שאלה ראובן לא שכר בית בזמנו וכשהגיע הזמן לצאת מביתו לא היה לו בית לדור ובא שמעון והשאיל לו בית לדור בה סתם ולא קצב לו זמן ודר בה שנתים ימים בלא כסף ובלא מחיר ועתה בא שמעון בתוך ימי החורף ורוצה להוציאו מביתו שהשאילו שאומר שביתו הוא דחוק לו לדור מפני שאינו מכיל לו ולבניו כי צר לו המקום והשואל אומר כי אינו רוצה לצאת כיון שהוא ימי הגשמים ולא הודיעו שלשים יום קודם החג ועתה לא ימצא בית לשכור ועוד אומר לו שאף על פי שעד עתה לא פרע לו שכירות שמכאן ואילך יפרע לו והמשאיל אינו רוצה להמתין כיון שהוא צריך לביתו מספקא לן מה דינו אם הוי כמו המשכיר בית וכו' ולא יכול להוציאו עד שיודיענו שלשים יום מקוד' או דילמ' שואל שאני דיכול לתובעו בכל עת ועל הכל יבוא דברו הטוב ומהת"מש אכ"יר:
תשובה גרסינן בבבא מציעא פרק השואל דף ק"א וז"ל המשכיר בית לחבירו בימות הגשמים אינו יכול להוציאו מן החג ועד הפסח בימות החמה שלשים יום ובכרכים אחד ימות החמה ואחד ימות הגשמים שנים עשר חדש ובחניות אחד עיירות ואחד כרכים שני' עשר חדש רבן שמעון בן גמליאל אומר חנות של נחתומים ושל צבעים שלש שנים ע"כ במשנה: ובגמרא מאי שנא ימות הגשמים דכי אגר איניש ביתא בימות הגשמים אגר לכולהו ימות הגשמים ימות החמה נמי דכי אגר איניש ביתא לכוליה ימות החמה אגר אלא בימות הגשמים היינו טעמא דלא שכיח ביתא למיגר אימא סיפא בכרכים אחד ימות החמה ואחד ימות הגשמי' שנים עשר חדש ואלו מלו ליה יומי שכירו' בימו' הגשמי' מפיק ליה ואמאי הא לא שכיח ביתא למיגר אמר רב יהוד' להודיע קתני והכי קאמר המשכיר בית לחבירו סתם אין יכול להוציאו בימות הגשמים מחג ועד הפסח אלא אם כן הודיעו שלשים יום מעיקר' תניא נמי הכי כשאמרו שלשים וכשאמרו שנים עשר חדש לא אמרו אלא להודיעו וכשם שמשכיר צריך להודיע כך שוכר צריך להודיע דאמר ליה אי אודעתן הוה טרחנא ומותיבנא ביה איניש מעליא אמר רב אסי אם נכנס יום אחד בימות הגשמים אינו יכול להוציאו מן החג ועד הפסח והא אנן שלשים יום קאמר הכי קאמר אם נכנס יום אחד בימות הגשמים מהני שלשים יום אינו יכול להוציאו מן החג ועד הפסח ע"כ בגמרא:
ופירש רש"י ז"ל אינו יכול להוציאו בגמרא מפרש לה לכולהו: ובכרכים שהן מקום השווקים שהכל נמשכין שם לגור שם והבתים אין מצויין לשכור: ובחנויות שחנוני מקיף הקפות למכירין ושוהין מלשלם לו ימים רבים וכשמביאין לו מעותיו באין על ידי פתח החנות שהקיפו שם ואם הלך למקום אחר אינן יודעין אנא ימצאוהו אין יכול להוציאו כל שנים עשר חדש: חנות של נחתומין מוכרי ככרות: ושל צבעים שלש שנים ובגמרא מפרש מפני שהקיפן מרובה לזמן ארוך: גמרא מאי שנא ימות הגשמים וכו' קס"ד האי בימות הגשמים לימי הגשמים קאמר שפירש לו השכר לי ביתך לימות הגשמים: בימות החמה נמי לכולה ימות החמה אגר דהא לימות החמה קאמר ליה: אלא בימות הגשמים היינו טעמא משום דלא שכיח ביתא ובשוכר סתם קאמר ואשמעינן דהשוכר סתם שלא פירש זמן הוי שכירות שלשים יום הילכך בימות החמה דשכיח ביתא אם בא להוציאו לסוף שלשים מוציא ובימות הגשמים דלא שכיח ביתא אף על גב דלא אגרי אלא שלשים יום אינו יכול להוציאו מן החג ועד הפסח וחייב ליתן לו בכל חדש כשכר חדש הראשון: אימא סיפא ובכרכים הוי סתם שכירות שנים עשר חדש ואי מלו ליה הנך שנים עשר חדש בימות הגשמים וכו': להודיע קתני הנך שלשים ושנים עשר חדש דקתני במתניתין להודיע קאמר המשכיר בית לחבירו כלו ימי השכירות בימות הגשמים אינו יכול להוציאו משום דלא שכיחי בתי אלא אם כן הודיעו בימות החמה שלשים שלא ירחיב לו הזמן משיכלה זמנו והיינו מט"ו באלול צריך להודיעו שלשים יום קודם החג וממילא שמעינן אם כלו לו ימי שכירותו בימות החמה אינו יכול להוציאו עד שלשים יום משהודיעו ואם בא להוציאו בזמנו צריך להודיעו שלשים יום קודם הזמן ובכרכים צריך להודיעו שנים עשר חדש קודם יציאתו ואם לא הודיעו לא יצא אלא נותן לו כמשפט הראשון עכ"ל:
וכן כתב הרמב"ם ז"ל פרק ששי מהלכות שכירות וזה לשונו המשכיר בית לחבירו סתם אינו יכול להוציאו עד שיודיעו שלשים יום מקודם כדי לבקש מקום ולא יהיה מושלך בדרך ולסוף השלשים יצא במה דברים אמורים בימות החמה אבל בימות הגשמים אינו יכול להוציאו מן החג ועד הפסח קבע לו שלשים לפני החג אם נשאר מן השלשים יום אפילו יום אחד לאחר החג אינו יכול להוציאו עד מוצאי הפסח והוא שיודיעו שלשים יום מקודם במה דברים אמורים בעיירות אבל בכרכים אחד ימות החמה ואחד ימות הגשמים צריך להודיעו שנים עשר חדש מקודם וכן בחנות בין בכרכים בין בעיירות צריך להודיעו שנים עשר חדש מקודם עכ"ל:
וכתב הרב המגיד ז"ל על דין זה המשכיר בית לחבירו וכו ופירוש סתם כגון ששכרו בכך וכך לחדש ולא פירש לכמה חדשים ולשון הגמרא בביאור המשנה כך הוא הכי קאמר המשכיר בית לחבירו סתם אינו יכול להוציאו בימות הגשמים מן החג ועד הפסח אלא אם כן הודיעו בימות החמה שלשים יום מעיקרא ופירש רש"י ז"ל וממילא שמעינן אם כלו לו ימי שכירותו דבימות החמה אין יכול להוציאו עד שלשים יום משהודיעו וזה דעת רבינו והרמב"ן ז"ל אבל הרשב"א ז"ל כתב והראב"ד ז"ל אמר דבימות החמה יכול להוציאו מיד בסוף החדש אף על פי שלא הודיעו מתחלה משים דשכיחי בתי ונראה לי כדבריו עיקר כל שהוא קודם חצי אלול דשכיח בתי אבל מט"ו אלול ואילך לא דהיינו טעמא דבימות הגשמים שכולן מקדימין ושוכרין שלשים יום קודם החג לצורך ימות הגשמים וכו' עכ"ל:
וכן הביא הטור ז"ל בחשן המשפט סימן שי"ב וזה לשונו השכירו לו סתם בכך וכך לחדש אינו יכול להוציאו אלא אם כן הודיעו שלשים יום קודם כדי שיבקש לו מקום במה דברים אמורים בימות החמה אבל בימות הגשמים אם לא הודיעו עד אחר הסוכות אינו יכול להוציאו עד הפסח ואפילו כשיגיע הפסח אינו יכול להוציאו אלא הודיע לו שלשים יום קודם דהיינו מט"ו באדר ואם הודיעו קודם החג ולא נשלמו כל השלשים יום לפני החג אפילו לא נשאר מהם רק יום אחד כגון שהודיעו כ"ט ימים לפני החג אינו יכול להוציאו כל ימות הגשמים במה דברים אמורים בעיירות אבל בכרכים אחד ימות החמה ואחד ימות הגשמים צריך להודיעו קודם י"ב חדש ובחנות בין בעיירות בין בכרכים צריך להודיעו תחלה י"ב חדש ובחנות של נחתומים ושל צבעים צריך להודיעו תחלה בכל מקום שלוש שנים וכשם שהמשכיר צריך להודיעו לשוכר תחלה כך השוכר צריך להודיע למשכיר תחלה שלשים יום בעיירות ובכרכים י"ב חדש כדי שיבקש מי שידור בביתו ואם לא הודיעו אינו יכול לצאת אלא אם כן יתן לו השכר ע"כ:
וכן כתב נמי הרב בית יוסף ז"ל השכירו לו סתם בכך וכך לחדש אינו יכול להוציאו אלא אם כן הודיעו שלשים יום קודם כדי שיבקש לו מקום במה דברים אמורים בימות החמה אבל בימות הגשמים אם לא הודיעו עד אחר סוכות אינו יכול להוציאו עד הפסח ואפילו כשיגיע הפסח אינו יכול להוציאו אלא אם כן הודיעו שלשים יום קודם וכו' משנה בסוף פרק השואל המשכיר בית לחבירו בימות הגשמים אינו יכול להוציאו מן החג ועד הפסח ובימות החמה שלשים יום ומפרש בגמרא דלהודיע קתני והכי קאמר המשכיר בית לחבירו סתם אין יכול להוציאו בימות הגשמים מחג ועד הפסח אלא אם כן הודיעו שלשים יום מעיקרא תניא נמי הכי כשאמרו שלשים יום וכשאמרו י"ב חדש לא אמרו אלא להודיע וכבר כתבתי בסמוך פירוש משנה ובריתא זו לדעת הרמב"ן מסכים עם דעת הרי"ף והרמב"ם והרא"ש ז"ל וכתב רבינו ירוחם ז"ל המשכיר בית לחבירו סתם כלומר לחדשים או בכך וכך לשנה ולא אמרו לכמה שנים וכלתה שנה בימות החמה אינו יכול להוציאו עד שלשים יום אחר שהודיעו עכ"ל:
נמצינו למדין מכל הני רבוותא דהמשכיר בית לחבירו סתם בימות החמה דאינו יכול להוציאו אלא אם כן הודיעו שלשים יום מעיקרא זולת הרשב"א והראב"ד ז"ל דסברי דבימות החמה יכול להוציאו מיד כמו שכתבנו לעיל אבל בימות הגשמים הסכימו כולם אפילו בהודעת שלשים יום דאינו יכול להוציאו משום דלא שכיחי בתים לשכור אם כן זכינו לדין דבנדון דידן נראה לכאורה דהדין עם ראובן שאינו רוצה לצאת מביתו כיון שבא שמעון בתוך ימי החורף להוציאו כמו שכתב החכם השואל שהדין נותן ששמעון אינו יכול להוציאו מביתו משום דלא אגרי אינשי בתין בימות הגשמים ובשביל שדר ראובן שנתים ימים בלא כסף ובלא מחיר עכשיו יהיה מושלך בדרך דבר זה אין השכל סובלתו וכיון ששמעון לא הודיעו שלשים יום קודם החג ידור בביתו כל זמן הגשמים והרי הוא כמו המשכיר בית לחבירו סתם דבימות הגשמים אינו יכול להוציא מביתו מן החג ועד הפסח זה היה נראה לי בהשקפה הראשונה:
אמנם אחר העיון והחקירה הראויה בדברי השאלה יש להורות הפך מה שאמרנו וגזרנו חלופו והוא שהדין עם שמעון וזה יתבאר לך ממה שכתב הרמב"ם ז"ל בהלכות שאלה ופקדון פרק ראשון וז"ל השואל כלי מחבירו או בהמה סתם הרי המשאיל מחזירו בכל עת שירצה ע"כ:
וכן כתב הרב המגיד השואל כלי מחבירו וכו' פירוש שלא אמרו פרק קמא דמכות המלוה את חבירו סתם אינו רשאי לתבעו משלשים יום אלא בהלואה שניתנה להוצאה אבל שאלה שהיא חוזרת בעין אין לה זמן וכן פירש רש"י ז"ל בשבת פרק השואל גבי מה שאמרו השאילני לא אתי למכתב וכן הכריחו הרמב"ן והרשב"א ז"ל ותוספתא הכתובה בסוף הפרק מוכחת כן שלא כדברי קצת המפרשים ז"ל שהיו אומרים שסתם שאלה כסתם הלואה שלשים יום ודברי רבינו עיקר ע"כ:
גם הרא"ש ז"ל סובר כן כפי מה שכתב בפרק קמא דמכות וז"ל תניא המלוה את חבירו סתם אין רשאי לתובעו פחות משלשים יום אחד מלוה בשטר ואחד מלוה על פה ר"ת ז"ל היה אומר דהוא הדין דסתם שאלה שלשים יום והביא ראייה מהא דתניא טלית שאולה עד שלשים יום פטורה מן הציצית אלמא סתם שאלה שלשים יום מכאן ואילך מיחזי כדידיה וקרינא ביה בכסותך ולאו ראייה היא לעניין זה שלא יוכל לתובעו בתוך שלשים יום אלא אורחא דמילתא היא שאין דרך להשאיל יותר משלשים יום ומפני מראית העין חייב מיהו כל אימת דבעו מיניה תבע ליה וראייה מהא דאמר במסכת שבת פרק השואל השאילני לא אתי למכתב הלויני אתי למכתב ופירש רש"י ז"ל הלויני משמע לזמן מרובה דק"ל במסכת מכות סתם הלואה שלשים יום ובאבל רבתי תניא המשאיל חלוק לחבירו לילך לבית האבל אין רשאי לשאלו עד שיצאו ימי האבל וברגל עד שיצאו ימי הרגל ובמשתה עד שיצאו ימי המשתה משמע הא סתמא אפילו קודם שיצאו ימי הרגל והמשתה נוטלו ע"כ:
וכן פסק הרב יוסף קארו ז"ל בשולחנו הטהור חשן משפט הלכות שאלה סימן שמ"א השואל מחבירו כלי או בהמה סתם הרי המשאיל תובעו בכל עת שירצה ע"כ:
הנה למדנו דלדעת כל הפוסקים רובם ככולם דשאלה יכול לתובעו בכל עת שירצה אם כן בנדון שלפנינו הדבר ברור ומבורר שיכול להוציאו מביתו כל עת שיעלה על רוחו יען כבר השרשנו שיש חילוק בין הלואה לשאלה וכיון שהבית הזה היה מושאל הרי המשאיל יכול להוציאו מביתו בכל זמן שירצה והרי זה דומה כמי ששכרו לזמן קצוב דאמרינן דיכול להוציאו מיד ואפילו בימות הגשמים הכא נמי אמרינן יכול להוציאו מיד:
זאת תורת העו"לה על לבנו הוא שראובן יצא חייב בדינו מדין השאלה שהזכרנו אך כיון שהתחיל במצוה אומרים לו גמור כיון שהרשהו לדור בביתו וקנה המצוה הזאת שנתים ימים לא יתכן להיות נחפז להדיחו ממנוחתו בימי הסתיו ומה שטוען שמדורו דחוק וקטון כבר אמרו רבותינו ז"ל כי הוה רחימתין עזיזא אפותיא דספסירא שכיבנא זהו על צד יותר טוב אך אם יאמר המשאיל דינא קא בעינא כבר גלינו דעתינו שהאמת אתו כפי הנראה לדלות ידיעתי ועניות דעתי להלכה ולמעשה אם יסכים עמי מורינו ורבינו היושב על כסא ההוראה וכסאו כסא משפט יהיה נכון לעולמי עד:
בשנת ובסדר ומן המקדש לא יצא לפ"ק:
נאם הצעיר יצחק בלא"א יעקב אינריקיץ פארו מ"כ: