שאלה ראובן התפלל מנחה ביום ב' של ר"ח ושכח ולא ולא הזכיר יעלה ויבא בעבודה ואחר יציאת הכוכבים ברצותו להתפלל ערבית נזכר שבתפלת מנחה לא הזכיר של ר"ח ומסופק עתה אם חייב להתפלל תשלומי מנחה דכיון שלא הזכיר של ר"ח במנחה ה"ל כאלו לא התפלל כלל וצריך להתפלל תשלומי מנחה או דילמא כיון שכבר התפלל ולא היתה הטעות אלא העדר ההזכרה אינו בדין תשלומין כיון שאין בידו לתקן שום דבר כי אותה התפלה שכבר התפלל היא אשר יחזור ויתפלל בלי תוספת ומגרעת ונראה אם כן שהם ברכות לבטלה המורה לצדקה יורה כדת מה לעשות ומהת"מש:
תשובה גרסינן בברכות (ד' כ"ו ע"ב) ת"ר טעה ולא התפלל מנחה בערב שבת מתפלל בליל שבת שתים טעה ולא התפלל מנחה בשבת מתפלל במ"ש שתים של חול מבדיל בראשונה ואינו מבדיל בשניה ואם הבדיל בשניה ולא הבדיל בראשונה שניה עלתה לו ראשונה לא עלתה לו למימרא דכיון דלא הבדיל בקמייתא כמאן דלא צלי דמי ומהדרינן ליה ורמינהי טעה ולא הזכיר גבורות גשמים בתחיית המתים שאלה בברכת השנים מחזירין אותו הבדלה בחונן הדעת אין מחזירין אותו מפני שיכול לאומרה על הכוס קשיא:
ופרש"י מבדיל בראשונה. פעם ראשונה מתפלל בשביל תפלה של עכשיו לפיכך אומר בה הבדלה בחונן הדעת והשנית היא בשביל תשלומי תפלת שבת ואינו מבדיל בה: שנייה עלתה לו בשביל תפלת שבת וראשונה לא עלתה לו שאינה כלום שאין לו להקדים תפלה שעבר זמנה לתפלה שזמנה עכשיו והשנייה נמי לא עלתה לו לשל שבת הואיל והבדיל בה גילה דעתו שאינה של שבת והיא תחשב לשל ערבית עכ"ל:
ומכאן הוציא ר"י בעל התוספות שאם טעה ולא הזכיר של ר"ח במנחה לא יתפלל עוד בלילה דלמה יתפלל עוד הרי כבר התפלל כל תפלת המנחה מבעוד יום לבד ר"ח שלא הזכיר א"כ אין מרויח כלום אם יחזור ויתפלל במוצאי ר"ח דהרי לא יזכיר עוד תפלת ר"ח וי"ח כבר התפלל ולא דמי להא דאמר הכא טעה ולא התפלל מנחה בשבת דמתפלל ערבית בחול שתים פי' של חול משום שלא התפלל כלל א"כ ירויח תפלת י"ח כשמתפלל במ"ש אע"פ שלא יזכיר של שבת וא"ת והלא הוא מתפלל יותר ממה שהוא חייב להתפלל שלא היה לו להתפלל כי אם ז' ברכות והוא מתפלל י"ח בכך אין לחוש שגם בשבת היה דין שיתפלל כל י"ח רק שלא הצריכוהו מפני הטורח נמצא שמרויח כל תפלתו אבל כשטעה ולא הזכיר של ר"ח כבר התפלל אם כן לא ירויח כלום אם יתפלל במוצאי ר"ח דהא נמי אם התפלל במנחה בשבת י"ח שלמות ולא הזכיר של שבת נראה דלמ"ש לא יתפלל שתים דכבר התפלל י"ח ברכות ומיהו ברב אלפס לא משמע כן דאפילו היכא דאינו מרויח כלום מצריך להתפלל פעם אחרת וז"ל שכתב אהא דקאמר שמבדיל בראשונה ואינו מבדיל בשנייה ואם לא הבדיל בראשונה והבדיל בשנייה שנייה עלתה לו ראשונה לא עלתה לו דאיבעי ליה לאקדומי תפלת שנייה ברישא דהכי חובה וכיון דלא אבדיל ברישא ואבדיל בבתרייתא גלי דעתיה דהך בתרייתא היא חובה הלכך בעי למהדר ולצלויי זמנא אחריתי כדי להקדים חובת שעתיה ברישא ואי אבדיל בתרוייהו אע"ג דלא מבעי ליה למעבד הכי לא מחייב לאהדורי ואי לא אבדיל אפילו בחד מנהון לא מהדרינן ליה דתניא טעה ולא הזכיר הבדלה בחונן הדעת אין מחזירין אותו מפני שיכול לאומרה על הכוס עכ"ל אלמא דמצריך להתפלל זימנא אחריתי אע"ג שלא יחזור ויתפלל פעם שני יותר מבראשונה כך היה נראה לה"ר משה מאלוורא מתוך לשון האלפסי עכ"ל:
זכינו לדעת דלסברת ר"י בנ"ד הוא שלא יחזור להתפלל ערבית שתים משום דאינו מרויח כלום דאף אם יחזור לא יתפלל יותר כי אם י"ח כמו שהתפלל מקודם במנחה ואינו דומה לברייתא דטעה שהזכרתי לעיל דהתם לא התפלל כלל ומרויח שמתפלל י"ח מה שלא התפלל מקודם ולדעת הרב האלפסי ז"ל יחזור ויתפלל אף דאינו מרויח כלום בחזרתו להתפלל דהא בשטעה והבדיל בשנייה ולא הבדיל בראשונה שנייה עלתה לו לחיוב תפלתו וראשונה לא עלתה לו דגלי דעתיה במה שהבדיל בה בשנייה ולא בראשונה דלצאת בה ידי חובתו התפלל אותה והתפלה ראשונה לא עלתה לו לכלום דאין לו להקדים התשלומין לחיוב וחייב לו לחזור ולהתפלל בשביל תשלומי מנחה אע"ג דלא ירויח כלום דלא יתפלל יותר ממה שהתפלל בראשונה וכן הדין בנ"ד ששכח מלהזכיר ר"ח במנחה דיתפלל ערבית שתים אף שלא ירויח כלום שמתפלל י"ח כמו שהתפלל מנחה ולזה הדעת נוטה בראות שסתמא דתלמודא מקשה כמו שבמונח קיים מבין מתוך לשון הברייתא שאומר ומחליט הדבר דאם הבדיל בשנייה ולא הבדיל בראשונה דכמאן דלא צלי דמי ומהדרינן ליה מדרמא עלה מטעה ולא הזכיר גבורות גשמים בתחיית המתים ושאלה בברכת השנים מחזירין אותו הבדלה בחונן הדעת אין מחזירין אותו מפני שיכול לאומרה על הכוס אלמא דאין לחזור וסלקא בקושיא ואם איתא דלא סבירא ליה הכי לסתמא דתלמודא בפי הברייתא למה הניח הדבר בקושיא בלתי תירוץ אימא הכי דמאמר הברייתא דאמר ראשונה לא עלתה לו שיעורה דהפסיד תפלתו ואינו יכול לחזור ולהתפלל אותה כיון שכבר התפלל י"ח והיה עוקר הקושיא מעיקרא כמנגד הנחתו דמהדרינן ליה אלא ודאי שהנחת המקשן היה אמת בלתי ניגוד מיוסדת על אדני פז ומן התימא על פה קדוש ר"י שלא דקדק כן מלשון הגמרא אלא שכתב שמדברי האלפסי ז"ל משמע כן בהיות כי הוא ז"ל לא הוסיף ולא גרע כי אם פירוש הברייתא כצורתא האמיתית ומה שדקדק ודייק בדבריו היה יכול להבין בדברי הברייתא והיה יוצא לו הדין בהפך מסברתו אם לא שנאמר שפירוש אחר היה לו בברייתא בלתי מודע אצלינו וצ"ע:
ואל תתמה מדסלקא בקושיא ברייתא משבשתא היא ולמה עבדינן כוותא שכיון שלא אמר סתמא דתלמודא לישנא דתיובתא לאו משבשתא היא ואחר שהרגשתי בקושיא זאת מצאתיה בהרא"ש בשם רבינו האיי גאון ותשובתה בצדה כמו שהזכרתי ומכאן יש ראיה לבעלי הכללים שכתבו דלא דחינן מימרא משום קשיא וחדא מנייהו הריט"בא ז"ל בפ' לא יחפור על ההיא דמתקיף לה רב פפא כלום טענינן ליתמי וסלקא בקשיא וכתב הוא ז"ל כתב רבינו חננאל ז"ל דכיון דלא אסיק בתיובתא לא דחינן דשמואל משום אתקפתא בעלמא דאפש' הוה להו תירוצא ושמענו בשם רב אחד מפרובינ"צא שהיה מתרץ כל מה שעלה בגמרא בקשיא וכתב בעל ה"ע בכלל י"ב שהכלל העולה הוא שכשהמקשה משיב משנה או ברייתא ואומר בתר הקושיא בלשון קשיא הוא פירכא בעלמא ולא דחינן מילתיה דאמורא מינה דכיון דמברייתא מקשי היה יכול לומר תיובתא וכיון דלא קאמר תיובתא אלא קשיא ש"מ משום דהוה להו תירוצא ולא רצו לכתבו עכ"ל:
והרא"ש נראה שנטה לדעת ר"י כמנהגו הטוב שכתב נראה שאם שכח ולא התפלל יעלה ויבא במנחה לא יתפלל במוצאי ר"ח ב' כיון שאין לו להזכיר של ר"ח למה יחזור ויתפלל י"ח כיון שכבר התפלל אותה ולא דמיא להא דאמרינן הכא שמתפלל במ"ש ב' של חול ויצא בה בשל שבת דשאני הכא דאף בשבת ראוי לו להתפלל י"ח אלא מפני הטורח תיקנו ז' ברכות הילכך כשלא התפלל במנחה ז' יצא באותן י"ח ברכות שמתפלל במ"ש דאינהו נמי שייכי לשבת וה"ה נמי אם התפלל במנחה בשבת י"ח ולא הזכיר של שבת אע"פי שלא יצא לא יתפלל במ"ש שתים כיון שהתפלל כבר י"ח ברכות עכ"ל:
אבל רבינו יונה אחר שהביא סברת ר"י בלשון יש אומרים (דנראה דלא סבירא ליה הכי) הביא סברת חכמי פרובינצ"א שאומרים שכיון שבאותה תפלה לא יצא ידי חיוב שלא התפלל אותה כדינה כמי שלא התפלל אותה כלל דיינינן ליה ומתפלל שתים לערב ואע"פי שכבר עבר ר"ח ואינו מזכיר ענין ר"ח בתפלה ומורי הרב נר"ו היה מסופק בזה והיה אומר שהנכון לצאת מן הספק שיתפלל אותה לערב בתורת נדבה ואין צריך לחדש בה דבר כיון שהוא מתפלל אותה על דרך הספק כי שמא הלכה הוא שצריך לחזור ולהתפלל אותה לחובה ואין לך חידוש גדול מזה וזהו דעתו והכרעתו ז"ל:
וסמ"ג בה' תפלה סי' י"ט נתן טעם לשבח לחזק דעת ר"י בעל התוספות שכתב וז"ל פסק רבינו יצחק שאם שכח אדם ולא התפלל יעלה ויבא במנחה לא יתפלל במוצאי ר"ח שתים מאחר שמתפללין בר"ח שמנה עשרה ברכות ולא דמי לשבת שאין מתפללין י"ח ברכות ומרויח באותן תשלומין להתפלל שמנה עשרה ברכות ולכך מתפללין במוצאי שבת שתים ועוד אומר שאינו דומה מתפלל שמנה עשרה לשכח ולא התפלל כלל עכ"ל והטור כתב ושינה ושילש זה הדין בסי' ק"ח ובסי' רנ"ב ובסי' תצ"ב והראה לנו סברתו שהיא כהכרעת רבי' יונה דיתפלל בתורת נדבה ולכאורה נראה קצת מהתימא איך הסיע עצמו מסברת הרא"ש אביו ז"ל אבל לקמן בע"ה נחוה שאף לדעת הרא"ש ודעימיה הדין דין אמת כמו הכרעת ר' יונה ז"ל דבתורת נדבה כ"ע יודו וכן פסק הרב ב"י בסי' ק"ח:
אם כן אף שמצינו שנ"ד הוא מחלוקת בין ר"י ובין חכמי פרובינ"צא שלדעת ר"י הרא"ש וסמ"ג אינו מתפלל שתים ולדעת חכמי פרובינ"צא מתפלל שתים וכן לדעת האלפסי ז"ל לא פליגי אלא בעיקר הדין כשרוצה להתפלל בתורת חייוב אבל אם רוצה להתפלל בתורת נדבה כ"ע מודו וכן נראה שהבין הטור דברי אביו ז"ל אע"פי שנוטה לסברת ר"י שכת' בסי' תכ"ב וא"א הרא"ש ז"ל כתב הדבר מוכרע לכך היה אומר ר' יונה שהנכון לצאת ידי ספק שיתפלל אותה לערב בתורת נדבה וא"צ לחדש בה דבר דכיון שמתפלל אותה מספק אין לך חידוש גדול מזה והוא הוא הלשון שהביא בסי' רצ"ב בשם אביו ז"ל א"כ לכ"ע נאמר הכי דכלם יודו דבתורת נדבה יכול לחזור ולהתפלל ולכן בנ"ד לעביד הכי לצאת ידי כלם כמו שפסק הרב ב"י ואביזרייהו שהוא כפי הכרעת ר' יונה ז"ל ולפי דעתי החלושה יותר טוב שיחדש בכל ברכה דבר מענין הברכה או אפילו בברכה אחת סגי כמו שפסק הרמ"בם בפ"א מה' תפלה ובזה אין לנו ספק כלל ועיקר דאף שהדין כך שהספק של פוסקים הוא כמו חידוש לדעתם ז"ל אפי' הכי לבי נוקפי על זאת דהא לא נאמר דיכול להתפלל בתורת נדבה בלא חידוש אלא כשהוא מסופק אם התפלל או לא אבל בנ"ד יודע ודאי שכבר התפלל אבל מה אעשה שירא אני להכניס ראשי בין ההרים הגדולים האלה פן ירוצו את גולגלתי לכן כפי מה שהעלו המה אנשי השם צריך לנהוג ומכ"ש אם יחדש איזה דבר בברכות דעדיף טפי אף לדעתם ז"ל דמאמרם הוא דאינו צריך אבל אם הוא רוצה לחדש לצאת מידי כל ספק תבא עליו ברכה דהא אפילו התפלל כהוגן אם רוצה לחזור ולהתפלל בתורת נדבה ולחדש בכל ברכה וברכה מעין אותה ברכה או אפי' בברכה אחת יכול לחזור ולהתפלל כמסקנת כל הפוסקים כלם:
הכלל העולה שבנ"ד שראובן ששכח מלהזכיר של ר"ח במנחה ומסתפק עתה בערבית אם יתפלל שתים אחת משום ערבית לחובתו ואחת לתשלומין נראה לי לע"ד שיתפלל אותה של תשלומין בתורת נדבה כהכרעת רבינו יונה ז"ל והסכמת הרא"ש והטור וב"י וכל הפוסקים האחרונים ז"ל שכיון שיש מחלוקת בין הראשונים ז"ל שלדעת ר"י לא יחזור להתפלל כיון שאינו מרויח כלום שאינו יכול לחזור להזכיר של ר"ח ואומר י"ח ברכות כמו מקודם בלתי מחדש בה דבר ולדידיה הויה ברכה לבטלה ולדעת הרי"ף וחכמי פרובינצי"אה חייב לחזור ולהתפלל דהוי כמי שלא התפלל כלל הדרינן לכללין דספק ברכות להקל ולא יתפלל בתורת חייוב אלא בתורת נדבה ואינו צריך לחדש דבר דאין לך חידוש גדול מזה לדעתם ז"ל שמתפלל אותה על דרך הספק ולע"ד אם יחדש בה דבר בכל ברכה או באחת מהנה הכל יהיו מודים דעדיף טפי זהו מה שהעלה מצודתי היום מהגמרא וממסקנת הפוסקים ז"ל:
בסדר ובשנת לשמר את דרך עץ החיים לפ"ק:
כה דברי הצעיר יהודה פיזא ס"ט: