי מי מאנשי ביתו של בית חיואי שישמע דברי דשכיב חיואי: לפרשא זריזא גבור חיל וישראל היה: מדבוריה דרב נחמן. דאמר אכלוה כוורי ולא אמר מי יתן שיעלה וינצל אזלא דביתהו ואנסבא: קולר חבורה: לכרכום ביתר. כשבאה ביתר במצור:
כתבתי כל הני עובדי כי משם תצא תורה להורות לנו את הדרך אשר נלך בה בענין שאלתנו ואומר שכפי פשט דברים אלו נראה שהגוי צריך שיגיד הדברים מעצמו מבלתי שתקדם שם שום שאלה שהרי בכל המעשים שהבאתי בא הגוי מעצמו וספר המאורע אמנ' אם הישראל שואל את פיו באיזה דבר כדי שמתוך כך יתעורר הגוי לספר המעשה נראה שאינו נקרא מסיח לפי תומו כיון שהישראל הוא היה הגורם שיגיד וכן נראה מדברי הרמ"בם ז"ל בפרק שלשה עשר מהלכות גירושין וז"ל כבר אמרנו שהגוי שהסיח לפי תומו משיאין על פיו כיצד היה גוי מסיח ואמר אוי לפלוני שמת כמה היה נאה וכמה טובה עשה עמי או שהיה מסיח ואומר כשהייתי בא בדרך נפל פלוני שהיה מהלך עמנו ומת ותמהנו לדבר זה כיצד מת פתאום וכיוצא בדברים האלו שהן מראין שאין כונתו להעיד הרי זה נאמן עכ"ל: הסתכל שבשנים המשלים שהביא התחיל הגוי לדבר מעצמו מבלי שיעוררוהו לספר וכן מצאתי בביאור בשם הרב ר' דוד ן' זמרה ז"ל שנשאל על דבר ג' יהודים שנהרגו בין בילוגראדו ובין בודין וכו' ושאל כ"ר חיים לרגליים הבאים מבודון אם אמת מה ששמעתי אומרים שבאו ליסטים על ג' ספינות ותפשום והרגום ולא שאל להם יותר מזה והשיבוהו אמת שבאו לסטים על ספינה אחת מהרגליים והיו עמהם ג' יהודים שיצאו מפה בילוגראדו תוך ספינתם והג' יהודים נהרגו אמת אמת ולזה אין ספק כי ירדו מהספינה ללקט ענבים וכו' והשיב הרב ז"ל דעדות זה אין בו ממש דדוקא היכא שהגוי מתחיל מסיח לפי תומו אף על גב דאנן מגלינן מיניה מילתא שפיר דמי אבל בעדות זה הדבר נראה שלא העידו אלא על פי השאלה כי יהיה הדבר מפורסם מאוד שהיו יהודים בתוך הספינה והגוי מבין שישראל השואל על הספינה לא על הרגליים הוא שואל אלא על היהודים והוי כאלו שואלו מה נעשה מן היהודים שהיו הולכים בספינות ועוד האריך וסיים באמרו הילכך איני רואה ממשות בעדות זה ע"כ ולפי זה נראה בברור שאשת ראובן אסורה לינשא דכיון ששמעון התחיל לשאול מן הגוי' על ענין הספינה ואיך היה המעשה הרי הוא כשואל על היהודים ואינו נקרא מסיח לפי תומו:
אמנם אחר העיון וההתבוננות בדבר נראה שבעניננו זה יקרא הגוי מסיח לפי תומו וזה לפי ששמעון לא שאל בפרטות על ראובן וגם לא שאל על איש מאנשי הספינה כדי שנאמר שהוא היה המעורר ומתוך דבריו הבין שסוף כוונתו היתה על ראובן ושרוצים לסמוך על עדותו אלא שאלתו היתה על ענין הספינה בלבד ומתוך כך התחיל לספר המעשה עד שבסוף נתגלגלו הדברים והגיד לו שנמצאו בשפת הנמל פגרים מתים ובתוכם ראובן חבירו וכן למדתי מדברי הרש"בא ז"ל בחדושיו פרק האשה בתרא וכתבם הרב המגיד ז"ל בפרק י"ג מהלכות גירושין וז"ל וכתב הרש"בא ז"ל מדמקשי והא איה חבירנו שמעינן דכל שאומרים לו איה פלוני שהלך עמך אין זה מסיח לפי תומו ע"כ ונראה שבא ללמדנו שכל ששואלים לגוי בפרטות על פלוני שהלך עמו אע"ג דאין שואלים לו מה נעשה מפלוני אם מת אם לאו דיש לומר שאינם שואלים לו אלא לפי שהלך עמו ומיתתו אינו מעלה ומוריד להם ולא איכפת להו מזה כלום אפילו הכי לא מיקרי מסיח לפי תומו כיון ששאלו על האיש בפרטות ומינה שאם אינן שואלין על האיש ואין מזכירין שמו דנקרא מסיח לפי תומו דאם לא כן עדיפא מינה הוה ליה להרשב"א ללמדנו שכל שדבר עמו הישראל תחילה ומתוך כך נתגלגלו הדברים עד שהודיע לו מיתת היהודי דאין זה מסיח לפי תומו וכל שכן היכא ששאל עליו בפרטות אלא ודאי נראה שדעתו ז"ל כמו שכתבנו דכל שלא שאלו על האיש מיקרי מסיח לפי תומו וכן נראה ג"כ מדברי מוה"רי קולון ז"ל בסי' קכ"א שכתב ז"ל ואשר גמגמת שלא להחשיב הגוים הרודפים מסיחין לפי תומ' מפני שכבר הגיד השופט אל הרודפים כל הענין לע"ד נרא' שהדע' מכרעת שלא לחלק בכך דהת' נמי בהא שכת' מה"רם דחשיב מסיח ל"ת ולא דמי לאיה חבירנו היו הגוי' יודעין שהיו מחפשין אותו הקרובים ואפילו הכי חשיב מל"ת כיון דלא שיילי להאי גוי גופיה ואע"ג דהגידו לו שאר הגוים שהיו מחפשין אותו וכו' עכ"ל לעניננו ונראה דק"ו הוא ומה התם שהיו הגוים יודעים שהיו הקרובים מחפשין אחריו וחשיב ליה מל"ת כיון שלא שאלו לאותו גוי בעצמו אע"פי שהגידו לו גוים אחרים שקרוביו מבקשין אותו כ"ש בנדון דידן שלא היו מחפשין אחריו דחשיב מל"ת ואע"פי ששאלו על הספינה לא שאלו על ראובן:
עוד יש להביא ראיה ממה שאמרו בפרק המביא תנין (גיט' י"ט ע"ב) רב פפא כי הוה אתי לקמיה שטרא פרסאה דעביד בערכאות של גוים מקרי להו לשני גוים זה שלא בפני זה במסיח ל"ת ומגבי ביה ממשעבדי ע"כ ופסק כן הרמ"בם ז"ל בפרק כ"ז מהלכות מלוה ולוה הנה כי רב פפא היה קורא לשני גוים כדי שיקראו השטר ובודאי שלא היו באים מעצמן לקרותו אלא שנקראו לכך ולפיכך היה מקרא אותן זה שלא בפני זה כדי שלא יבינו שיסמכו עליהם ומפני שמעלימים מהם שדנים על פיהם קרי להו מסיחים ל"ת ה"ה בנדון דידן כיון שלא נשאל הגוי אלא על הספינה לבדה והוא לא ידע שיסמכו עליו בעדות זו נקרא מסיח ל"ת ומכ"ש שמדברי השאלה לא משמע שדעת שמעון היתה לחקור על ראובן אלא שפגע באותו גוי מכירו ושאל ממנו איך היה המעשה כדי לספר חידושין כמו שהוא רגילות אצל קצת אנשים אשר מכל זה נראה שבענין שאנו בו נקרא הגוי מסיח לפי תומו כיון שנשאל על הספינה לבדה ולא על אנשיה:
ואל יקשו עלינו מהמעשים שכתבנו לעיל שבכולם התחיל הגוי לדבר מבלי שקדמה שם שאלת שום דבר כי יש לי להשיב ולומר שמעשה שהיה כך היה ואין הדבר תלוי בשיתחיל הגוי לדבר אלא עיקר הדבר היא שלא ישאלו ויאמרו איה פלוני ובנדון דידן כיון שלא שאל שמעון בפרטות על אנשי הספינה מקרי מל"ת ומדברי הרמב"ם ז"ל לא קשה ולא מידי כי כבר ידענו שדרכו ז"ל להעתיק דברי הגמרא כמו שהם וכל פירוש שנפרש בדברי הגמרא נפרש בדבריו ז"ל ודברי הרב ר' דוד ן' זמרה ז"ל אינן סותרים לדברינו כי יש הפרש וחלוק ממה שנשאל הרב ז"ל למה שנשאלנו אנחנו וקרוב אני לומר שהרב ז"ל יודה בענין שאנו בו וזה כי בנושא הרב ז"ל שאל היהודי אם אמת שבאו לסטים על ג' ספינות ותפשום והרגום הנה כי שם שאל על אנשי הספינה לדעת אם נתפשו ונהרגו או לא ומיד ידעו הגוים ששאלתו זאת היא על היהודים כי מה לו עם הגוים אם נהרגו אם לא נהרגו ואע"פי שלא שאל בפרטות על היהודים מ"מ בכלל שאלתו הם ולפיכך גזר הרב ז"ל שאין  ממש בעדות זו כי הם לא העידו אלא על פי שאלת היהודי אמנם בענין שאנו בו שלא שאל שמעון אלא על הספינה לבדה ולא הזכיר אנשיה כלל בשאלתו זאת מקרי שפיר מל"ת כי אפשר שידמה הגוי שהיה לו לשמעון איזו סחורה בספינה ועל סחורתו הוא שואל לדעת אם נצל איזה דבר או כדי שיעיד לו שנטבעה לשיוכל לתבוע ממונו מהמבטיחים ומה שהגיד לו מן היהודי הוי מל"ת גמור ומ"מ מכיר אני מעוט ערכי וידעתי שאין דעתי מכרעת בדבר ערוה החמורה שאם אין גוי זה מל"ת אין כאן עדות כלל ומה שכתבתי אינו אלא להלכה אבל למעשה צריך אני להסכמת רבותי וחברי ואם לא יסכימו עמי כל דברי אלה לא שרירין ולא קיימין והיו כלא היו:
ואכתי פש גבן לברורי ספק אחר שלא הזכיר ה"ה בשאלתו והוא שאין הגוי מעיד כפי דברי השאלה שראהו מיד כשפלטו הים ויש לחוש שמא נשתהה שעה אחת ואין מעידין עליו מפני שעשוי להשתנות ואפשר שנכלל ספק זה במה שכתב החכם השואל ועוד מי יימר דהנקבר לאו אחד מהיהודים אחרים שהיו עם ראובן בספינה שבתחילת העיון קשה כי איך נחוש לדבר זה כיון שהגוי אומר שהיה מכירו אלא שרצה בזה שיש לחוש שנשתהה ונשתנית צורתו והגוי מבין שהוא ראובן ואפשר שאינו כן אלא היה אחד מן היהודים שנמצאו עם ראובן בספינה ואיך שיהיה לא אאריך בזה אלא אשיב בקוצר לעיקר הדין דבר ידוע הוא שכל שנטבע במים העלוהו משם אם ראוהו מיד בשעה ראשונה מעידין עליו ואם שהה יותר אין מעידין עליו שהרי משתנה וזהו מה שאמרו בפרק האשה בתרא (יבמו' קכ"א) והני מילי דכי אסקיה חזייא בשעתיה אבל אישתהי מתפח תפח ע"כ וכן פסק הרמ"בם ז"ל בפרק י"ג מהל' גירושין וז"ל טבע בים והשליכו הים ליבשה אפי' אחר כמה ימים אם הכירו פניו וחוטמו מעידין עליו שאינו משתנה במים אלא לאחר זמן מרובה ואם שהה ביבשה אחר שהושלך מן הים שעה (כך צריך להיות כפי דברי ה"ה) ונתפח אין מעידין עליו שהרי נשתנה כשמסתכלין בצורתו כדי להכירו להעיד עליו בודקין אותו ורואין אותו אפי' בלילה לאור הנר או לאור הלבנה עכ"ל וכן מצאתי בתשו' הרש"בא ז"ל המיוחסות להרמב"ן ז"ל סימן קכ"ח וז"ל וצריך אתה לדעת כי לדברי כולם אפי' עד אחד ישראל ואפי' שנים אין משיאין אשה על פיהם במי שטבע ופלטוהו המים אלא במעידים שפלטוהו המים לעיניהם וראוהו מיד והכירוהו שאם לא כן חוששין שמא בין זמן שפלטוהו המים לזמן שראוהו תפח ונהפכה צורתו וסבורין שזהו ראובן שטבע ואינו אלא אחר וכמו שמפורש בפר' האש' שלום ובפר האשה היא וצרתה נמי אמרינן דהני מילי בדחזיוה בשעתא דאסקוה אבל אישתהי מתפח תפח כלומר ואינו ניכר ע"כ וכן פסק הרב ז"ל בשולחנו בטור א"ה סי' י"ז והנה הגוי הזה לא פירש בדבריו ולא ידענו אם ראהו מיד בשעתו או אם ראהו לאחר זמן ויראה לי שמותר לו לשמעון לחזור אצל הגוי לחקור ולדרוש ממנו איך אירע הדבר וסומכין על דבריו ואע"ג דקיימ' לן דאין הגוי נאמן אלא במסיח ל"ת ולא שישאלו את פיו שאני הכא שהוא כבר התחיל להגיד הענין במסיח ל"ת ולפיכך מותר לחקרו ולדרוש ממנו הדבר היטב כדי לשמוע מפיו גמר הענין וכן מצאתי להרי"ף ז"ל שכתב וז"ל שמעינן מהא דהיכא דמתחיל הגוי ומל"ת אע"ג דהדרינן ומגלינן למילתא מיניה שפיר לא נפיק ליה מתורת מסיח ל"ת אלא נאמן ומשיאין על פיו ע"כ וכן כתב הרמ"בם ז"ל בפ' י"ג מה' גירושין וז"ל גוי שהסיח ל"ת תחילה אע"פ ששאלו אותו אחר כך ובדקוהו עד שיפרש כל המאורע הרי זה נאמן ומשיאין על פיו עכ"ל:
אמנם אם אי אפשר לשאול את פי הגוי יראה לי שאם הגוי בעצמו ראה הטביעה או ששמע הדבר ממי שראה הטביעה כבר יצאנו בנדון זה מדין אסור תורה ואין כחן אלא דין נטבע במים שאין להם סוף דלכתחילה לא תנשא ואם נשאת לא תצא כמבואר בדברי הרמב"ם ם ז"ל בפרק י"ג מהלכות גירושין וז"ל עד אחד אומר ראיתיו שמת במלחמה או במפולת או שטבע בים הגדול ומת וכיוצא בדברים אלו שרובן למיתה אם אמר קברתיו נאמן ותנשא על פיו ואם לא אמר קברתיו לא תנשא ואם נשאת לא תצא וכן האשה שהעיד לה עד אחד שטבע בעלה בים או במים שאין להם סוף ולא עלה ואבד זכרו ונשתכח שמו הרי זו לא תנשא על עדות זו כמו שבארנו ואם נשאת לא תצא ואפילו היה הגוי שהסיח לפי תומו ואמר טבע פלוני בים ונשאת על פיו הרי זו לא תצא וחכם שהורה להשיאה לכתחלה מנדין אותו עכ"ל:
נמצא שלא נשאר בענין זה אלא ספק איסור מדבריהם והוא אם ראהו הגוי מיד כשפלטו הים או אם לא ראהו אלא לאחר שנשתהה וכיון שהוא ספק דדבריהם אזלינן לקולא ומותרת לינשא וצריך שתדע שאמרי שהגוי ראה הטביעה או ששמע ממי שראה הטביעה רציתי בזה כי מעת שראה הטביעה נשתהה שם שעור שתצא נפשם ולא ראה שעלה אחד מהם אבל בלאו הכי לא יצאנו מידי איסו' תורה וכן מצאתי בתשובות הרשב"א ז"ל והיא כתובה בתשובות הרמ"בן ז"ל סי' קכ"ח דאם אינו מעיד אלא שנשברה ספינה בלב ים בלבד דגם זה קורין רוב העולם טביעה דזה אינו כלום ואפילו נשאת תצא כי שמא נצל על גבי עץ או קורה כדרך שנצולים הרבה פעמים ולא אמרו מים שאין להם סוף אם נשאת לא תצא אלא במעיד ממש שטבע ושהה עליו כדי שתצא נפשו ולא ראהו שעלה עכ"ל:
הכלל העולה מדברינו היא שאשת ראובן מותרת לינשא כיון שהגוי הסיח לפי תומו שנשברה הספינה אשר נכנס בה ראובן ואח"כ מצאו מת על שפת הים ואע"פי ששמעון הוא אשר התחיל לדבר עם הגוי ושאל על ענין הספינה עם כל זה נקרא מסיח ל"ת כיון שלא שאל לו על אנשיה ואם אפשר לשאול את פי הגוי ולדעת ממנו אם בתוך שעה ראשונה ראה את ראובן מת על שפת הנמל אחר שפלטו הים סומכין על דבריו ואם אי אפשר לחקור הדבר ולשאול את הגוי הרי הוא ספק דדבריהם כאשר כבר בארנו ומותרת והנני מודיע לכל רואים דברי אלה שלא כתבתים אלא להתלמד ולצאת ידי חובתי ולכן אל יסמוך שום אדם על דעתי החלושה והקלושה עד אשר יתברר לו מפי רבנים מומחים להיכן הדין נוטה ולא יהיו דברי למכשול ולפוקה והאל ברחמיו יצילנו משגיאות ויאיר עינינו בתורתו וישים בלבנו אהבתו ויראתו אכי"ר לפ"ק:
תם ונשלם היום יום ה' ל"ב למספר בני ישראל:
בשנת ובסדר אמר אל ההכהנים בני אהרן ליצירה:
כ"ד הצעיר משה אלואריש יצ"ו אכי"ר