שאלה סט אשה אחת נפלה לפני יבם נשוי ואינו חפץ לקחתה אלא רוצה לחלוץ בהגיע תור ג' חדשים אחר מיתת אחיו והאשה הזאת שלחה אגרת לאביה וכתבה לו מיתת בעלה ושהיבם יחלוץ לה בזמן זה תכף בלי איחור. והנה אבי האשה מצא לה מנוח זיווג טוב וירא שאם ימתין עד שתחלוץ שיקדמנו אחר ולשאול הגיע אם יכול לשדכה עם האיש הלזה מהיום שתהא משודכת אחר החליצה לבן זוגה הנז' או אם יש בזה איסור ואם תימצי לומר דשידוכין אסור אם מותר האב להתחייב לאיש הלז שלאחר חליצת בתו יפייסנה להשתדך לו ולא לאיש אחר או לא. ישיב לי תשובה ושכמ"ה: (אמר המשיב למען שלא להוציא הנייר חלק העתקתי אחר התשובה תשובת שאלה למהר"ם לוצאטו ז"ל):
תשובה הנה באתי להשיב על השאלה ואומר. כי הזקוקה ליבם אסורה לעשות שידוכין לכתחילה וכמו שכתב הרב רבי בנימן זאב בשאלה ס"ט וז"ל והמעשה שהיה כך היה בחורה אחת בת כהן נתאלמנה מבעלה שנהרג ונשארה זקוקה לשני יבמין א' נשוי וא' רווק ובתוך חדש אחד וחצי להריגת בעלה נשתדכה לאיש אחד קודם שתחלוץ ליבם וכתבו בשטר שעשו קנס נח"ש מי שיעבור ויחזור בו וכל זה עשו בסתר בלא שאלת שום חכם. וכשמעי הדבר הזה הקפדתי על דבר זה משני טעמים הא' שהיא אגידא לשני יבמין וכ"ש ליבם הרווק דאשה הקנו לו מן השמים והיא מזידה דהא ידעה שיש יבמין ועוד שנתפסו בקנס נח"ש מי שיחזור מהם ואולי ירצה היבם הרווק ליבמה כחכמים דאבא שאול דאמרי מצות יבום קודם כדאיתא ביבמות פ' החולץ ואם כן מה יעשו לנחושתם ומ"מ כשהגיע זמן ג' חדשים ישבתי בב"ד וחלצה ליבם בחליצה כשרה כדין חז"ל ואח"כ כנסה ההוא משודך. ושאלת אי איכא בכ"הג שום נדנוד עבירה:
תשובה וכו' (על ענין זקוקה ליבם שנתקדשה לאחר יע"ש) ובסוף התשובה ז"ל דכיון דזאת היבמה לא נתקדשה כי אם שדוכין היו בה נראה דחולץ לה יבמה ומותרת להאי משדך וכו' אך מ"מ אע"ג דליכא ריעותא מדינא דתלמודא ומהפוסקי' יש לתפוש עליה ועל קרוביה משום עלבון בעלה חייס שנהרג דלא היה להם לשדכה קודם החליצה ולא המתינה זמן מה משום כבודו שהוא עשאה כלי דאין אשה כורתת ברית אלא למו שעשאה כלי כדאיתא בסנהדרין פכ"ג: ועוד יש לתפוש עליהם ששמו חרם ושבועה ביניהם בדבר שלא היה בידם לקיים דהא אם היה מתעקש היבם האחד שהי' רווק שלא לחלוץ  לה אלא ליבמה וכו'. מה יעשו לנחושתם והיה ראוי להקפיד על זה כדי שנוסרו הנשים ולא תעשנה כזאת בישראל מתקנא שלא להכשילן לעתיד עכ"ל: הרי לך דהזקוקה ליבם אסורה לכתחילה לעשות שידוכין אמנם אף אם שדכה עצמה במזיד מותרת להאי משדך אחר חליצה:
ואין לומר דשני ההוא עובדא דנדון דהרב בנימן זאב ז"ל כי היבמה נשתדכה לאחר תוך הג' חדשים ולא שאלה את פי היבם אם רצונו ליבם או לחלוץ בזמן הראוי דאז אסורה לשדך עצמה דבספיקא קיימא ואם תשדך עצמה יש לתפוש עליה עלבון בעלה הנפטר שעשאה כלי אמנם בנדון דידן שהיבם נשוי ושאלה את פיו מה דעתו לעשות והוא השיב שתכף אחר עבור זמן ג' חדשים ממיתת אחיו יחלוץ אותה כחלוצה דמיא ואין לה עון אשר חטא לשדך עצמה אפילו היא בעצמה בידיעתה לכתחלה. לבך לא כן יחשוב כי הרב כנ"הג בהלכות יבום סימן קנ"ט כתב וז"ל ומ"מ אין נכון להשתדך בעודה שומרת יבם עכ"ל ומסתמיות דבריו נראה דאין חילוק בדבר דכל זמן שלא חלץ לה יבמה אסורה לשדך עצמה:
וכן משמע מדברי מהר"ם איסרלאס בתשובה סימן מ"ה ז"ל שמועה שמענו וכו' על אשה אחת זקוקה ליבם עדיין קשורה בו חרשה אין ונולד ממנו שקר דהיינו שנשדכה לאחר קודם שחלצה והנה בזה הפרה חק הדבקות שבין אשה לבעלה שהיה לה לשמור חקת קשר למו ואע"פ שהנפשות רחוקות מ"מ הלבבות דבוקות. ובאות נפשה שאפה רוח בסוד היבום וכל זאת לא שתה על לבה ונתנה פירוד בין הדבקים ונרגן מפריד אלוף נעוריה וכו' עכ"ל הרי לך דדעת הרב מהרמ"א ז"ל דאסור ליבמה להשתדך בזמן זיקתה כ"א מעשה כזאת תבגוד ברוח שבה כל זמן שלא ניתר הקשר בחליצה כשרה:
הנה כי כן נוכל לומר דע"כ לא אמרינן  דאסור לכתחלה לשומרת יבם להשתדך אלא היא עצמה שלא תבגוד ברוח שבה אמנם בנדון דידן שהאשה עצמה אינה עושה השידוך ואינה יודעת כלום כי היא ברחוק מקום אם ישדכנה אביה שרי דהאי טעמא לא שייכא באבוה אמנם כיון שלא ראיתי בשום מקום לאיזה פוסק שיכתוב כן להדיא אמינא דאין לסמוך על דיוקא דדייקינן ומהגם דהשואל אומר דאם איתא דאסור לאביה לשדכ' אם יוכל להתחייב שת כף אחר החליצה יפייס את בתו שישדכנה לו ולא לאחר הנה דעתי נוטה דכה יעשה שיבטיח כן את האיש הזה שבזמן קריב תבוא השמועה שבתה נחלצה מיבמה ואז תכף ומיד ישדכנה לו ואין בזה שום מיחוש כנלע"ד אם יסכים הרב המורה שיחיה כי"ר:
ראש חדש אדר שנת תקס"ד לפ"ק
נאם הצעיר שלמה ישורון ס"ט
שאלה ותשובה בדרך ויכוח בין ראובן ושמעון. למהר"ם לוצאטו ז"ל שהעתקתי מכ"י הרב המחבר ושמתיו כאן שלא להניח הנייר חלק: ראובן. שמעון:
ר' קשה עלי מאד מקרא שכתוב ויראו את אלקי ישראל והב"ית אמר בעצמו לרבן של נביאים כלם כי לא יראני האדם וחי. וחפץ הייתי לשמוע תשובה נכונה ומספקת שתשקיט רעיוני בדבר הזה:
שמעון דבר זה כבר תירצוהו חז"ל במסכת יבמו' ל"ק כאן באספקלריא המאירה כאן בשאינה מאירה:
ר' אמנם איני מבין את דבריהם ראשונה שאיני יודע מה כוונתם באספקלריא זו שמזכירים. והב' כי איני רואה חילוקים אלה בכתוב כי המאמר כללי הוא כי לא יראני האדם וחי ואינו מגביל הראיה באיזה דרך תהיה: שמעון. אך אמור לי מדוע נתקשה עליך פסוק זה שזכרת ולא נתקשו עליך כתובים אחרים כמוהו. וירא אליו ה'. וירא ה' אל אברם לה' הנראה אליו ואראה את ה' ודומיהם:
ר' יכולני להשיבך חדא מינייהו נקטית. אך אם תתבונן עוד בדקדוק תראה שאין שאר הכתובים קשים להולמם כזה שזכרתי כי כל אלה באו בל' הפעל והוא מה שבדרך ההשפעה הנבואיי' הכבוד העליון מתראה ומתגלה לנביא כפי מה שיראה להראות לו ולהגלות עליו כי הנה אע"פ שמה ששייך בו ההראות שייך באותו שנראה לו הראיה בו. הנה שימוש הלשון יעורר פעמים רבות על הערות ראויות בעצם הענין פי' שהנה הוצאת הפעלים בל' פעולה או הפעל יורה לפעמי' על איזו הבחנה בענין המוזכר המשל לזה וישמע את הקול מדבר אליו שאמרו מדבר המ"ם בחירק ולא בשבא הנה הוא דרך כבוד לשכינה. כאילו אינו יקרו לישר דבורו אל בשר ודם כאדם שמדבר עם חבירו אלא כמי שמדבר בינו לבין עצמו בדרך שישמעהו זולתו ותגיע לו ע"י זה איזו ידיעה. וכן בעניינינו ההפעל שישמש בו הלשון בענין הנבואה שזכרנו יעיר על היותו ית"ש רוצה ומתגלה אל הנביא בדרך מיוחד. דרך משל ע"י הכח הדמיוני. לא שישיגהו הנביא השגה ישרה כמובן ממלת ויראו את אלדי ישראל שיורה על היותם הם משיגים הנושא כפי מה שהוא: ש'. אמרת שגזירת כי לא יראני האדם וחי היא גזירה מוחלטת בלי שום גבול וחילוק. ושע"כ יקשה עליך להגבילה בראית האספקלריא המאירה אמנם אשאל נא ממך שאלה הנה שם באותו הענין עצמו נאמר וראית את אחורי ופני לא יראו. הרי שראית האחורים ניתנה לו ולא נאמר עליה כי לא יראני האדם וחי וכי אין זה גבול במאמר. תוכל עתה לומר שהגזירה מוחלטת וכללית. הנה מוכרח אתה לומר שאע"פ שהלשון מראה החלטה אין ההבנה כן. אולם אמיתת הדבר שכלל ההשגה הנבואיית מתחלק למינים מתחלפים ואולם יש מין השגה נבואיית שתקרא ראית פנים והשגה אחרת שתקרא ראית אחור וכן ראיה באספקלריא המאירה וראיה בשאינה מאירה שזכרו ז"ל: ואולם לא נאמר כי לא יראני האדם וחי אלא על אותה הראיה הפרטית. דהיינו ראית הפנים באספקלריא המאירה. והנה משה כבר נבואתו היתה באספקלריא המאירה ועל זה לא היה צריך לבקש שכבר היה בידו אבל באותה הבחינה של נבואה שאל הראני נא את כבודך והשיבו האדון ב"ה שהנה מקצת שאלתו יתן לו וכלה לא יתן דהיינו ראית הפנים לא יתן לו כי א"א שתנתן בבחינה זו לאדם ויחיה אך ראית האחור יתן לו. אמנם בבחינת נבואה פחותה מנבואתו של משה שהוא מה שנקרא אספקלריא שאינה מאירה הנה אפילו ראית הפנים אפשר שתנתן. שכבר אינה השגה כ"כ ברורה ועצומה ולזה לא יקשה שיאמר ויראו את אלקי ישראל ולא ואראה את ה', בשכבר קדם לנו שאין נבואת שום נביא חוץ ממשה אלא באספקלריא שאינה מאירה ואמנם מה היא ההשגה או הראיה הנקראת ראיה באספקלריא המאירה וההשגה הנקראת ראיה באספקלריא שאינה מאירה איננו צריך לך לענין זה כלל כי די לך שתדע שיש ב' מדרגות של השגה נבואיית זו עצומה מזו הגדולה נקראת ראיה באספקלריא המאירה והפחותה ראיה באספקלריא שאינה מאירה ושהגדולה היא נבואתו של משה ובה נמנעה ראית הפנים והפחותה נבואת שאר הנביאים ובה אפילו ראית הפנים לא נמנעה. והבן היטב: עד כאן:
בבית ובדפוס אלמנה ויתמי מהמנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עו זיבנטי הויז פון דיא נייא גאס