שאלה ג ראובן הלוה לשמעון סך שני אלפים פלוריניס הלואת חן וחסד ואחר עבור איזה זמן תבע ראובן משמעון והשיב לו כי כעת אין לו מעות מזומנים לשלם לו וראובן היה רוצה לקחת המעות כדי להרויח בהם ולהביא טרף לביתו ואינו רוצה לדחוק את שמעון מה עשה אמר לשמעון הנה ב' האלפים יהיו בידך עד ב' שנים באופן זה שבבל שנה תתן לי סך כך פלורינוש ומעכשיו אני מקבל עלי שאם תמות מהיום עד שתי שנים מעכשיו אני מוחל לך הסך הנז' שלא אפרע מעזבון שלך ואם תחיה אחר ב' שנים אזי אתה חייב לפרוע לי הסך הנז' ושמעון הודה על הדבר הזה. הן עתה ראובן ירא וחרד אל דבר ה' פן ואולי יהי בזה עון אשר חטא תורת רבית החמור אשר אסרה תורתנו הקדושה ונפשו לשאול הגיע אם יש בזה התנאי עון רבית כיון שאחר ב' שנים אם יחיה יחזיר לו מעותיו כמספר ואיגלאי מלתא למפרע שלקח רבית קצוצה או דילמא כיון שקבל עליו כל אחריות המעות בב' שנים שאפשר שימות ולא יקח מאומה נמצא שמה שלוקח הסך הנז' הוא בשביל אחריות שקבל ולא בעבור ריוח המעות ואין בזה מכשול רבית יורנו איזה דרך ישכון אור ומהתמ"ש:
תשובה הנה לכאורה נראה כי דבר זה  אסור לראובן לקבל משמעון הסך שקצב עמו לשתי שנים אף שקבל עליו כל האחריות אם ימות שמעון תוך זמן הנז' וראיה מתשובת הריב"ש ז"ל סימן ש"ח וז"ל עוד שאלת אם מותר להלוות לישראל חבירו דינר זהב ששוה עשרים דינרים על אחריות ספינה ההולכת מעבר לים ושיתן לו בשובה כ"ד דינרים מאי דנפיש פסידייהו וההזקים מצויים בהם אם מזעף הים אם מחרום האויבים השוללים יהיה מותר שהרי מצינו בפרדסא וכו' או דילמא כיון שנתן מעות ופסק עמו תוספת קצוב רבית גמורה מאי וכו' תשובה נראה ברור שאסור לישראל להלוות לישראל חבירו דינר השוה עשרים דינרים על אחריות הספינה ההולכת מעבר לים ושיתן לו בשובה כ"ד דינרים לפי שזו הלואה וקוצץ לתת לו דבר קצוב ברבית ואף על פי שמקבל המלוה עליו אחריות המעות כל ימי המשך מהלך הספיננה עד שובה עדיין לא יצא מידי הלואה דהא זוזי יהיב וזוזי שקיל ולא הדרי ליה זוזי בעינייהו וכו' יעו"ש והובאו דבריו ביתה יוסף י"ד סי' קע"ג ופסקה מרן בשלחן ערוך בלי שום חולק יע"ש ומינה אתה דן לנדון דידן דכיון שהוא הלואה אף שהוא מקבל אחריות כל המעות עליו שאם ימות בתוך הזמן הניח מעותיו על קרן הצבי מכל מקום כיון שקוצץ עמו לתת לו סך קצוב ואם חיה יחיה שמעון ישלם לראובן מעותיו נמצא דזוזי יהיב וזוזי שקיל ולא הדרי למריה בעינייהו הרי זה רבית ואסור:
גם מהריב"ל ח"א כלל ח' סימן ן' נשאל על הקאמבייוש שנוהגים הסוחרים באנקונה שנותנים דמים לסוחרים כדי שיתנו סחורות לשלוח אותם לעבר הים בספינה ומקבלים עליהם אחריות הספינה עד בואם לשלום למחוז חפצם ומוכרים הסחורות ואז פורעים הסוחרי' למלוים הסך שהלוו להם בתוספת שמונה או עשרה למאה בעד האחריו' אם הוא אסור מפני שדרך התגרים להבטיח אחריות הספינה על ג' או ד' למאה מבלי תת הלואת מעות להם באופן שנראה שזה שמוסיפין להם יותר הוא מפני הלואת ממונם ואסור אם יהיה רבית קצוצה או אבק רבית עד כאן תורף השאלה. והשיב שבודאי אם השער קצוב להבטיח בעד ג' וזה נותן ח' או עשרה למאה הדבר ברור שתוספת זה אינו אלא בשביל ריוח מעות ההלואה והוי רבית קצוצה ואח"כ צידד שאם נאמר שזה התוספת אינו אלא משום שהוא בטוח ביהודי אחיהו שאם יפסד ממונו הוא ישלם לו והמעות שנותן לו הוא כמו משכון כדי שלבו נכון בטוח יהיה שלא ללכת בדינא ודיינא והגויים אף שהם מבטיחים בג' או ד' למאה אין חפץ בהם שאם יארע מקרה בלתי טהור אז יבואו בעקיפין ויעשו כמה טצדקי להפטר וא"כ לא מינכר מלתא שעושה זה בשביל המתנת המעות ולא יהיה  בו דין רבית קצוצה אלא אבק רבית ומ"מ אסור לעשות כן זהו תורף דברי הרב ז"ל:
והנה עיני המעיין תחזינה מישרים שנ"ד  דומה לנדון הריב"ש אשר כתבנו שהרי תלך לשלום למחוז חפצו יתן לו מאה ועשר וכיון שכן קשה מדוע לא זכר שר מהרי"בל תשובת הריב"ש אפילו ברמז ויראה לע"ד דיש חילוק בין נדון הריב"ש לנדון מהריב"ל דאילו בנדון הריב"ש האיש הנותן ההלואה אינו מבטיח לו אחריות הסחורות ששולח בתוך הספינה אלא שתולה אחריות המעות שהלוה לו בשוב הספינה לשלום שאם לא תשוב יפסיד הלואתו ואם תשוב יתן לו תוספת אמנם נדון מהריב"ל הוא מבטיח לו הסחורות ששולח בתוך הספינה שיש מקום לתלות שהתוספת שלוקח הוא משום קבלת אחריות מהסחורות עצמם כדרך הסוחרים שלוקחים מעות בשביל הבטחת אחריות הספינה שדבר זה מותר כמו שכתב הריב"ש ז"ל שם וכמו שיבא לקמן בס"ד אמור מעתה דמשום הכי לא הזכיר מהריב"ל תשובת הריב"ש הלזו ודוק. איך שיהיה הנה מהריב"ל אוסר היכא שמלוה לו בתוספת דמים אף שהוא מקבל עליו אחריות הסחורות ההולכות אשר נקנו באותן המעות אשר הלוה לו ודון מינה ואוקי באתרין דאף דראובן מקבל עליו אחריות דמיו שאם ימות ראובן בתוך זמן הקצוב יפסיד הכל אסור לפי דברי הרב ז"ל ולא עוד אלא דאין לצדד בנדון שלנו שיהיה לו דין אבק רבית כמו שצדד בנדון דידיה שהרי אין לתלות בשום אמתלא כמו שיש לתלות שם וק"ל וחזר הדין דהוי רבית קצוצה ואסור לראובן לעשות זאת:
אמנם אכתי יש זכות תולה דאין כאן איסור ואפילו אבק רבית ליכא בנדון דידן ודבר זה אנו למדין מתורת מהריט"ץ סימן קכ"ו שנשאל שלפי דברי הריב"ש הנז' נראה שבכל ענין שיש הלואה אסור וא"כ אין נהגו העולם בז"הז להפך הגם שאין מקבלים אחריות כל ימי משך מהלך הסחורה בים ובמדבר כי אם מהלך יום או יומים יורנו המורה: והשיב הרב ז"ל מנהג זה אין לו רגלים על מה לסמוך ומייתי נמי תשובת מהר"ם על הבחור שהלוה לך מעות ואתה נותן הונאה והוא חוזר עם בנך וכו' אסור וכו' וכלל דבריו שם להוכיח דדבר זה הוא הערמת רבית והקאמבייוס הנז' אסורים ומנהג העולם הוא שלא כדין ושכן דעת מהריב"ל שאסור יע"ש: ואח"כ כתב הצריך לענייננו וז"ל אמנם הנראה לי להתיר הוא כשילוה לו הלואת חן סתם ולא יזכור לו תכף ואני אשרתך בכ"וכ לכך זמן שכיון שהדברים הם בצירוף תכף ומיד משמע שהוא תנאי אע"פ שאמר שהוא הלואת חן ולכך כתב מהרי"ק שאסור אמנם אם את הדבר הזה יעשו שלוה לו הלואת חן ואחר יום או יומים מכתיבת השטר הלואה אן מעשיית הלואה יעשו מחדש תנאי אחר מקבלת אחריות שכ"כ נכסים בכ"וכ מעות או ישרתהו בכ"וכ אז נראה דמותר משום דכיון דאינו ביום אחד אינו נראה הערמה הא למה זה דומה לענין הטבה של מכירת בתים שאין ההטבה ביום המכר אע"ג דאין שום איסור בדבר כיון שהקונה אומר מעצמו ולא המוכר התנה מותר אפילו בו ביום מ"מ נהגו העולם לרווחא דמלתא לכתוב ביום א' אחר המכירה כדי שלא יהא נראה הערמה כאילו המוכר התנה אלא הקונה אומר מעצמו כשיהיו לך מעות הביאם לי ואני אחזיר לך הבית מותר והכא נמי בנ"ד יעשו תנאי הלואת חן ביום א' ותנאי האחריות בכך וכך ביום ב' מותר מפני שאין כאן אפילו הערמת רבית ולא דמי לגוונא דכתב מהרי"ק דהתם מחזי הערמה ממש ובזה יורה מהר"ם נמי דשרי עכ"ד ועיין שם במ"ש אח"כ. ואם כן בנ"ד מותר ועדיפא נדון שלנו מנדון הרב ז"ל שאם היתה ההלואה ביום א' וביום ב' היתה התנאי התיר הרב וקאמר דלא חיישינן להערמה אף כי היה זה יום אחר יום והדבר כבר נראה ושזו הערמה היתה כ"ש בנדון דידן שמתחלה היתה הלואה בפירוש הלואת חן ואחר שעברו כמה ימים באים לעשות התנאי דמותר לפי דברי הרב:
ואפשר שיש ליחס סברא זו למהר"י אדרבי ז"ל סימן פ"ט ששם נשאל כיוצא בזה שראובן הלוה לשמעון מעות ואח"כ קנה שמעון סחורות לשלחם למדינת הים ועשה תנאי עם שמעון לקבל אחריות הים וכשימכר הסחורה שם ישלם לראובן שם הקרן וגם ריוח מהבטחת אחריות והגיעה הסחורה ונמכרה ונפרע ראובן הדמים ולא הספיק לכל חיובו באופן שעדיין נשאר חייב לו שמעון מקצת הריוח שקצב עמו וביני ביני נפטר שמעון ובא ראובן לגבות מהיתומים ושאלו הב"ד אם הוא ראוי שהיתומים יפרעו הריוח כי יש לטעון בעדם שלא יגבה אלא הקרן וראובן אומר כי הם צריכים לקיים התנאי שהתנה אביהם והשיב הרב ז"ל להפליא על הב"ד מה ראו על ככה לומר שאינו ראוי ליתומים לפרוע ריוח דמשמע מדבריהם אף שהדין כן אין ראוי ליתומים ומאן פלג להו בין קרן לריוח בגבייה מן היתומים והאריך באיזה זמן   נפרעים מן היתומים וכל דברי תשובתו בנאם על  יסוד זה יע"ש:
ויש להפליא עליו הפלא ופלא דהיכי לא אסיק  אדעתיה להשיב שאפילו שמעון חי ובא  ראובן להוציא ממנו הריוח דהבל יפצה פיהו מפני שכיון שהוא הלוה מעות אם קבל עליו אחריות הנה הריוח הוא על המתנת זמן והוי רבית ולפחות אבק רבית ואין כח בידו להוציא משמעון מה שנשאר חייב לו מן הריוח ומכ"ש מן היתומים:
אמנם מה שנלע"ד הוא שהרב ז"ל כשיטת מהריט"ץ ס"ל שכיון שמתחילה הלוה לו מעות הלואת חן ואח"כ נקנו הסחורות ועשו תנאי ליתן לו ריוח בקבלת אחריות אין כאן אפילו הערמת רבית ולכך לא נסתפק לו אעיקרא דמלתא אי הוי רבית או לא כי כן הציע השואל שמתחלה היתה הלואת חן ואח"כ עשו התנאי וגם השואל מעולם לא אתי עלה דמלתא משום לתא דרביתא דאם היו באים מטעם רבית היה להם לומר כי גם הריוח שלקח היה רבית ולא היה יכול לגבותו משמעון וכ"ש מיתומיו אלא שבאו עליו מטענה אחרת כי איננו ראוי שיפרעו היתומים ריוח ועל זה השיב הרב דאם הוא באופן שלפי הדין יכול להפרע מן היתומים אין חילוק בין קרן לריוח דאין מרחמין בדין דוק ותשכח כן בשאלה ובתשובה באופן דמצאנו לו חבר למהריט"ץ ז"ל דהיכא דההלואה קדמה יום או יומים לתנאי מותר ואין כאן אפילו הערמת רבית:
הגם הלום ראיתי למהר"ם אלשיך ז"ל בתשובה סימן ב' שנשאל על כיוצא בזה והאריך בתשובה וצדד כמה צדדים להקל ולהחמיר ולבסוף העלה דאם תנאי הריוח היה יותר מדאי ממה שלוקחים שאר הסוחרים על הבטחת הספינה הוי רבית קצוצה ויוצאה בדיינים:
והנה שם היה המעשה שראובן היה חייב לשמעון סך מה מכ"כ סחורה שלקח ממנו והגיע זמן הפירעון ולא היו מעות ביד ראובן לפורעו ולקח עליו ראובן המעות עצמם בהלואה בדרך קאמבייו וקצץ עמו לתת כח' למאה באנקונה ושיפרע לו שם אחר ב' חדשים אחר הגעת הספינה ושמעון קבל עליו אחריות וכו' יע"ש. הרי דההלואה כבר היתה עליו מקודם ואח"כ התנאי ואם איתא דסבירא ליה כסברת מהריט"ץ היה לו להתיר דאי דלא סבירא ליה כותיה לחלק הך חילוק' בין אם ההלואה והתנאי היו ביום אחד להיכא שההלואה היתה ביום אחד והתנאי ביום ב'. ואין לדחוק ולומר כי כיון שהגיע זמן הפרעון ומפני שלא היה לו לפרוע זקפם עליו במלוה חשיב כאילו הלום לו מחדש ונמצא כי ההלואה והתנאי היו ביום א' כי כולי האי הו"ל לפרש ולא לסתום ומדסתם משמע דלא ס"ל כדברי מהרי"טץ ז"ל ונמצינו למדים דמהר"ם אלשיך ז"ל פריך על מהריט"ץ ז"ל בזה ואוסר ואם כן אין לעשות מעשה נגד מהר"ם אלשיך ז"ל:
ועוד אני אומר דאם נרצה לקיים הדוחק שדחינו ונאמר שמהר"ם אלשיך מודה למהריט"ץ היכא שההלואה והתנאי אינם באים כאחד ביום א' ומה שאסר בנ"ד הוא מפני שהגיע זמן הפרעון וזקפן עליו מחדש במלוה והתנה דהוי הלואה ותנאי ביום א' ובזה יודה מהריט"ץ אפילו הכי לא הרוחנו כלום להתיר בנ"ד שהרי כאן ג"כ הגיע זמן הפרעון והלה דוחקו והוא זוקפם עליו במלוה ומתנה תנאי האחריות ונמצא שההלואה ותנאי האחריות באים בבת אחת ביום א' ואסור אף אליבא דמהריט"ץ. באופן דבין הכי ובין הכי אין למצוא היתר לנ"ד
אבל האמת לע"ד כמ"ש דאין להעמיס בדברי מהר"ם אלשיך חילוק זה כלל כי הדבר ברור דפליגי אהדדי בזה. גם ראיתי להר"ב פמ"א ח"א סימן קכ"ח שכתב וז"ל ואולם הנדון שלפנינו היתה הלואה לחודה קודם שטר השירות זה ימים ואחר כך היתה השירות ואז היה השכר שקצבו ביניהם בעד השירות וכמו שמבואר בשטר השירות סי' הקציצה וכ' ומתחייב ה"ר חיים לפרוע לה"ר גסים וכו' ע"כ וכי אנו מחוייבים לבדות מלבנו שמא תנאי אחר היה ביניהם ע"ד ההלואה מה שלא נזכר בשטר השירות וכו' יעו"ש. אשר נראה מדבריו ז"ל קצת שהוא סובר לחלק כסברת מהריט"ץ ז"ל הנז' אם קדמה ההלואה ואחר כן התנה וקצב עמו סך כך ותלה הדבר בענין אחר מותר:
סוף דבר אין למצוא היתר לראובן דנדון  דידן ולא יקח משמעון כ"א הקרן לבד  אפילו לרבוותא דסברי שאם ההלואה היתה ביום א'  והתנאי ביום אחר דאין שם חשש רבית יען שכשהגיע זמן הפירעון זקף את המעות במלוה על שמעון והתנה תנאי האחריות אז בבת אחד ביום אחד. זהו הנלע"ד להלכה ולמעשה אם יסכים עמי מורנו הרב היושב על כסא ההוראה שיחיה אכי"ר:
אמשטרדם שלהי חשון בשנת התקס"ז לפ"ג
שלמה ישורון