שאלה לט כיון דקיימא לן מהגמר' ומהפוסקים דאין אותיות נקנות אלא בכתיבה ומסירה השתא נסתפק לן אם היה לגוי שטר חוב טל ראובן ומכרו ללוי. ומסר לו השטר ולא כתב לו שטר מכירה שהוא מקנה לו איהו וכל שעבודיה כמו שתיקנו לנו חכמנו ז"ל. אי מהני הך מכירה כיון שהמוכר הוא גוי או דלמא לא מהני דלא שנא ישראל ולא שנא גוי ואם תמצא לומר דמהני לו הך מכירה כיון שהוא גוי עדין תיבעי לך אם חזר הגוי ומחלו לראובן אי הויא מחילה כדין ישראל ואמרינן דלא שנא או דילמא דוקא בישראל אמרו. המוכר שטר חוב כדינו אם חזר ומחלו ללוה מחול אבל בגוי לא אמרו. על הכל יבא דבריך הטובים ומהתמ"ש:
תשובה לכאורה היה עולה על דעתי לומר דמכירת הגוי שמכר הש"ח לישראל במסירה לבדה. כיון דליכא כאן. שטר מכירה שהוא מקנה לו איהו וכל שעבודיה כתיקון חז"ל דלא הוה מהני הך מכירה כלל: לגביה ישראל הקונה. שכן מצינו במוהרש"ך ז"ל בח"ב סי' ק"ב שפסק בהדיא על גוי שמכר לישראל חוב שהיה לו על ישראל אחר שאינו נקנה לישראל הלוקח דמצי אמר הלוה ללוקח: לאו בעל דברים דידי את וכו' ושם בסי' קמ"ו כתב על נכרי שיש לו שטר חוב על ישראל או כתב ידו וכולי: שאם הנכרי הקנהו לישראל בכתיבה ומסירה דקנה ישראל החוב שיש לנכרי על ישראל חבירו וכו':
גם כן מצינו בהרב בעל התרומות ז"ל בשער נ"א סוף ח"ג שכתב דאף במלוה ולוקח יהודים ולוה גוי דהצריך כתיבה ומסירה. וכן כתב שם וז"ל ויש לנו לברר המוכר ש"ח לחבירו שיש לו על הגוי הכתוב בכתיבה של גוים אם מהני כתיבה ומסירה או דלמא אפילו בכתיבה ומסירה לא מהני וכו' עד ומסתברא דבכולהו בעינן כתיבה ומסירה וכו' ומיהו בכתיבה ומסירה מהני ע"כ: וכן הסכימו הפוסקים ז"ל ועיין בדברי הריב"ה ובהרב ב"י בח"מ בסי' ס"ו ע"ש:
ואעפ"י שמצינו שכתב הרשב"א ז"ל בתשוב' הביאה הרב"י ז"ל בח"מ סי' מ"ה שהבא מכח גוי הרי הוא כגוי וכיון שהלוקח דנ"ד בא מכח הגוי המוכר היינו יכולים לומר שכשם שלגוי במסירה לבדה מהני כפי דיניהם והיא מכירה. דה"ה יהיה כשמכר לישראל כנ"ד וכו' שהרי הוא נכנס תחתיו. מ"מ לא אשכחן דקאי במקום גוי. אלא לגריעותא. וכדפסק מרן ז"ל בשולחנו הטהור בח"מ סי' קנ"ד ס"ק ח"י. על ראובן שהיה לו בית אצל גוי ופתח חלון על גגו של גוי ואחר ימים מכר הגוי ביתו לישראל ובא הלוקח להגביה ביתו. בענין שסותם החלון של ישראל וטוען ראובן אתה מאפיל על אודות חלוני. שאעפ"י שהלוקח בא מחמת הגוי אסור לו לסתום כדין ישראל עם ישראל דלא אשכחן דקאי במקום הגוי אלא לגריעותא עכ"ל:
הרי לך בפירוש שכל הבא מכח גוי אם אינו עשוי כתיקונו. והוא נגד דיני ישראל לא צייתינן ליה לעשות כדיניהם. וכדפסק מרן ז"ל בח"מ סי' ס"ו. בשם הרב בה"ת ז"ל שער נ"א על השטרות העשוים בערכאות של גוים דאם הם עשוין כתיקונם. דגובין בהן. וכו' אבל שאם השטר פסול בדינינו אעפ"י שהגוים נוהגים בו הו"ל כמלוה על פה ולא מהני כתיבה ומסירה עכ"ל:
והגם שהרב בעל תה"ד בסי' של"א פסק טל שטר של גוים שכתוב בו. שהלוה הגוי משעבד עצמו לישראל המלוה. ולכל מי שתובע לו. בכתב הזה. שיכול המלוה למוכרו לישראל ובמסירה לבדה מהני המכירה הנ"ל בלא כתיבה וכולי:
יש לומר דשאני האי נידון דהרב בעל תה"ד הנ"ל דיש לדקדק בדבר דדוקא משום שכתוב בשטר הנ"ל שהלוה משעבד עצמו. למלוה ולכל שתובע לו בכתב הזה משום דנמצא דשטר כזה גם לשם הקונה נכתב. וכשהמלו' מוכרו לחבירו קנה מיד במסירה לבדה בשאר מטלטלין ודוק שק"ל:
הא קמן דכפי הסברות של כל הפוסקים הנז"ל וכפי טענותיהם דכתיבנא דנראה לכאורה. דלא מהני הך מכירה דנ"ד. שמכר הגוי ללוי מהאי ש"ח שהיה לו על ראובן, מאחר שלא כתב לו שטר מכירה. כי אם מסר לו השטר לבדו כמובא בשאלה:
וכל זה היה נלע"ד בהשקפה ראשונה אבל אחר העיון היטב בדברי הפוסקים זלה"ה. כדקא חזי: נראה דמכירת הגוי שמכר הש"ח לישראל במסירה לבדה. דהויא מכירה: אעפ"י דאין כאן כתיבה כתיקון רז"ל וכאשר נוכיח בע"ה וזה החילי:
הנה הרב בעל נימוקי יוסף בב"ב. בפ' מי שמת גבי מימרת דשמואל שאמר המוכר ש"ח וחזר ומחלו כתב בשם הרטב"א ז"ל וז"ל וגוי שמכר ש"ח לישראל כיון דבדיניהם. כל זכותו מכר לו כדיניהם דיינינן ליה ואם חזר ומחלו אינו מחול וכן כל שנתן כדיניהם אפילו בלא כתיבה ומסירה זכה וכו' עכ"ל הרטב"א ז"ל והביאו מרן ז"ל בח"מ סי' ס"ו עיין שם:
הרי שכתב דכדיניהם דיינינן ליה וכיון שבדיניהם במסירה לבדה מהניא ה"ה כאן בנ"ד דמסירה לבדה מהניא ואם חזר ומחלו אינו מחול כשם שבדיניהם אינו יכול למחול כך בנ"ד אם חזר ומחלו אינו מחול וכו' ודוק:
אמת הוא שאיכא למידק בדברי הריטב"א ז"ל דכפי משמעותן נראה שסובר במאי שכתב דכדיניהם דיינינן ליה ובמסירה לבדה זכה. דהיינו דוקא כשהלוה והמלוה המוכר הם גוים והלוקח ישראל ורוצה הגוי המוכר לחזור מהמכירה דאז שייך למימר דכדיניהם דיינינן ליה כדי שיהיה מכירתו מכירה אבל כשהלוה ישראל כהאי נדון דנ"ד אם לא ירצה ישראל להשתעבד ללוקח. דנמצא דהויא חובה לישראל הלוה. היינו יכולים לומר דלא שייך האי טעמא דכדיניהם דיינינן ליה דבשלמא גבי גוי המוכר ניחא אבל גבי ישראל הלוה אמאי תדין ליה שלא כדינו:
והרי זה דומה לההיא שכתב מוהרש"ך דכתיבנא לעיל דמצי אמר הלוה ללוקח לאו בעל דברים דידי את וכפי זה נמצא שבנ"ד שהלוה ישראל דלא מהני הך מכירה. כיון שלא נעשית כתיקון חז"ל:
אבל אם נדקדק היטב בדבריו ז"ל נראה דהריטב"א ז"ל מיירי בלווה ולוקח ישראל ומלוה גוי וכהא דנ"ד דהא כל תקנתם לא היה אלא לתועלת ישראל הלוקח כדי שיהיה מכירתו של גוי מכירה וכדי שלא יהיה יכול לחזור בו משום דמכר בלא כתיבה אלא במסירה לבדה. דכל שאתה יכול לזכותו בדיניהם ללוקח ישראל זכהו כדאמרינן בב"ב בפ' הגוזל בתרא דף קי"ג וז"ל תניא ישראל וגוי שבאו לדון לפניך אם אתה יכול לזכותו בדיני ישראל זכהו ואמור לו כך דיננו בדיני או"ה זכהו ואמור לו כך דיננם ע"כ: והביאו הרמב"ם ז"ל בפ' י' מהלכות מלכים יעו"ש: וכיון שכן במסירה לבדה מהני כדיניהם וגם כן אינו יכול למחול משום דכדיניהם דיינינן ליה. וכמו שכתב הרב בטל בני שמואל בסי' ס"ו וז"ל:
ועוד נראה דבגוי שמכר ש"ח לישראל לא צריך כתיבה ומסירה וזהו כוונת הרטב"א הביאו הרב הקדוש בח"מ סי' ס"ו וז"ל. וגוי שמכר ש"ח לישראל וכו' עד וכן כל שנותן כדיניהם אפילו בלא כתיבה ומסירה משלם אבל איכא לספוקי ולומר דהרטב"א אזיל לטעמיה דמכירות שטרות דאורייתא וכולי. אבל למאן דס"ל דמכירת שטרות דרבנן נראה דבישראל דוקא תיקנו אבל בגוי לא וכולי. עד וא"כ כ"ש במכירת ש"ח שאפי' שסובר הרי"ף והרמב"ם דהוי מדרבנן אפשר שיסבור דאיכא מכירת ש"ח בגוים ולדידי פשיטא:
ועוד אני אומר שאעפ"י שנא' דלמאן דס"ל דמכירת שטרות דרבנן לא תיקנו מכירת שטרות בגוי היינו אם הלוה גוי או לוקח השטר גוי. אבל אם המוכר גוי והלווה והלוקח יהודים לא דאם ממונו של ישראל הפקיעו ממון הגוי לא כ"ש ועוד דכדיניהם דיינינן ליה שאומרים לגוי כך הוא דיניכם יעו"ש: ושתי טענות הללו כתבו התוספות ז"ל בסוף פ"ק דגיטין דף י"ג ע"ב בד"ה במעמד שלשתן בשם ר"ת ור"י וז"ל שם ואם הנותן נכרי נראה דקנו דאם ממונו של ישראל הפקיעו וכו' כ"ש ממון של גוי ועוד דכדיניהם דיינינן ליה שאמרינן לו לנכרי כך דיניכם. כדאמרינן בפ' הגוזל בתרא ט"ב יעו"ש: והביאו הטור ז"ל בח"מ סי' קכ"ו בפשיטות מבלי שום חולק גבי לוה ומקבל ישראל. ונותן גוי לענין מעמד שלשתן דאם ממונו של ישראל חפקיעו ממון הגוי לא כ"ש ועוד דכדיניהם דיינינן ליה:
ועוד. נלע"ד לומר דאף למ"ד דמכירת שטרות הויא דרבנן ושדוקא גבי ישראל תיקנו. ולא גבי גוי מ"מ היינו דווקא שלא נאמר דהוי מכירתו מכירה לגבי גוי הלוקח. דהיינו כשהמלוה והלוקח הם גוים והלוה הוא יהודי ומשום הכי איכא למימר דדוקא לתועלת ישראל תיקנו ולא ללוקח גוי אבל כל שמכר גוי ש"ח שיש לו על ישראל לישראל כהא דנ"ד ליכא למימר לא תיקנו דהא לתועלת הלוקח תיקנו דהויא מכירתו מכירה וכיון שהלוקח ישראל ה"ז בכלל התקנה:
וחוזרני על דברי הרב בעל בני שמואל הנ"ל במ"ש דאעפ"י שנאמר דלס"ל דמכירת שטרות דרבנן לא תיקנו מכירת שטרות בגוי היינו אם הלוה גוי וכו' ע"כ. דנראה דט"ס נפל בספרים במאי שכתב דהיינו אם הלוה גוי וכו' דבמאי מיירי אי במלוה ולוקח יהודים. והלוה גוי ודאי דתיקנו וכמ"ש הרב בעל התרומות בשטר נ"א סוף ח"ג וכדכתיבנא לעיל ואי מיירי במלוה ולוה גוי ולוקח יהודי. ה"ז נכנס בתקנה כדכתיבנא לעיל בדברי הרטב"א הנ"ל וודאי דהויא מכירתו מכירה ולא יכול המוכר לחזור בו משום דלא מכר אלא במסירה לבדה וגם אינו יכול למחול משום דכדיניהם דיינינן ליה ודין זה הוא בין למ"ד מכירת שטרות מדאורייתא או מדרבנן דאפילו תימא דרבנן אין לומר דלא תיקנו בגוי. מהטעם שכתב הוא ז"ל דאי ממון של ישראל הפקיעו ממון הגוי לא כ"ש. אלא ודאי שמוכרחין אנו לומר דהני מילין. והלוה גוי. הם מיותרות וט"ס הוא וצריך לומר דוקא אם הלוקח גוי וכולי ודוק:
נמצינו למדין דכל שהלוה ולוקח ישראל ומוכר גוי כהאי דנ"ד דוודאי שמכירתו של גוי מהניא הגם שלא מכר אלא במסירה לבדה. יען שכל תקנתם לא היה אלא לתועלת הלוקח וכיון שכן הכא נמי ראוי לדון אותו לתועלת הלוקח שהוא יהודי. דכל שאתה יכול לזכותו בדיניהם זכהו כדאמרינן בהגוזל בתרא ובמסירה לבדה מהניא כדיניה' דאף שהלוקח הוא יהודי ובא לתבוע את הלוה יהודי מכח שמכר לו שטרו המלוה גוי ואין כאן כי אם מסירה לבדה מהני כיון שהוא בא מחמת גוי הרי הוא כגוי וכדיניהם דיינינן ליה וגם אינו יכול המוכר לחזור בו ולמחול משום דכדיניהם דיינינן ליה. כך הוא דעת הרטב"א ז"ל כדכתיבנא:
וכל זה הוא בין למ"ד מכירת שטרות מדאוריתא או מדרבנן דאפילו תימא מכירת שטרות דרבנן אין לומר דלא תיקנו בגוי. דאי ממון של ישראל הפקיעו כ"ש ממון של גוי. וכמ"ש הרב בעל בני שמואל וזה נראה לי פשוט כדכתיבנא: וכן מצינו שכתב במקום אחר על הא דאמרו בפרק איזהו נשך דף ע"ג גבי עובדא דרב מרי בר רחל דאמר השתא כדיניהם עבדינא לך פירש שם הרטב"א בחידושיו דאפילו במשכונו סתם אינו יכול לסלקו מאכילת פירות. עד שיפרט דהבא מחמת גוי הרי הוא כגוי וכשם שזה גוי המוכר אינו יכול לסלקו כך ישראל הבא מכחו אינו יכול לסלקו:
הרי שאף שהוא ישראל שבא לדין עם ישראל אחר דיינינן ליה כדיני הגוים משום שבא מחמתו:
והכלל העולה מכל מה שכתבנו דודאי שדברי הריט"בא איירי בנדון כנ"ד שלפנינו דהיינו שהלוה יהודי והמלוה המוכר גוי. ושבמסירה לבדה מהניא וכו' ודוק:
ואם תאמר כיון שאין אנו באים לדון אלא מכח דיניהם כמ"ש הרטב"א ז"ל כל שאתה יכול לזכותו בדיניהם זכהו ולפי דיניהם במסירה לבדה מהניא איך הרב בעל התרומות ז"ל ושאר הפוסקים הצריכו כתיבה ומסירה דנמצא. שהם חלוקים על הרטב"א ז"ל:
ויש לומר שלא הצריכו כתיבה ומסירה אלא לגבי המלוה שהוא יהודי: דאם לא היה כתיבה ומסירה מצי המוכר למיהדר ביה. שאין כאן קנין גבי לוקח אבל גבי לווה שהיה גוי מצי לוקח לגבות ממנו:
ותדע שכן הוא שהרי בס' מים רבים למעלת א"א מ"ו זלה"ה בחלק ח"מ סי' ח'. הביא תשובה א' מהרב בצלאל אשכנזי ז"ל אשר היא סובבת טל מכירת פוליסא של גוי אשר הקנהו ליהודים בכתיבה ומסירה וכו'. ואחר ימים טענו הקונים דלא מהניא כתיבה ומסירה אלא לשטרי ישראל. והיו סבורים שמכירה כזו לא שויא ולא מידי ופסק שם הרב הנ"ל דמכירה כזו מהניא ונסתייע מההיא שכתב הרב בעל התרומות בשער נ"א שהבאנו לשונו לעיל על שנסתפק במוכר ש"ח לחבירו שיש לו על הגוי הכתוב בכתיבה של גוים אם מהני כתיבה ומסירה או דלמא אפילו בכתיבה ומסירה לא מהני וכו' ע"כ: ופי' הרב הנ"ל שם דברי הרב בעל התרומות הנ"ל וז"ל להכי אסתפקא ליה נמי. אם צריך למכירתו כתיבה ומסירה משום דקלישא שעבודא דבשטר גוים. איכא למימר דליסגי במסירה לחוד ולא בעי כתיבה כדי לקנות שעבוד שבו' וכו'. ובהכי נמי איירי הרב בעל הטורים ז"ל שהוא העתיק בעל התרומות ז"ל אלא שקיצר לשונו וכו' עכ"ל: ושם בסי' ט' מעלת א"א מ"ו זלה"ה הסכים על הפסק דין הנז"ל אלא שפקפק על דבור א' של רש"י ז"ל שהביאו דלא כהרב הפוסק הנ"ל ז"ל ע"ש: וכן נוכל לפרש דברי הרב בעל תה"ד בסי' של"א שכתבנו לשונו לעיל ותלינו טעמו דמהני המכירה דגוי שכתב דבמסירה לבדה מהני דהיינו דוקא משום שכתוב בו שהלוה משעבד עצמו ולכל שתובעו אבל בלאו הכי לא.. ובהא דכתיבנא נתיישבו טפי דבריו דהוצרך הרב ז"ל לאוקומי דבריו באופן שיהיה מכירתו מכירה אף לגבי מוכר וכדכתיבנא ודוק:
וכי תימא אכתי תשובת מוהרש"ך ז"ל דכתיבנא לעיל חולק על דבר זה שהרי בח"ב מתשובותיו סי' ק"ב פסק שם בהדיא על גוי שמוכר לישראל חוב שהיה לו על ישראל אחר שאינו נקנה לישראל הלוקח דמצי אמר הלוה ללוקח לאו בעל דברים דידי את וכו' ע"כ: דלכאורה נראה שהוא דומה ממש לנידון דידן התירוץ בזה מבואר דאם תדקדק בדבריו תראה דאין משם ראיה לומר שחולק לכל מאי דכתיבנא דשאני האי נדון דמוהרש"ך ז"ל מנ"ד שהרי הוא ז"ל איירי על גוי א' שמכר לישראל חוב א' שהיה לו מישראל אחר כתב בקונטראט"ו בפינקס סופר אחר נכרי הממונה מפי השופטים. (דהיינו נוטארי"ו) אבל לא שהיה בידו הש"ח מהישראל הלוה. דמצי אמר הלוה ללוקח לאו בעל דברים דידי את מאחר שאין השטר בידך וכולי: מה שאין כן בנ"ד שאנן איירינן שהב"ח של הלווה היה ביד המלוה ומכרו במסירת הכתב ודוק בדברי הרב הנז"ל ותראה שכתב שם וז"ל ועתה שמעתי כי החיוב הנכתב בפנקס הסופר כותב הקונטרא'טוש אינו זז מפנקס הסופר באופן שאין מקום להקנות החוב בכתיבה ומסירה ומסירה היינו שימסור לו גופו של שטר כמו שכתב הרמב"ן וכו' דאינו מועיל אלא כשמסר לו גופו של שטר וכו'. ואין לו כח לגבות מראובן שיכול לטעון ראובן כנגדו ולומר לאו בעל דברים דידי את דקים לי כהרמב"ן דס"ל דמסירה היינו שימסור לו גופו של שטר וכיון שאין השטר בידך אין לך דין ודברים עלי ע"כ יעו"ש:
אמת הוא שקשה מ"ש שם בסי' קמ"ו בנכרי שיש לו שטר טל ישראל וכו'. שאם הנכרי הקנהו לישראל בכתיבה ומסירה דקנה ישראל החוב שיש לו לנכרי על ישראל חבירו ושבזה האופן אין שום צד של מניעה לומר שלא יקנה לו מצד הקנין ולא מצד טעם אחר ע"כ ע"ש: שהרי כפי מה שהוכחנו בין מדברי הרטב"א כמ"ש הנ"י בשמו בין מדברי שאר הפוסקים הנז"ל: דלא הצריכו כתיבה אלא במסירה לבדה קנה. משום דכדיניהם של גוים דיינינן ליה וכדכתיבנא:
ואין לומר שאולי הרב מוהרש"ך הנ"ל. לא ראה לשון זה של הנ"י ז"ל שהרי הוא כתב בסמוך בזה הלשון. וכמו שיראה ממה שכתב הרטב"א הביאו הרב"י וז"ל וישראל שמכר לנכרי ע"כ: אבל יש להליץ בעד הרב ז"ל ולומר שאולי יפרש דברי הרטב"א ז"ל במ"ש וגוי שמכר לישראל ש"ח דהיינו ש"ח שיש לו על גוי ויחלק בין כשהלוה והמלוה גוי והלוקח יהודי לכשהלווה והקונה יהודים והמלוה גוי: לפי האמת כפי מה שהוכחנו דברי הרטב"א ז"ל איירי בכל ענין לתועלת הלוקח. כשהוא יהודי דכל שאתה יכול לזכותו בדיניהם זכהו וכיון שנ"ד שלפנינו הלוקח והלוה הם יהודים והמלוה גוי. כדיניהם דיינינן ליה דבמסירה לבדה מהני וכדכתיבנא:
ומעתה נבוא לפרש דברי מוהרי"קא ז"ל על מה שפסק בשולחנו הטהור בח"מ סי' קנ"ד ס"ק ח"י. על ראובן שהיה לו בית אצל גוי ופתח חלון על גגו של גוי ואחר ימים מכר הגוי ביתו לישראל ובא הלוקח להגביה ביתו בענין שסותם החלון של ישראל. וטוען ראובן אתה מאפיל על אודות חלוני שאעפ"י שהלוקח בא מחמת הגוי אסור לו לסתום כדין ישראל עם ישראל דלא אשכחן דקאי במקו' גוי אלא לאגריעותא ע"כ: דנראה דהאי פסקא דדינא סותר לכל מאי דכתיבנא לעיל:
אבל אם תדקדק היטב בנידון הנ"ל תראה דיש לחלק ולומר דשאני האי נדון מנ"ד שהרי זה שבא עכשיו לבנות כותל כנגד חלון ישראל. הוא ישראל ולא גוי שרוצה להאפיל ביתו של ישראל משום שמתחילתו היה של גוי ולפיכך אמר שאין ראוי להיות לו כח הגוי. לעשות דבר מחדש שמדיננו אסור לעשות אלא שמוכרח ישראל לעשות כדיני ישראל ולא משום שבא מכחו יעשה כדיניהם להזיק לישראל חבירו אבל במחילת הש"ח לישראל חבירו. הגוי הוא המושל. ולא הישראל ומשום הכי אמר כיון שבדיניהם המחילה הזאת אינו כלום. אין במעשיו כלום. וכדיניהם דיינינן ליה וכן מה שסיים שם הרטב"א ופסקו רמ"א ז"ל בהגהה לפסקא דדינא וז"ל וכל שנתן כדיניהם דיינינן ליה אפילו בלא כתיבה ומסירה מהני היינו מפני שהוא מעשה הגוי. שנושה בשעת המכיר'. כי בדיניהם מה שעשה עשוי ועל אותה עשיה ראוי לומר דהבא מחמת הגוי הרי הוא כגוי.. כיון שבדיניהם כל זכותו מכר כדיניהם דיינינן ליה ודוק שמרן ז"ל בעצמו שם בח"מ סי' ס"ו ס"ק כ"ה פסק בהיפך ממה שפסק כאן וכתב וז"ל וגוי שמכר ש"ח לישראל כיון שבדיניהם כל זכותו מכר לו כדיניהם דיינינן ליה ואם חזר ומחלו אינו מחול עכ"ל:
וה"ה הכא בנ"ד כיון שבשעת מכירת השטר חוב הנ"ל. מכרו כדיני הגוים ודאי שכל זכותו מכר כדיניהם. דבמסירה לבדה מהני. ובהא אמרינן לכ"ט הבא מחמת הגוי הרי הוא כגוי כיון שהוא באותה שעה שבא מכח גוי זכה. וכיון שזכה באותה שעה בש"ח. לפיכך הוא בא עכשיו כדיניהם שאם אח"כ מחל שאינו מחול וכן מצינו להרשב"א ז"ל בתשובה סי' תשס"ט הביאה מרן ז"ל בב"י בח"מ סי' ס"ז שנשאל על ישראל שלקח מן הגוי ש"ת שחייב לו ישראל אם השביעית משמטתו או לא והשיב וז"ל נ"ל דאינו משמט. דכל שאינו בר שמיטת מתחילתו שוב אינו משמט וכו'. עד והלואי הנכרי אינה בר שמיטת. וכיון שכן כל שלא זקף מלוה הנכרי אינה משמטת ע"כ. וכן הביאו הרמ"א ז"ל בהגאותיו בסי' הנ"ל ס"ק י"ז לפסק הלכה ע"ש.
הרי שאע"ג שקנאו הישראל הש"ח כיון שבא מחמת הגוי שדנים אותו כדיניהם:
וכי תימא דלא מטעם זה בא עליו אלא משום דאין הגוי בר שמיטה וכיון שחוב זה מתחילתו לא היה בר שמיטה שוב אינו משמט כל שלא זקף הלוה וכו':
אי משום הא לא אירייא דהא הרב בעל כנה"ג בח"מ סי' ס"ז בהגהת הב"י אות ט"ל. נכנס בחילוק זה ושוב דחאו בב' ידים באותה תשובה שהביא מרן בסוף הסי' הנז"ל על קבלן שפרע לגוי המלוה בעד ישראל הלוה. ושוב בא שנת השמיטה כשבא הקבלן לגבות מהלוה מה שפרע בעדו:
והשיב שאם נתן הגוי רשותו בשטר כדרך הגוים המוסרים לו השטר אינו משמע שזה אינו מכח קבלנותו אלא מכח שטרו של גוי שמכרו לו ואין הגוי בתורת שביעית והבא מכח גוי דינו כגוי ע"כ:
ועוד יש להביא ראיה להאי שכתב הרטב"א ז"ל דאם מחלו הגוי שאינו מחול דכדיניהם דיינינן ליה וכו' ומההיא שכתב הרשב"א ז"ל בתשובה הביאה מרן ז"ל בב"י ח"מ סי' מ"ה וז"ל אמרת שטען שמעון שהשטר פסול לפי שהרחיק הסופר חותם ידו יותר משיטה א'. הדין עם ראובן וכו' ועוד שהבא מחמת גוי הרי הוא כגוי ואילו היה בא ראובן לגבות מהגוי. ומאותה שדה שקנה ממנו שמעון היה גובה באותו שטר שכן נהגו אף הוא גובה מאותו קרקע משמעון הבא מחמת הגוי עכ"ל. דהא חזינן דקאמר דאעפ"י שהשטר פסול לפי דיני ישראל דהרי הרחיק ב' שיטין אעפ"כ גובה מישראל שקנה מן הגוי משום דכדיניהם דיינינן ליה משום דבא מכחו הכא נמי דיינינן לישראל הלווה דאף בשטר חוב מחול שמחל הגוי גובה ממנו הקונה דכיון שבא מכח הגוי ובדיניהם לא הויא מחילה הכי דיינינן דלא הוי מחילה:
ונמצינו למדין דאע"ג דלא הקנה הגוי לישראל הש"ח בכתיבה כי אם במסירה לבדה מהני ויכול לוי הקונה לגבות השטר מראובן וגם אם מחל הגוי השטר לראובן אינו מחול:
ואף להרטב"א עצמו מצינו שפעם תלה טעם הדין משום דהבא מחמת הגוי הרי הוא כגוי וכדיניהם דיינינן ליה כי הכא. ופעם תלה טעם הדין משום דינא דמלכותא דהא בתשובה הביאה מרן ז"ל בב"י בח"מ סי' קמ"ט כתב וז"ל:
כתב הרטב"א בתשובה על ראובן שהיה חייב לגוי והגבה לו בחובה. בית א' של ראובן ומכרו הגוי לשמעון ומת ראובן ובנו תובע הבית. אם נתברר לב"ד שהגוביינא ההיא נעשית כראוי או עפ"י ב"ד או עפ"י הערכאות. במקום שדין המלכות לדון עם ישראל כדיניהם. הא קי"ל דינא דמלכותא דינא והוי כאילו לקחו מראובן וחזר ומכרה לשמעון ע"כ:
הרי שכאן תלה כל עיקר הטעם שאמר דהבא מחמת גוי הרי הוא כגוי אינו אלא משום דדינא דמלכותא דינא ומשום דקיימא לן הכי אמרינן דהבא מחמת גוי יש לו אותו זכות דהיה לו לגוי וכדכתיבנא:
זאת תורת העו'לה מכל הני טעמי דכתיבנא שלוי דנ"ד קנה הש"ח הנז"ל שהיה לו לגוי על ראובן במסירה לבדה כדכתיבנא: זהו מה מה שנלע"ד כפי מה שעלה מצודתי היום וה' יצילני משגיאות ויראני מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה ועל מדין פה בק"ק ת"ת ה"י אשר בעיר המהוללה אמשטרדם יע"א:
הכותב וחותם בסדר ובשנת שמר את כל המצוה אשר אנכי מצוה אתכם היום לפ"ק:
דוד בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל:
בבית ובדפוס כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
דירתו ברחוב המכונה שוהל שטראט