שאלה ראובן נתן גט לאשתו והי' כתוב בו ברביעי בשבת י' לירח פלוני והיה אותו היום י"ב לאותו ירח והקדימוהו ב' ימים והמגרש הלך למדינת הים ויהי מקץ ימים בשובו לעיר חזר בו המגרש ורוצה לקחת את אשת ובאומרו שהגט היה מוקדם ופסול והיא אינה רוצה בו ואומרת שהגט כשר ואינו מוקדם דטעות סופר הוא והלכה ונתקדשה ללוי והשתא שואל השואל אם היא מגורש' מראובן כדת וכהלכה בהאי גיטא וקידושי השני תופסין בה או דילמא דעדיין אגידא ביה בראשון ואשת איש הית' כשקבל' קידושין משני ואינם תופסין בה ועוד נסתפק השואל אם יהיה הגט פסול או בטל ונפקא מינה אם צריכה גט משני או לא על הכל יורנו המורה לצדקה ומהתמ"ש:
תשובה קודם עמדנו על משפט שאלתינו בהאי שני צדדין שצדד הת"ה הא' מצד הבעל הבא לפסול הגט מכח קדימת שני הימים הנזכרי' והב' מצד אשתו המגורש' להחזיק הגט בכשרותו באומרה שהקדימ' נעשה בשגגת הסופר שטעה בשני הימים וכדי להכריע בין שניהם מי הוא המצדיק יותר טענותיו צריך להודיע מאיזה מקום נובע לנו התקון שתקנו חכמים לכתוב זמן בגיטין ומאחר שנודע זה עדיין צריכין אנו לידע אם כתבו זמן בגט אמנם לא כתבו אותו היום שנכתב בו הגט אלא הקדימוהו איזה ימים קודם אם יהיה נפסל בכך או לא ואחר כל זה בנקל נוציא לאור משפטינו: תנן בפ' המביא דף י"ז נכתב ביום ונחתם ביום כלילה ונחתם בלילה בלילה ונחתם ביום כשר ביום ונחתם בלילה פסול ר' מכשיר שהיה ר' שמעון אומר כל הגיטין שנכתבו ביום ונחתמו בליל' פסולין חוץ מגיטי נשים גמ' איתמר מפני מה תקנו זמן בגיטין ר יוחנן אמר משום בת אחותו ר"ל אמר משום פירות ר"ל מאי טעמ' לא אמר כר"י אמר לך זנות לא שכיחא ור"י מאי טעמא לא אמר כר"ל קסבר יש לבעל פירות עד שעת נתינה וכו':
ופירש רש"י נכתב בלילה ונחתם ביום היינו חד יומא ואין כאן מוקדם ביום ונחת' בלילה מוקדם הוא דמשמע דמההוא יומא איגרשה ולא איגרשה עד למחר ובגמרא מפרש מאי פיסוליה: כל הגיטין. של מכר מתנה והלואה: מפני מה תקנו זמן בגיטין. כיון דלאו שטרא דגוביינא הוא: משום בת אחותו. והיא אשתו ושמא תזנה תתחיו וחס עליה שלא תחנק וכותב לה הגט בלא זמן ונותן לה לה וכשמעידין עליה בבית דין מוציא גיטא ואומרת גרושה הייתי ופנויה באותה שעה: משום פירותי שמזמן הגט ואילך אם ימכור הבעל בפירות נכסי מלוג שלא תגבם ואם לא היה בו זמן יהי מוכר והולך וכשתתבע לדין הויא ידה על התחתונה שיאמר לה קודם גירושין מכרתי: זנות לא שכיחא ולא חשו בה בה רבנן: עד שעת נתינה הילכך ומן כתיבת הגט לא מהני ולא מידי דכי אתיא למיטרף לקוחות בעיא לאתויי סהדי אימת מטא גט לידה:
למדנו מהאי משנה דכשכתב הגט ביום ונחתם בלילה פסול משום מוקדם כמו שפי רש"י ובהא הסכימו כל הפוסקי' ועיקר תקנתם שהתקינו זמן הוא ממאמר ר' יוחנן שאמר הטעם משום שמא יחפה על בת אחותו ואע"פ שבטל טעם חפוי כגון בזמן הזה אפי הכי פסלינן לגט בלא זמן כמו שכתוב בהרא"ש עיין שם:
וראיתי חבל נביאים מתנבאים בסגנון א' לפסוק כר' יוחנן דאמר שהזמן שהתקינו לכתוב בגיטין הוא משום חפוי ולא משום פירות כדאמר ר"ל הראשון שבקדושה הוא הרי"ף שפסק כרבי יוחנן לענין שיכול הבעל לאכול פירות עד שעת נתינת הגט ממילא שמעינן שעיקר תקנת ומן הוא משום חפוי ולא משום פירות כמו שסובר ר"ל וכיון דבהאי פסק כוותיה והוא שאינה יכולה למחו' ביד הבעל לאכול פירות עד שעת שהגיע הגט לידה גם כן נאמר שהלכה כוותיה לענין חפוי: והרמ"בם פסק גם כן כר' יוחנן בפ"א מהלכו' גירושין הלכה כ"ד שכתב אע"פ שחתימת העדים מדבריהם התקינו שיהיו העדים מפרשין שמותיהן בגט וכו' וכן התקינו חכמי שיכתוב ומן בגט ומקום כתיבתו כשאר שטרות שמא תהיה אשתו קרובתו ותזנה כשהי' תחתיו ויכתוב לה גט אחר זנות ויתן לה ואם לא יהיה בו זמן וכולה לומר קודם הזנות נתגרשתי ולפיכך כתבו זמן בגיטין: וזה יצא לו ממאמר ר' יוחנן כמו שכתב ה"ה:
והטור הלך בשיטת הרמב"ם בסי' קכ"ו ז"ל צריך לכתוב הזמן בגט כיצד בכך וכך בשבת לירח פלוני שחכמים התקינו לכתוב בו הזמן משום שפעמים שאדם נשוי קרובתו ותזנה תחתיו וירצה לחפות עליה ויתן לה גט אחר זנות ולא וכתוב בו הזמן היא תאמר קודם הזנות נתגרשתי אבל כיון שתקנו לכתוב בו הזמן וא"ת כן צריכה להביא ראיה אבל לא הוצרכו לתקן זמן כדי לידע מתי תטול פירות מנכסים שהיו בידו דקי"ל יש לבעל לאכול פירות עד שעה שיתן הגט לידה וכשהגיע הגט לידה תלך לבית דין ותראה להם גיטא ויכתבו ב"ד הזמן שנתגרשה בו: והרא"ש הסכים עם הפוסקים הנזכרים ופסק כרבי יוחנן וכן פסק הרב ב"י בסי' קכ"ו:
נמצינו למדין מהאי סוגיא ומהסכמת הפוסקים שצריך לכתוב זמן בגט משום שמא יחפה כרבי יוחנן ואם נכתב הגט בלא זמן פסול כדתנן בפרק המגרש דף פ"ו שלשה גיטין הם פסולין ואם נשאת הולד כשר כתב בכתב ידו ואין עליו עדים יש עליו עדים ואין כו זמן יש כו זמן ואין בו אלא עד א' הרי אלו שלשה גיטין פסולין ואם נשאת הוולד כשר הרי מפורש שגט שאין בו זמן פסול אבל צריכין אנו למודעי אם כתבו זמן בגט אבל הקדימוהו איזה ימים קודם ד"מ כגון בזמן שכתבו הגט היה ביום רביעי שהוא רביעי לירח פלוני והקדימו זמן מה וכתבו ברביעי שהוא שני לירח פלוני שהוא שקר לפי שאותו יום הכתוב בגט כיון שברביעי היה אי אפשר להיות שני בחדש אם היה ר"ח ביום א' ואם הוא שני לחדש אי אפשר להיות כי אם ביום ב ולא ברביעי וכיון שאותו היום שנכתב הגט לא היה בעולם לא ידעינן אם והיה כדאי לפסול הגט או לבטל הגט מעיקרו הגם שהמשנה אמרה אם נכתב ביום ונחתם בלילה הוא פסול משום מוקדם אכתי יש מן הראשונים שסוברים שיש מוקדם שהוא בטל והיא סברת הרא"ש בכלל מ"ה כאשר נביא לקמן ובעל תה"ד בסי' י"ג נתן טעם להאי סברא אמנם הב"י תמה עליו והניח הדבר בצ"ע עיין שם:
אבל הרי"ף לא כתב כן כמו שסובר הרא"ש שכתב בפרק המגרש על המשנה שהביא השלשה גיטין פסולין וחד מינייהו גט שאין בו זמן כמו שהבאנו לעיל הזכיר הרב המחלוקת שיש בגמרא על זה ז"ל אם נשאת כא מאלו ג' גיטין זמנין אמר רב תצא וזמנין אמר רב לא תצא אין לה לה בנים תצא יש לה בנים לא תצא לוי אמר לעולם לא תבא וכן אמר רבי יוחנן לעולם לא תצא וכן הלכתא הרי פסק כרבי יוחנן ולוי דאמרי אפילו אין לה בנים לא תצא שמעינן דינה דגט שאין בו זמן הוא פסול ולא בטל וגט מוקדם שוה לגט שאין בו זמן כמו שסובר הר"ן שכתב גט מוקדם דקי"ל דפסול איכא מאן דאמר אם נשאת לא תצא בגט שאין בו זמן משום דכל מאי דאיכא למיחש התם איכא נמי כגט שאין בו זמן ואפילו הכי אמרינן ביה אם נשאת לא תצא ובגט מוקדם דכוותה הרי השוה דין גט מוקדם לאין בו זמן וכיון דסתם דבריו ונקט גט מוקדם משמע דלא שאני ליה איזה מוקדם שיהיה וכיון שהר"ן סובר דגט מוקדם הוא פסול כגט שאין בו זמן נאמר גם כן שהרי"ף יסכים עמו ויפסול גט מוקדם כגט שאין בו זמן: והרמ"בם גם כן סבירא ליה הכי שכתב בפ"א מגירושין שקדימת הגט הוא פסול ובפ"י נתן לנו כלל לומר שהפסול שהזכיר בחבורו הוא פסול מדברי סופרים ולא תנשא לכתחילה ואם נשאת לא תצא והולד כשר. והטור כתב בסימן קכ"ו אם הקדים ומן בגט פסול ומ"מ נכתב ביום ונחתם בלילה שלאחריו או אפילו מכאן ועד עשרה ימים פסק הרא"ש שהוא כשר. נמצא לפי וה שגדולי ההוראה פסקו כלם לומר שגט מוקדם הוא פסול מדרבנן ודלא כהרא"ש שם בר שהוא בטל הגם שהרי"ף כתב בתשובה דכל פסול הנזכר בתלמוד הולד ספק ממזר ואם כן נימא נמי דגט מוקדם הוא פסול והולד ספק ממזר כבר חילק הרמב"ן וכתב דווקא בנושא דלא אמרו בפני נכתב ובפני נחתם דאיכא למיחש לזיופה בזה רצה להחמיר הרי שאני הני פיסולי משאר פיסולים והולד הוא כשר ורבינו האיי כתב כל מקום שאמרו בו הולד כשר אם נשאת לא תצא אפילו אין לה בנים עכשיו והרמב"ן כתב שהוא מבטל דעתו לדעת הגאון וה"ה כתב שיש עיקר לזה בפ' המגרש ובכתבי מוהר"רי איסרלן סי' רן כתב שאם נשאת ולא נבעלה לא תצא וכן פסק הרב ב"י בשולחנו בסי' קן שכתב וכל גט שאינו פסול אלא מדבריהם להנשא בו לא ינשא בו לכתחילה ואם נשאת אפי' לא נבעלה לא תצא והוולד כשר וכותבין לה גט אחר והיא יושב תחת בעל ואם א"א לכתוב לה גט והים הבעל ותיק וגירש מעצמו הרי זה משובח בד"א שאין לו בנים ממנה אבל אם יש לו בנים ממנה לא יוציא מפני שמוציא לעו על הבנים וזה הלשון העתיק מדברי הרמב"ם בפ"י:
המורם מהפוסקים הנזכרים הוא שגט מוקדם הוא פסול מדבריהם אבל מדאורייתא הוא גט מעלייא והדין נותן דמאי אולמיה האי תקנה להחמיר כו יותר משאר פיסולים אם כן לא תנשא לכתחילה ואם נשאת אפילו אין לה בנים לא תצא כמו שסוברים הרי"ף הרמב"ם ורבינו האיי והרמב"ן שהסכים עמו ועוד פוסקים אחרים כאשר הבאנו לעיל ברם צריכה גט מבעלה בעודה תחת השני אם אין לה בנים כמו שסובר הרמב"ם וכמו שפסק הב"י בסי' ק"נ ובכן נדחית סברת הרא"ש הסוכר שגט מוקדם הוא בטל ותצא מן השני בלא גט:
אחרי הודיע אלדי"ם אותנו את כל זאת נבוא לנושא שאלתינו שהוא תכלית המכוון נראה לפי סלקא אדעתין שנושא דידן הגט הוא פסול כיון שהקדימוהו שני ימים ולפי שהגט פסול תצא מלוי והראיה ממשנה ראשונה. שהזכרנו למעלה דהיינו נכתב ביום ונחתם בלילה של אחריו פסול משום דהוי מוקדם ונאמר אם כשקדמה יום א' הוא פסול כ"ש כשהקדימוהו שני ימים כנ"ד שהוא פסול אם כן תצא מלוי בגט ואסורא לראובן כמו שכתב הטור בסי' י"ז ז"ל כל פיסולי דרבנן צריכה גט מן שניהם מן הראשון מדרבנן ומן השני מדאורייתא וכן כתב בעל תה"ד בסי' י"ג וכן פסק הרן בפי' י"ז והואיל שפיסולי דרבנן צריכה גט מן שניהם מן הראשון כיון שהגט הראשון היה בפיסול ומן השני מדאורייתא כיון שקידושיו היו קידושין מדאורייתא גם כן נ"ד צריכה גט מלוי הוא ל שקידושיו הם דאוריית' ומראובן בריכה גם כן גט להתירה לשוק הואיל והגט הראשון נעשי' בפיסול ובזה נתפשט הצד השני שצדד הח"ה דמה ששאל אם בריכה גט חן השני ודאי שצריך גט מן השני כיון שהגט פסול:
והטענה שטוענת לומר שזה לא נקראת פיסול אלא טעות הוא שטעה הסופר בשני הימים אינה צודקת כיון דקי"ל לענין עדות אם א אמר שהרג בג' בשבת והאחר אמר שהוא הרג בה' בשבת עדותן בטילה דבשני עיבורין לא טעי אינשי ומקור דין זה נובע ממסכת סנהדרין פ' היו בודקים הכא נמי כיון שיש הבדל והפרש יותר מיום א' אמרינן לא טעי אינשי ובהאי גוונא לא תלינן כטעות סופר:
הגם שהרא"ש בכלל מ"ה כתב על שאלה שנשאל לו בגט שהיה כתוב ברביעי ב' יום לחדש שבט ואותו היום היה כא' והוה ליה מוקדם יום א' השיב שאין לפוסלו בשביל וה לפי שתלה הדבר בטעות הסופר שלא וכר בקביעות החדש לא הוי מוקדם הכא נמי בנ"ד נימא שהסופר טעה בחשבון הימים ולא שנא אם יהיה יום א' או יותר ובזה הדרינן לכללין קמייתא ונאמר שהדין עם ואת האשה ותשב עם בעלה לוי ואת הטענה אין לו העמדה כי אנו אין לנו אלא מה שאמרו חכמים והוא דווקא יום א' ולא שני ימים הלא תראה הרא"ש בעצמו המתיר בטעות יום א' פסל אם יש בו יותר ולאו דווקא פסול אלא בטל שכתב בכלל מ"ה על א' שקדש אשה וגרשה בגט מוקדם שהיה לו לסופר לכתוב שנת ס"ט וכתב נ"פ ולא נודע פיסולו עד שקדשה אחר אם צריכה גט מן השני ואם מותרת לראשון. השיב כיון שהגט מוקדם היה פסול כדתנן נכתב כיום ונחתם בלילה פסול וכיון דפסול הוא לא תפסו קידושי פני ולא מיבעיא ממנו גט ומותר לראשון וכו' נראה מדבריו שלא התיר אלא בטעות יום א אבל אם היה יותר מזה לא תלינן בטעות סופר ולפי דעתו הגט הוה בטל ולא תימה דווקא אם יש הפרש והבדל כל כך הוא דפסל אבל אם היה הפרש שני ימים או חדש לא נפסל בכך דהא הכ"י העתיק לשון הרא"ש וכתב שאם הגט נכתב בי' לחדש וכתב הסופר בחמישי לחדש לדעת הרא"ש הוא בטל הרי הבין מדבריו דלא שאני ליה להרא"ש אם יהיה הטעות ימים או שנים כל כמה דהוו יותר מיום א פסול:
ואם תאמר היכי פסק הרא"ש שקדימת הגט הוא פסול והרי הוא פסק בפרק המביא דכשנכתב ביום ונחתם בלילה כשר בשעת הדחק כרבי שמעון ואפילו מכאן ועד עשרה ימים מכשיר כשעת הדחק מאי שנא מהא שהביא בתשובותיו שהקדימוהו חמשה ימים וגם היתה שעת הדחק כיון שקבלה קידושין מאחר דאין לך שעת הדחק גדול מזה ושם כתב שהוא בטל הב"י הרגיש קושיא זו ותירץ דלא דמי מה שהביא בפסקיו אהא שפסק בתשובותיו דהתם כשכתב בי' לחדש להקדים וכתב בחמשה כיון שהוא שקר פסול ושאני לנכתב ביום א ואיחר החתימה עד לאחר עשרה ימים דמכשיר כשעת הדחק לפי כשכתב היום הכתוב בגט קושטא קאמר שבאותו יום נכתב. וגם יישב דברי הטור שנראה דבריו סותרין זה את זה שכתב הטור ואם הקרים הזמן פסול ומ"מ נכתב ביום ונחתם בלילה פסק אביו שהוא כשר בשעת הדחק הרי קדימת ומן בגט הוא כשר ובתחילה כתב שהוא פסול. ופירש הכ"י לומר דהכי קאמר אם הקדים הזמן כגון שנכתב בעשרה לחדש והקדים וכתב בחמשה פסול ומ"מ כשכתב בו ביום שנכתב בו הגט אלא שאיחר החתימה עד הלילה דהיינו נכתב ביום ונחתם כלילה פסק הרא"ש שהוא כשר ואפשר לפרש דהכי קאמר אם הקדים הזמן כגון נכתב ביום ונחתם בלילה היכא שאינו שעת הדחק ומ"מ היכא שהוא שעת הדחק פסק הרא"ש דכשר. נקיטינן מהא לנ"ד שהגט נעשה בטעות יותר מיום א' פסול כמו שהביא הרא"ש והסכים עמו הטור והב"י:
ולהחזיק דברינו נביא מה שכתב הריב"ש בשאלה קי"ו ווה לשון השאלה מעשה שאירע ביהודי א' הסכים ללכת מעבר לים וכתב לאשתו גט זמן ונעשה כדין וכהלכה ואחרי לכתו נמצא טעות בגט שכתוב בו יום ג' י"ו בחדש אב והיה י"ט ואמרת שראוי לחוש בגט זה דפסול הוא מההיא דהמביא תניין אתמר מפני מה תקנו זמן בגיטין רבי יוחנן אמר משום כת אחותו ר"ל אמר משום פירות ואע"פ שאין כאן חשש של בעל אחותו שזאת אינה בת אחות אבל נימא דמשום ההיא תקנתא דזמן בגיטין איכא למיחש דהוי גט פסול ואע"ג דבגמרא הכשירו כתוב כו שבוע שנה חדש שבת משום דאהני לשבוע דלקמיה ולשבוע דבתריה שאני התם שיש בו איזה זמן אמיתי ואין בו שקר אכל בכאן שהזמן הכתוב בו הוא בטעות שהרי בודאי יום ג' לא היה י"ז לחדש אב ולזה ראוי לפוסלו ואמרת שמטעם זה פסל הרמב"ם גט מאוחר שהרי אין בו משום כת אחותו ולא משום פירות אלא משום השקר שיש בו כי הוא גרשה יום א' וכתוב כגט יום ו על דרך משל דאם לא כן למה פסל גט מאוחר ועוד מנין לו לפוסלו כי לא נמצא בגמרא ולא בהלכות ואמרת שמנעה האשה מילנשא עד בא דברי עד כאן תורף דבריך תשובה כל הפוסקים ז"ל הסכימו לפסול גט מוקדם כת"ק דמתניתין דקתני נכתב ביום ונחתם בלילה פסול לפי שחתמו יום א' אחר הזמן של יום כתיבתו הכתוב בגט שהרי הלילה הולך אחר היום של מחר ואיכא לרבי יוחנן משום בת אחותו שבעבורה תקנו בכל הנשים וכו' ועוד דלאו דווקא בת אחותו אלא אורחא דמילתא נקט דאפשר שהוא חומל עליה שלא תהרג ולפירות לא חייש רבי יוחנן דקסבר יש לבעל לאכול פירות עד שעת נתינה ור"ל לא חייש לזנות דבת אחותו דלא שכיחא אבל לפירות חייש לפי שמשעת חתימת הגט אין לבעל פירות והיא תטרוף הפירות שמכר הבעל קודם שנחתם מזמן שנכתב הגט וזהו שלא כדין שהרי לא נחתם עד היום האחר ולכן הגט הזה שנכתב ונחתם ונמסר בי"ט ימים לחדש אב וכתבו בו בגט זמנו בי"ז לחדש אב ודאי מוקדם הוא ופסול דהא איכא טעמא דבת אחותו לר"י ומשום פירות לר"ל שעיקר הזמן שכותבין בגט ושתקנו חכמים הוא ימי החדש שהוא מונה אם מזמן המלך או לבריאת העולם כמנין שאנו מונין. ע"כ לעניינינו הרי הרב גלא אזן בלימודים שגט שיש בו טעות שני ימים הוא פסול לפי שכתוב בו שקר מפני שהיום שנכתב ונחתם ונמסר לא היה י"ז אלא י"ט בנושא שאנו כו כיון שנכתב מנחתם ונמסר בי"ב לחרש וכתוב בו בעשירי לחדש שהוא שקר וכזב כיון שאותו יום הכתוב בו לא היה בעולם הואיל ונכתב ברביעי אי אפשר להיות אלא בי"ב לחדש ולא בעשירי אם כן הוא פסול ולא תלינן בטעות סופר אלא בטעות יום א':
נקיטינן מכל האמור דנושא שאלתינו הואיל ואיכא טעות שני ימים הגט הוא פסול בשביל קדימת הזמן וחכמים לא התירו אלא בשעת הדחק לפי קצת הפוסקים או לגט הבא ממדינת הים או על ידי שליח לפי דעת הרשב"א כאשר תמצא בספרי הפוסקים אבל בנ"ד דליכא חד מהטעמים הנזכרים ודאי הוא פסול וע"כ לא פליגי בעלי ההוראה אלא בענין דנשאת למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה אבל לא קידושין גרידייהו כנ"ד מלבד שכיון שהיא ידעה הפיסול והלכה ונתקדשה ללוי שלא על פי חכם קנסינן לה ותצא מלוי ואסורא לראובן כאמור למעלה:
ברם כי נחתינן לעומקא דדינא נאמר שזאת האשה צדקה ממנו בטענתה שטענה לומר שהיה טעות סופר וממקום שבאנו לפסול הגט משם נוציא היתר להוציאה מידי עגון ותשאר תחת בעלה הלוי ונאמר שמה שאמר המשנה אם נכתב ביום ונחתם בלילה פסול משים מוקדם לפי שמשמע שבאותו יום שנכתב נתגרשה וזה שקר שלא נתגרשה אלא ביום של אחריו והואיל והחתימה היה בלילה של אחריו נפסל מפני שצריך שיהיה החתימה ביום הכתיבה ואם הכתיבה והחתימה ביום א' לא חיישינן למוקדם כמו שדקדק ה"ה בפ"א מגירושין מדברי הרמב"ם ע"ש אם כן נ"ד שהיה הכל ביום א כשר ולא חשבינן ליה מוקדם שהעדים ידעו שנכתב בי"ב ועל זה חתמו ולא השגיחו הטעות שכתוב בו כי חשבו סתם סופרי דיינים בקיאים הם ואם ישאלו להם איזה יום היה כשנכתב ונחתם ונמסר יאמרו ודאי שהיה י"ב ולא חיישינן לגט זה לא משום פירות ולא משום חפוי וטעות שני הימים תלינן בסופר ותשב עם לוי:
ובזה יסתלק גם כן תשובת הרא"ש שגט מוקדם הוא בטל כמו שהבאנו לעיל ונאמר שמה שמחמיר הוא ז"ל מפני שנראה כמזויף מתוכו כיון שנכתב הגט בעשירי לחדש וכתבו זמן קודם א לא עלה על דעת המגרש ליתן גט אבל בנושא שאלתינו שנתן רשות לכתוב הגט ביום רביעי והכל יודעים שברביעי נכתב ונחתם ונמסר ליכא חששא ולא מידי ובודאי שתלינן בטעות סופר הלא תראה מה שהביא הרא"ש בעצמו שכל מה ששאלו מאתו בעני הא שישבה עגונה יותר מי"ז שנה כי בעלה הרחיק נדוד ולא נודע מקומו ושכרה שליח לבקשו ומצאו בארץ רחוקה והביא לה גט שיש בו איזה גמגומים ובתוכם היה כתוב בו ברביעי כ' יום לירח שבט והיה אותו היום כ"א בשבט: השיב אין לפוסלו בשביל שכתוב כו כ' לחדש שבט והיה כ"א בשבט ונמצא שהקדים זמן הגט יום א' ואיכא למיחש לרבי יוחנן משום בת אחותו ולר"ל משום פירות ליכא למיחש דכיון שידוע הוא שר"ח היה ביום ה' וד' בשבת א"א להיות כ' יום לחדש אלא כ"א יום תלינן בטעות הסופר שלא היה זכור קביעות החרש לא הוי מוקדם אע"ג דקי"ל דווקא עד רובו של חדש טעו אינשי הכא אין חלוק דעל כרחיך טעה שהרי דבריו סותרין זה את זה אם הוא רביעי הוא כ"א לחדש ואם הוא עשרים כמו שכתב הרי הוא ביום ג' ועל כרחו טעה או בקביעות החדש הנכון או ביום ג' לרביעי ובימי השבוע לא שכיחי דטעו בו אינשי הילכך תלינן הטעות בקביעות החדש ואין כאן הקדמה כלל וכשר ובסוף דבריו כתב אם יש טעות סופר בגט שאין ריעותא וקלקול יכול לבא ממנו לא מיפסיל וכיון שהרא"ש מתיר האי אשה לינשא בגט זה מפני שדבריו סותרים זה את זה גם כן נ"ד דבריו סותרים זה את זה הואיל וכתב ברביעי בשבת אי אכשר להיות כי אם י"ב ואם הוה עשירי לחדש אי אפשר להיות כי אם בשני בשבת וכשם שבנושא של הרא"ש תלה הדבר בטעות סופר ה"ה לנ"ד ועוד שיש קלקול בדבר והוא להוציאה מלוי אלא הגט כשר ותשב עמו בלו שום חשש:
ואל יקשה בעיניך סוגית סנהדרין הגוזר אומר לומר בשני עיבורין לא טעו אינשי ועדותן בטילה אם א' מעיד שהרג בג' והאחד מעיד שהיה בה' גם כן נ"ד אמרינן הכי דבשני עיבורין לא טעי אינשי ולפי זה לא תלינן בטעות סופר דהגט הוא פסול לא דמי לנושא שאלתינו דשאני התם שמעידין על ההורג על פה אבל בנ"ד שכתוב בשטר והטעות מוכח ממה שכתוב בצדו כיון שדבריו סותרין זה את זה כמו שכתבנו בטעות כזה ודאי הוא כשר לדעת הרא"ש דאי לא תימא הכי היכי מכשיר הרא"ש אפילו כיום א הלא הוא נגד מסקנת הגמרא והוא דעד רובו של חדש טעי אינש ולא יותר והוא פסק אפילו אחר רובו של חדש טעי כמו שהבאנו אלא ודאי הוא מכשיר אם מוכח הטעות מיניה וביה וכן כתב בעל תה"ד בסוף סימן י"א אם כן לא שנא בין שיהיה רובו של חדש או והיה הטעות שני ימים מה שאינו לענין עדות שכיון שאמר א' בג' בחדש וזה אומר בה' הרי הוכחשו ואין כאן עדות ואע"ג שכיונו אחר כך ליום השבת אמרינן דרצה לחזור בו העד וכיון שהגיד אינו חוזר ומגיד ואנו עושים עיקר מדבריו הראשונים שמכחיש לחברו לפטור ההורג וכיון שמצינו זכות מה להציל נפש אחת אין אנו מתרצים לומר שטעה בשני עיבורין כדי לקרב עדותן אבל עניינינו שכתוב בשטר יום השבוע ויום החדש ואינן מכוונין זה עם זה אע"ג שהטעות היא שני ימים תלינן בטעות סופר אבל לא יותר דהבו דלא לוסיף עלה:
ומצאתי ראיה לדברי ממה שפסק הרב ב"י בשולחנו בח"ה סימן מ"ג שלכאורה משמע מזכה שטרא לבי תרי ז"ל שטר שכתוב בו ברביעי בשבת כ"ב לחדש תשרי ונמצא שאינו מכוון שרביעי בשבת של תשרי של אותה שנה היה ביום ארבע ועשרים אפילו הכי הוא כשר ומוצא דין זה יצא לו מתשובת הרא"ש בכלל מ"ה כמו שהובא לעיל ובאותו סימן כתב בשטר מתנה שהיה לכתוב שנת נ"ח וכתב בשנת נ"ז ומוכיח מתוכו שהוא טעות סופר שכתוב בו ותנו לפלוני חתני ובשנת נ"ז לא היה עדין חתנו וחתום בשטר גברא רבא ובחסידות אין כל זה מציל מלפסול השטר וכו' וזה הדין השני הוא דעת הרשב"א האומר דאפילו הוה הטעות מוכח מיניה וביה הוא פסול וזה נגד הרא"ש המכשיר אם יהיה הטעות ניכר מיניה וביה אלא נאמר דלא פליגי כל היכא דאיכא טעות שני ימים תלינן בטעות סיפר אבל לא יותר ולפי זה אתי שפיר מה שכתב בשם הרשב"א כיון שיש הפרש כל כך ימים ולא סותרין דבריו מיניה וביה הוא פסול אבל ההיא דהרא"ש ונושא שאלתינו שדבריו סותרין זה את זה הגט נשאר בכשרותו ומותרת ללוי:
והאחרון הכביד והיא תשובת רבינו אליעזר הביאו המרדכי במסכת ר"ה פ"א ז"ל נשאל לרבינו אליעזר על שטר שהיה כתוב בו ברביעי בשבת בכ"ב בתשרי ונמצא שאינו מכוון בימים לפי שר"ה של אותה שנה היה ביום ב ורביעי בשבת לאו היינו כ"ב אלא כ"ד ועוד שכ"ב בחדש הוה יום שמיני עצרת שאין ישראל כותבין שטרות השיב נ"ל דאינו נפסל בכך דתניא שטר שזמנו כתוב בה בשבת או בעשרה בתשרי שטר מאוחר הוא וכשר והאי שטרא נמי אע"ג דכתיב ביה ביום ח' עצרת כשר ואי מפני שרביעי בשבת לאו היינו כ"ב לחדש בהכי לא פסלינן ליה די"ל הסופר טעה לפי שלא היה בקי בעיבורו של חדש ובקיבועו וכדתנן א' אומר בב' בחדש וא' אומר בג' בחדש עדותן קיימת שוה יודע בעיבורו של חדש וזה לא ידע ואם מפני שיש כאן טעות שני ימים איכא למימר כי בשני עיבורין טעה אי נמי מפני שני ימים של ר"ה קדושה אחת הן וכיומא אריכא וסבר הכי נמי לענין החדש ונמצא שאין כאן טעות אלא מיום א' ומחרת החדש שהוא ממחרת יום טוב התחיל למנות והוא יום רביעי ולכך נשלמו בכ"ב לחדש יום רביעי ולעולם לא פסלינן שטרא מאחר שהשטר עיקרו כתב כהלכתו ומקוים בעדים תלינן בטעותא דזמן בכל מאי שיכולים לתלות כדי להכשירו וה"נ בפירוש ר"ח וכן ראיתי מעשה בימי ריב"א משטר שהיה לפניו והיה כיוצא בזה והכשירו וכל רבותי שבמגנצא מההיא מתניתין דוה יודע בעיבורו של חדש וזה אינו יודע וחלק עליו ר"ת ופסל אותו שטר ע"כ הרי מוכח בהדיא דאפילו בשני ימים טעי אינשי והשטר כשר:
דון מינה ואוקי באתרין לומר כשם שהכשיר הרב השטר בטעות שני ימים והעיד שנעשה מעשה בימי ריב"א ור"ח וכל רבותיו הכי סבירא להו מפיהם אנו חיין לומר גם כן בנ"ד שהסופר טעה בשני עיבורין או בשני חדשים ביחד או בדילוג שחישב ששני חדשים היו מלאים לפיכך יכול להיות רביעי בשבת בעשירי לחדש ולא היו החדשים אלא חסרים ולכך אינו יכול להיות ברביעי אלא בי"ב וכיון שכן הגט הוא כשר:
ועדיין חל עלינו חובת ביאור ממה שהביא הריב"ש הסותר כל בנינינו עד היסוד והוא שפסל הגט בטעות שני ימים אמת שהוא חולק על הרא"ש וקשה לזוגם כמו שהבינו בדבריו בעל תה"ד והב"י ועוד פוסקים אחרים אמנם כיון שהב"י הבין בדברי הרא"ש דבשני ימים תלינן בטעות סופר ומשום הכי פסק כוותיה בהלכות הלואה וגם בעל תה"ד ובני שמואל בסימן מ"ג מח"ה והמרדכי ובעל גט פשוט בסימן קכ"ו סבירא להו כהרא"ש הכי נקיטינן ואנחנו בנושא דידן אפשר שיודה הריב"ש דע"כ לא פסל אלא בענין שלא קבלה קידושין כיון ששאלו לו אם יכולה לינשא בגט זה ועל זה השיבם לפוסלו אבל בנושא דידן שכבר קבלה קידושין יכול להיות שלא יאמר שהוא פסול להוציאה מבעלה כיון שקדושיו הוו דאורייתא:
סוף דבר האשה הזאת היא מגורשת מראובן כדת וכהלכה בלי שום פקפוק כיון שהגט נכתב ונחתם בכל תיקוני חז"ל והטעות שנמצא בו אינו אלא שגגת הסופר שלא ידע בעיבורי החדשים ולכך טעה בחשבון הימים והטעות ניכר מתוך הגט כיון שדבריו סותרין וה את זה כנושא של הרא"ש וגם תה"ד סבירא ליה כהרא"ש וזה אפילו יהיה הטעות שני ימים כמו שפסק הרב ב"י בהלכות הלואה ולא נוכל לחלק ולומר דשאני התם שהוא ענין ממון הקלו בטעות שני ימים אבל לא באיסורא כנ"ד דהא לענין זה הושוו כיון ששניהם נובעין ממקור א' והיא משנה שלימה במסכת שביעית פ"י והואיל ושוין הם כשם שהכשיר הרב רבינו אליעזר השטר כמו שהביא המרדכי גם כן אנן בדידן נכשיר הגט דכל טעות שיוצא מתחת ידי הסופר אין ערעור הבעל כלום כמו שכתב בעל העיטור הביאו ה"ה בפ"ד מגירושין לענין שלא כתב הסופר הדקדוקים הצריכין בגט אם כן גמרנו וגזרנו שתוכל לישב עם לוי וראובן יתיאש מהאשה הזאת וילך וישוב לביתו בפחי נפש כי הוא דאפסיד אנפשיה הנראה לע"ד כתבתי וחתמתי היום יום ו' לחדש אדר בסדר ובשנת גם את הדבר אשר דברת אעשה לפ"ג:
יעקב חזקיהו בן לא"א החכם השלם כמוהר"ר דוד ישראל עטיאש נר"ו אכי"ר: