שאלה נה ראובן אפוטרופוס דיתומים הוציא שטר שאינו מקויים מנכסי יתומים על שמעון וכבר עבר זמן הפירעון מכמה שנים ושמעון טען פרעתיו כולו שהדין עם שמעון שישבע היסת שכדבריו כן הוא אלא דשמעון טוען שאינו רוצה לישבע עד שיניח האפוטרופוס השטר ביד בית דין שיקרעוהו אחר שנשבע. והאפוטרופוס טוען שהוא אינו רוצה להוציא את השטר מידו שמא יוכל לקיימי' אחר כך אלא שעתה ישבע שמעון לפטור עצמו לשעה מיבעיא לן הדין עם מי ומהתמ"ש:
תשובה עיקרא דהאי מילתא איתא במסכת כתובות פרק שני (דף י"ח ע"ב) תנו רבנן אין נאמנים לפוסלו דברי רבי מאיר וחכמים אומרים נאמני' בשלמא לרבנן כי טעמייהו שהפה שאסר הוא הפה שהתיר אלא רבי מאיר מאי טעמיה בשלמא פסולי עדות מלוה גופיה מעיקרא מידק דייק ומתתם קטנים נמי כדרבי שמעון בן לקיש דאמר ריש לקיש חזקה אין העדים חותמין על השטר אלא אם כן נעשה בגדול אלא אנוסין מאי טעמא אמר רב חסדא קסבר ר' מאיר עדים שאמרו להם חיתמו שקר ואל תהרגו יהרגו ואל יחתמו שקר אמר ליה רבא השתא אילו אתו לקמן לאמלוכי אמרינן להו זלו חתומו ולא תתקטלון דאמר מר אין לך דבר שעומד בפני פיקוח נפש אלא עבודת אלילים וגילוי עריות ושפיכות דמים בלבד השתא דחתמו אמרינן להו אמאי חתמיתו אלא טעמא דרבי מאיר כדרב הונא אמר רב דאמר רב הונא אמר רב מודה בשטר שכתבו אין צריך לקיימו גופא אמר רב הונא אמר רב עודה בשטר שכתבו אין צריך לקיימו אמר ליה רב נחמן גנובא גנובי למה לך אי סבירא לך כרבי מאיר אימא הלכה כר' מאיר אמר ליה ומר היכי סבירא ליה אמר ליה כי אתו לקמן לדינא אמרינן להו זילו קיימו שטרייכו וחותו לדינא אמר רב יהודה אמר רב האומר שטר אמנה הוא זה אינו נאמן דקאמר מאן אילימא דקאמר לוה פשיטה כל כמיניה ואלא דקאמר מלוה תבוא עליו ברכה ואלא דקאמרי עדים אי דכתב ידם יוצא ממקום אחר פשיטא דלא מהימני ואי דאין כתב ידם יוצא ממקום אחר אמאי לא מהימני אמר רבא לעולם דקאמר לוה וכדאמר רב הונא וכו':
ופרש"י ז"ל אין נאמנין לפוסלו. ארישא דמתניתין פליג העדי' שאמרו כתב ידינו הוא אבל אנוסים היינו וכו': הפה שהתיר. וכיון דמחמת נפשות קאמרי נאנסנו לא משוו נפשייהו רשעי' ופסולי עדות דקאמרי היינו טעמא דלאו בעדותן משוו נפשייהו רשעים אלא דאמרי קרובים או עבדים היינו ועכשיו אנו משוחררים: בשלמא פסולי עדות או קטנים כיון דמודים הם שהשטר בדין נכתב שהלוואה או המקח אמת אבל אנחנו לא היינו ראויים והויא לה כמלוה על פה או אי מכירה היא לא נקנית הקרקע בשטר זה אמר ר' מאיר דלא מהימני דאם כן מלוה לא שדי זווי בכדי וכי מחתי עדים על שטרו מידק דייק שיהו כשרים: אלא אם כן נעשה בגדול כל מעשה השטר בגדולים הלוקח והמוכר וגבי עדים נמי אמרינן חזקה אין הלוקח מחתי' בו קטנים: אלא אנוסים מאי טעמא לא נימא הפה שאסר הוא שהתיר: יהרגו ואל יחתמו שקר הילכך כי אמרי נמי אנוסים היינו מחמת נפשות משוו נפשייהו רשעים: מודה בשטר שכתבו לוה שהודה בשטר שכתבו ועל פיו נחתמו העדים: אין המלוה צריך לקיימו בעדים החתומי' בו שאין הלוה שוב נאמן לומר פרעתיו ולא אמרינן בהאי הפה שאסר הוא שהתיר דמכיון שאמר כשר היה הרי הוחזק השטר וכי אמר פרעתיו לא מהימן שהרי ביד המלוה הוא ורבי מאיר נמי דאמר אין נאמנים לפוסלו במודה לוה שכתבו קאמר וקסבר לא צריכינן תו לעדים ולאו אפומייהו מקיים שטרא: גנבא. מתגנב אתה לומר דבריך בלשון שלא נחלקו  בו היחיד והמרובים כדי שלא יבטלו את דבריך דאמרת כיחידאה: אי סבירא לך ברבי מאיר אימא הלכה כרבי מאיר ולא תנקוט לה כמילתא באנפי נפשה ומר היכי סבירא ליה במודה בשטר שכתבו: כי אתו לקמן מלוין מביאין שטרות. קיימו שטרייכו כך אני רגיל לומר למלוים המביאי' שטרותיהם לפני ואין עידיהם עמהם אני אומר להם לכו ובקשו עידיכם וקיימוהו דאי לאו הכי אף על גב דמודה לוה שכתבו מצי למימר פרעתיו: שטר אמנה לא לוה כלום אלא כתבו וחסרו למלוה שאם יצטרך ללווות ילוה והאמינו שלא יתבענו אלא אם כן מלווהו: כל כמיניה והלא עדים חתומים בו פשיטא דיתקיים בחותמיו: כדרב הונא ואשמעינן רב יהודה נמי הכי דלוה שאמר כתבתיו ומסרתיו לו אבל שטר אמנה הוא אין צריך המלוה לחזר ולהביא להעיד טל החתימה דאין נאמן לזה לפוסלו דלא עביד איניש דכתב ומסר בלא הלוואה:
ופסקו כל עמודי ההוראה ז"ל כר' נחמן וכחכמים דמודה בשטר שכתבו צריך לקיימו הראשון שבקדושה הנשר הגדול הרי"ף ז"ל בריש בבא מציעא. דאיתא התם מחלוקת דר' ורבן שמעון בן גמליאל דרבי סבר מודה בשטר שכתבו צריך לקיימו ורבן שמעון בן גמליאל סבר אין צריך לקיימו ופסק כרבי:
ואחריו החזיק הרמב"ם ז"ל בהלכות מלוה ולוה פרק י"ד הלכה ה' ז"ל הוציא עליו שטר חוב שאינו יכול לקיימו ואמר הלוה אמת שאני כתבתי שטר זה אבל פרעתיו או אמנה הוא או כתבתי ללוות ועדיין לא לויתי וכל כיוצא בזה הואיל ואם רצה אמר לא היו דברים מעולם והרי מפיו נתקיים הרי זה נאמן וישבע הסת ויפטר ואם קיימו (הלוה) (צריך להגיה המלוה) אחר כך בבית דין הרי הוא כשאר השטרות ע"כ. וכתב הרב המגיד ז"ל מחלוקת תנאים ואמוראים בהרבה מקומות ומהם פרק מי שמת (דף קנ"ד) ושם פסקו רוב המפרשים ז"ל כמאן דאמר מודה בשטר שכתבו צריך לקיימו וכדברי רבינו וכן דעת הרמב"ן והרשב"א ז"ל וכן דעת ההלכות עד כאן לשון ה' המגיד ז"ל:
והרא"ש ז"ל גם הוא פסק כן בפסקיו בפרק שנים אוחזין: גם רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל כן פסק בטור חושן משפט סימן מ"ו ופ"ב ז"ל מלוה שהוציא שטר שאינו מקויים ואינו מוצא עדים לקיימו והלוה מודה שכתבו אלא שטוען פרעתי נאמן שהפה שאסר הוא הפה שהתיר ואפי' אם כתבו בו נאמנות אינו מועיל לו כלום והוא הדין נמי לכל מה שיטעון בו שמבטל השטר כגון אמנה או כתבתי ללוות ולא לויתי או טל תנאי נעשה ולא נתקיים נאמן דהאי שטרא חספא בעלמא הוא אמאי קא סמכת אלוה ואיהו מבטל ליה. כתב הרמב"ם ואם אחר כך מצא המלוה עדים לקיים השטר בבית דין הרי הוא כשאר השטרות וגובה בו ע"כ: גם הרב בית יוסף ז"ל מאסף לכל המחנות פסק כן ובשלחנו הטהור בשני הסימנים הנזכרים:
הרי לנו מכל האמור שמסקנת הפוסקים ז"ל לפסוק כרב נחמן וכחכמי' וכרבי דמודה בשטר שכתבו ואמר פרעתי נאמן ונשבע הסת ונפטר דהפה שאסר הוא הפה שהתיר אבל באומר שטר אמנה הוא יש מי שסובר שאינו נחמן והוא הרב בטל גידולי תרומה ז"ל שער י"ז ח"א אבל כבר דחה דבריו הרב בעל שפתי כהן ז"ל בסימן פ"ב ז"ל והוא הדין לכל וכו' כגון אמנה וכו' כתב בית יוסף שכ הוא בפרק שני דכתובות ויפה כיון שכן הוא שם אמאי דקאמר רב יהודה האומר שטר אמנה אינו נאמן אמר רבא לעולם דקאמר לוה וכדרב הונא דאמר מודה בשטר שכתבו אין צריך לקיימו אלמא דלמאן דאמר צריך לקיימו נאמן הלוה ודלא כסברת גידולי תרומה שהאריך להקשות על הבית יוסף בזה ע"כ וכו': ומאחר שאין דבר זה מעלה ומוריד לנדון שלפנינו לא נאריך בחקירת' אבל נאמר שכפי פשט דברי הגמרא הזא כסברת הרב בעל שפתי כהן ז"ל לפענ"ד:
העולה לנו מכל מה שכתבנו שסברת כל הפוסקים שקדמנו דלזה שמודה בשטר שכתבו ואמר פרעתי הרי זה נאמן וישבע הסת ויפטר ואין המלוה צריך להחזיר השטר כדי שיקרעוהו אלא מעכבו אצלו אולי ימצא לקיימו אחר כך ואם יקיימו גובה בו זולת הרב בעל בית חדש ז"ל שכתב שאין המלוה יכול להחזיק בשטר אחר שנשבע הלוה מפני חשש שבועה לבטלה למפרע. ודבר ידוע ומפורסם כפי תורתינו הקדושה שאחרי רבים להטות:
ומעתה נבוא להשיב לשואלינו דבר על העניין שנשאלנו עליו והוא שראובן אפוטרופוס של יתומים הוציא שטר חוב שאינו מקויים מנכסי יתומים על שמעון וכו' ושמעון טוען פרעתי שהדין נותן שישבע שמעון הסת שכן הוא אלא ששמעון אינו רוצה לישבע עד שיניח האפוטרופוס השטר ביד בית דין כדי שיקרעוהו לאחר שנשבע וראובן אומר שאינו רוצה להוציא השטר מידו אולי יכול לקיימו וכו'. נראה לנו דבר ברור שהדין עם האפוטרופוס כמו שהוכחנו מכל החכמים השלמי' האלו שזכרנו לעיל זולת הרב בעל בית חדש שאפילו מלוה עצמו יכול לעכב השטר בידו אחר שנשבע הלום אולי ימצא לקיימו כל שכן וקל וחומר שהאפוטרופוס יכול להחזיק בידו שטר יתומים שהרי מצאנו בהרבה מקומות שיפה כח יתומים כמו שידוע ומפורסם ליודעי ספר ונראה לנו שדבר זה אין בו ספק והאריכות בו אך למותר:
ועדיין לא יצאנו ידי חובתינו כראוי שיש לאומר שיאמר שה"ה לא נעלם ממנו שרוב הפוסקי' סוברים שיש לו למלוה לעכב השטר חוב בידו אחר שנשבע הלוה אולי ימצא לקיימו אחר כך אלא שכוונת ה"ה הוא לפי סברת הרב בעל חדש שסובר שאין המלו' יכול להחזיק בשטר אחר שנשבע הלוה. (אך כי לא פורש) ונסתפק אם השטר חוב של יתומים מה דינו כפי דעת הרב הנ"ל ז"ל מי נימא דהוא הדין או דילמא יפה כח יתומים והאפוטרופוס יהיה לו רשות לעכב בידו השטר. לזה נאמר הן אמת שאין זה במשמע דברי השאלה עם כל זה נשיב עלים והוא שאם זאת היתה כוונת ה"ה הדבר ברור כשמש בצהרים שאין הפרש והבדל בין אם השטר של מלוה עצמו או של יתומים לסברת הרב הנ"ל ז"ל דזיל בתר טעמא שבפירוש כתב שהטעם הוא משום חשש שבועה לבטלה למפרע. ובודאי דאין משום יפה כח יתומים נביא לזה לידי חשש שבועה לבטלה למפרע. אם כפי סברא זו הדין עם שמעון ואינו צריך לישבע עד שיניח האפוטרופוס השטר ביד ב"ד כדי שיקרעוהו אחר שישבע כדי שלא ימצא לקיימו אחר כך ותהיה שבועתו לבטלה למפרע. יהיה איך שיהיה אנו לא נזוז אחור דברינו ממה שכתבנו למעלה שבין המלו' עצמו וכל שכן היתומים יכולים לעכב שטרותיהם בידם אחר שנשבע הלוה ואם יקיימו אחר כך שטרותיהם הרי הם כשאר השטרות וגובים בהם כיון שכן דעת רוב חכמי ישראל כמו שכתבנו:
כללא דמילתא דבנ"ד הדין עם ראובן שאחר שנשבע שמעון הסת כדינו רשאי הוא להחזיק בשטרו ואם אחר כך יקיימו הרי הוא כשאר השטרות ויכול לגבות בו כמו שהוכחנו בבירור שכן הסכמת רוב הפוסקים שקדמנו זכרם שאפילו מלוה עצמו יכול לעכב השטר בידו אחר שנשבע הלוה כל שכן בנדון דידן שהוא של יתומים כמו שכתבנו: הנראה לענ"ד כתבנו להלכה. ולמעשה אם יסכים עמנו הרב המורה שיחיה. ונתפלל אלה יאריך ימים על ממלכתו עד כי יבוא ינון בחברת נוות ביתו מב"ת ובניו. ויזכה לשרת בבית מקדשינו שיבנה במהרה בימינו אכי"ר:
נשלם ונגמר ביום שנכפל בו כי טוב ו' לחדש תמוז
בשנת ובסדר זאת חקת התורה אשר צוה ה' לאמר ליצירה:
אני הצעיר אברהם בלא"א כמוהר"ר דוד פידאנקי מ"כ
בדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס