שאלה גראובן גירש את אשתו על תנאי וכך אמר לה הרי זה גיטך מעכשיו. אם לא אבא בתוך שלשים יום  ובלבד שלא יקראני אונס. והלך ראובן אל עיר אחרת. ואירע שנזדמן לו ברית מילה ולא היה שם מוהל אלא הוא. ולפי זה נתעכב שם באופן שלא היה יכול לחזור. בתוך השלשים יום. אח"כ חלה ראובן את חליו אשר מת בו וח"ליש. וכאשר עברו ימי אבלו. רצה שמעון ליבם את אשת אחיו וטוען דכיון שנתעכב אחיו מחמת מצוה שאין לך אונס גדול מזה ונתבטל הגט. ועדיין היא זקוקה ליבם ויבמתו טוענת דלא חשיב אונס אלא בגופיה. דומיא דפסקיה מברא. אבל לא אונס דמצוה וכיון שלא בא בתוך השלשים יום שהרי היא מגורשת מאחיו. יורנו המורה להיכן הדין נוטה ומאת  ה' תמ"ש:
תשובה טרם כל דבר צריכין אנו לידע. אם המגרש על תנאי. ובאיזה ענין שתלוי בדידיה. אירע לו איזה אונס ואינו יכול לקיים תנאו או שנתקיים תנאו ע"י איזה אונס מה יהיה משפטו ודינו מהגט הוי בכלל אונס או לא. וזה החילו בס"ד:
עיקרא דהאי מלתא תליא במה שנחלקו קצת מהפוסקים זלה"ה. בהאי דינא דקי"ל דאין אונס בגיטין: וכדי לעמוד על דבריהם ז"ל ולבא אל תכלית כונתינו צריכין אנו להקדים האי דגרסינן בריש כתובות דף ב'. דאמר רבא ולענין גיטך אינו כן. דהנה מקמי הכי קאמר תלמודא לענין הגיע זמן ולא נישאו שאוכלות משלו ואוכלות בתרומה ואם חלה הוא או חלתה היא דאינו מעלה  לה מזונות ועל זה קאמר רבא דלענין גיטין אינו כן. דהיינו אם התנה שום תנאי בגט ואתניס. ולא יכול לקיים תנאו דאינו כן. אלא שמגורשת היא. לפי שאין אונס בגיטין ובעי עלה תלמודא מנא ליה לרבא האי ושקיל וטרי בה ובעי למימר דנפקא ליה מההוא  דאמר: אי לא אתינא מכאן ועד תלתין יומין  ליהוי גיטא אתא לסוף תלתין יומין ופסקיה מברא אמר להו חזו דאתאי חזו דאתאי. ואמר שמואל לא שיויה מתיא ודחי עלה ודילמא אונסא דשכיח שאני דכיון דאיבעי ליה לאתנויי ולא אתני. איהו דאפסיד אנפשיה. ומסיק אלא רבא סברא דנפשיה קאמר משום צנועות ומשום פרוצות משום צנועות דאי אמרת לא ליהוי גיטא זמנין דלא אניס וסברא דאניס ומעגנא ויתבא ומשום פרוצות דאי אמרת לא ליהוי גיטא זמנין דאניס ואמרה לא אניס ואזלא ומנסבא ונמצא גט בטל ובניה ממזרים ע"כ:
ואמרינן תו התם בגמ' לישנא אחרינא וז"ל ואיכא דאמרי. אמר רבא וכן לענין גיטין אלמא קסבר רבא יש אונס בגיטין תא שמע מההוא דאמר אי לא אתינא מכאן ועד תלתין יומין ליהוי גיטא וכו' ואמר שמואל לא שמיה מתיא אונסא דשכיח שאני. דכיון דאיבעי ליה לאתנויי ולא אתנן וכו' ע"כ ע"ש:
ורבותינו בעלי התוספות ז"ל. שם בד"ה איכא דאמרי אמר רבא וכן לענין גיטין וכו' כתבו וז"ל פסק ר"ח כלישנא קמא דאין אונס בגיטין והביא ראיה. מדקאמר סתמא דתלמודא בפ' השולח (דף ל"ה) גבי ההוא דאמר אי לא נסיבנא עד תלתין יומין ליהוי גיטא וכו' ואי משום אונס אין אונס בגיטין וכן נראה דאליבא דאיכא דאמרי הוו פירכי מכל הני דמייתי סייעתא ללישנא קמא ולא סמכינן אשינויי דחיקי. וקשה לר"י דמסקינן בפ' מי שאחזו (דף ע"ג) דבין דאמר הרי זה גיטך אם מתי מחולי זה. בין אם אמר אם לא אעמוד מחולי זה ונפל עליו הבית או נשכו נחש או אכלו ארי דלא הוי גט אלמא דיש אונס בגיטין. וליכא למימר דהתם לא מטעם דיש אונס קאמר דלא הוי גט אלא משום דבין אם מת מחולי זה. בין אם לא אעמוד משמע שימות מחמת זה החולי וכשנפל עליו הבית. או נשכו נחש אינו גט דאין זה מחולי זה דהא מוכח בהדיא התם דמהטעם דיש אונס הוא גבי ההוא גברא דזבין ארעא לחבריה וקביל עליה. כל אונסא דאתיליד ביה וכו'. ואמר רבא אונס דלא שכיח הוא. ומייתי רבא סייעתא. מהא דאכלו ארי דאינו גט אלמא דבאונס דלא שכיח יש טענת אונס לרבא והכא קאמר רבא גופיה. כלישנא קמא שהוא עיקר. דאין אונס אפילו באונס דלא שכיח. כדמוכח בהדיא ואומר ר"י דג' ענייני אונס הם. אונס דלא שכיח כלל כההוא דפ' מי שאחזו אפילו ללישנא קמא דרבא יש אונס דלא שייך התם לתקן משום צנועות ומשום פרוצות דלעולם לא סברי צנועות דנפל עליו הבית או שהכישו נחש כיון דלא שכיח כלל. ומשום פרוצות נמי ליכא למיחש כוון דלא שכיח שיעשה כן ואונס דשכיח כגון ההוא דפסקיה חברא אפילו לאיכא דאמרי אין אונס דאיבעי ליה לאתנויי אבל אונס דשכיח ולא שכיח בהא פליגי תרי לישני דרבא והלכתא כלישנא קמא דרבא כדפירשנו עכ"ל ע"ש:
והנה הרי"ף ז"ל בריש כתובות לא  הביא אלא לישנא קמא דרבא. דלענין גיטין אינו כן. משום דאין אונס בגיטין ולא כתב כלל משום צנועות ופרוצות ובסוף פ' כל הגט הביא ההוא עובדא דפסקיה מברא ואמר חזו דאתאי וכו' ואמר שמואל לא שמיה מתיא וגם הביא שם. הההוא עובדא דאמר אי לא מפייסנא עד תלתין יומין ליהוי גיטא. אזל פייסה ולא אפייסא. אמר רב יוסף. מי יהיב לה תרקבא דדינרי ולא איפייסא וכו'. ומסיק עלה אלמא אין אונס בגיטין וכן הלכה עכ"ל:
ומסתברא דמדסתם דבריו בריש כתובות במילתיה דרבא דאמר אבל לענין גיטין אינו כן. משום דאין אונס בגיטין ולא פירש כדפירשו בגמ' משום צנועות ופרוצות. שמע מינה דאית ליה להרי"ף ז"ל דבכל גונא קאמר רבא דאין אונס בגיטין ואפילו אונסא דלא שכיח כלל כההיא דאכלו ארי דאיתא בפ' מי שאחזו ודוק: ומאי דאמרינן בגמ' דרבא טעמא דנפשיה קאמר משום צנועות וכו'. היינו משום דקמי הכי קאמר. דרבא גמר לה מדתנן מעכשיו אם לא באתי וכו' ומת. הרי זה גט ודחי לה ודילמא דמת דוקא דלא ניחא ליה דתיפול קמי יבם. והך דחייה היא ואנן אדחיי לא סמכינן וראיה לזה מדאמרינן בההיא דפרק מי שאחזו  גבי אכלו ארי אין לנו (שפירושו אין לנו שיהא גט) דאמאי נימא דעם היות שעיקר תנאו היה אם מתי מחולי זה או אם אעמוד מחולי זה דמשמע דוקא מאותו חולי ולא מחמת דבר אחר מ"מ כיון דלא ניחא ליה דתיפול קמי יבם מה לי מחמת אותו חולי מה לי מחמת דבר אחר:
וכבר עמדו על הקושיא הזאת רבותינו בעלי התוספות ז"ל שם בריש כתובות שכתבו וז"ל ואם תאמר בפ' מי שאחזו (דף ע"ג) דאמרינין אכלו ארי אין לנו וכו' (אין לנו שיהא גט) ואמאי לא הוי גט. הא לא ניחא ליה דתיפול קמי יבם ותורצו די"ל דבאונס דלא שכיח כלל לא אסיק אדעתיה שירצה שתהא גט עכ"ל ע"ש:
אמנם הרי"ף ז"ל לא מחלק בהכי כלל דכיון דאית לן. דלא ניחא ליה דלא תיפול קמי יבם מה לי אונסא דשכיח מה לי אונסא דלא שכיח כלל הרי גמר ומגרש לה. באיזה אופן שימות אלא ודאי דהך דחיה בעלמא היא וכדכתיבנא:
ברם לפום קושטא דמלתא הוא שמההיא מתניתין. דמעכשיו אם לא באתי וכו' שמעינן דכל גט שנותן על תנאו. יהיה התנאי באיזה אופן שיהיה. כל שנתקיים התנאי הגט קיים הגם שקיום התנאי בא מחמת אונס באיזה אונס שיהיה. אפילו דלא שכיח כלל:
וטעמא דמילתא משום חומרא דאשת  איש. דכל מאן דמגרש בלב שלם הוא דמגרש כדי שלא יכשלו בה בני אדם. בעון אשת איש וכי מגרש על תנאי גומר בדעתו שיהיה הגט גט. בקיום התנאי הגם שיהיה מחמת אונס שלא נחית נפשיה לספיקא וכדכתיבנא:
ומה תאמר מההיא דאכלו ארי שאינו גט התם שאני משום שהתנה בהדיא. אם מתי מחולי זה אבל לעולם אימא לך שאם אמר הרי זה גיטך מעכשיו אם מתי עד זמן פלוני דאפילו שאכלו ארי בתוך הזמן שהוא אונס דלא שכיח כלל שודאי שהוא גט וכן כתב הר"ן ז"ל בפי' ההלכות בשם הרמב"ן ז"ל יע"וש:
ואם יעלה על דעתך להקשות על האי דכתיבנא מההיא דפ' מי שאחזו שהקשה שם רבינא לרבא מסיפא דברייתא.
גם כן אני אשיבך דמההיא לא קשה ולא מידי שהרי לענין תנאי דאם מתי מחולי זה או אם לא אעמוד מחולי זה לא אמר אדם מעולם דאין אונס בגט כזה. דכיון דפירש ואחר מחולי זה בלי שדבר אחר גרם לו שלא עמד מאותו חולי ודאי שהוא אונס ומשום הכי הוצרך רבא לומר ואימא מדרישא וכו'. ודוק שכן הוא כדכתיבנא:
אשר על כן מכל הני טעמי דכתיבנא. נראה בהדיא שלדעת הרי"ף ז"ל דאין אונס בתנאי גיטין אפילו אונס דלא שכיח כלל וכדכתיבנא:
וכן נראה שהוא דעת ר"יאז ז"ל שכתב בשלטי הגבורים בשמו בסוף פ' כל הגט וז"ל וכן בכל ענין שנאנס. בין שחלה בין שנחבש בבית האסורין ולא יכול לבא לקיים תנאו אינו יכול לבטל גיטו משום טענת אונס וכו' עכ"ל ומדקאמר וכן בכל ענין שנאנס נראה בהדיא דבכל ענין שיהיה אפילו לא שכיח כלל אין טענת אונס בגיטין וכן נראה ג"כ שהוא דעת הרב בעל העיטור ז"ל שכן כתב בדף כ"ד ע"א וז"ל שלא יהא בו אונס שכל תנאי שאירע בו אונס התנאי בטל לבד מגיטין וקידושין וכו' עכ"ל: ומדסתם וכתב אונס סתם משמע דבכל אונס שיהיה קאמר וכדכתיבנא:
וזה נראה שהוא דעת הרמב"ם ז"ל שכן כתב בפ"ט מהלכות גירושין הלכה ח' וז"ל התנה עליה שיהא גט אם לא בא עד ל' יום למדינה זו והיה בא בדרך בתוך הל' יום וחלה או עכבו נהר ולא בא עד אחר ל' יום הרי זה גט ואפילו עומד וצווח הריני אנוס שאין אונס בגיטין ואעפ"י שגילה דעתו שאין רצונו לגרש עכ"ל: ומדסתם דבריו וכתב שאין אונס בגיטין משמע דבכל גוונא דאונס אפילו אונס דלא שכיח כלל אין אונס וכדכתיבנא:
אמנם הרב המגיד ז"ל כתב שם וז"ל כתבו קצת המפרשים שאעפ"י שאין טענת אונס בגיטין. הני מילי אונס דשכיח. כגון עכבו נהר או נמי דשכיח ולא שכיח כגון חולי או מיתה כדרך כל הארץ אבל אונסא דלא שכיח כלל כגון נפל עליו הבית או אכלו ארי אפילו בגיטין הוי טענת אונס וכו' ולזה הסכימו הרמב"ן והרשב"א. וזה לא נתבאר בהלכות. ולא בדברי רבינו וכו' עכ"ל:
וכבר הראת לדעת שכן הוא דעת התוספות ז"ל. וסברת הרא"ש ז"ל בריש כתובות הלא היא ג"כ. כדעת רבותינו בעלי התוספות והרמב"ן והרשב"א ז"ל יעו"ש:
וכן היא דעת ריב"ה ז"ל שכן כתב בחלק אה"ע בסי' קמ"ד וז"ל אמר לה הרי זה גיטך: אם לא אבא בתוך ל' יום וכו' אם בא בתוך ל' יום נתבטל הגט. לא בא בתוך ל' יום וכו' אין שומעין לטענת אונס שלו בד"א באונס של חולי או שלא היה יכול לעבור בנהר דשכיח קצת אבל אונס דלא שכיח כלל כגון אכלו ארי וכו' לא אסיק אדעתיה להתנות עליו: ומבטל הגט והיא זקוקה ליבם וכו' עכ"ל ע"ש:
והנה מה שכתב דכשעכבו נהר דהוי אונס דשכיח קצת קשה טובא דהא בין ללישנא קמא דרבא דאין אונס בגיטין ובין ללישנא בתרא דאמר דיש אונס בגיטין דבעי למפשט לה מההוא דאמר אי לא אתינא וכו' ופסקי מברא וכו' וקאמר שמואל לא שמיה מתיא ודחי עלה. ודילמא אונסא דשכיח שאני אשר מכל זה נראה בהדיא דפסקיה מברא הוי אונסא דשכיחי טובא, וכדכתבו רבותינו בעלי התוספות ודעמייהו ז"ל כנראה שם וכיון שכן איך כתב ריב"א ז"ל דעכבו נהר הוו אונסא דשכיח קצת:
ויותר יש לתמוה על מרן ז"ל ששם בביתו ביתה יוסף הביא בשם התוספות והרא"ש ז"ל שג' ענייני אונס הם ובכללם דאונס דשכיחא טובא הוא כגון דהפסיקו נהר אפילו לסברת האיכא דאמרי אין אונס בגיטין איך לא שת לבו על דברי ריב"ה ז"ל הנז"ל דקתני בהדיא דהפסיקו נהר דלא הוי שכיח טובא. כי אם קצת ולא כתב עליה ולא מידי ובודאי דצל"ע:
והמרדכי בפ' כל הגט כתב וז"ל וריב"ן פסק דאפילו בידי שמים אין אונס בגיטין ע"כ. וכן כתבו ההגהות מיימון בפ' הנ"זל דאפילו בידי שמים אין אונס בגיטין. וכתבו עוד שבספר המקצועות כתיב. דבידי אדם אין אונס בגיטין. אבל שבידי שמים יש אונס. ושכן נראה לגאונים. והביא שם טעם לכל א' מהסברות הנז"ל כי אין צורך להעתיקם פה כדי שלא להאריך במה שאינו צורך לעניינינו ומה גם שמרן ז"ל. בביתו ביתה יוסף, בחלק אה"ע סי' קמ"ד הביא כל הסברות הנז"ל ועמד עליהם ועל ראיותיהם כאשר יראה הרואה שם במקומו ומה שהקשה על המרדכי ז"ל: על מה שכתב עוד שם בשם תשובת הגאון ז"ל שנטה לחומרא כלישנא בתרא דאיכא דאמרי שיש אונס בגיטין וכו' ע"כ ע"ש:
מהמורם מכל הנז"ל נמצינו למדין שלענין דינא נמצאו ד' דעות בדין זה דאונסי גיטין:
הא' היא מהרי"ף ז"ל דסבר שאין אונס בגיטין ואפילו אונס דלא שכיח כלל וזו היא ג"כ דעת הרמב"ם והרב בעל העיטור וריא"ז, וריב"ן שהביא המרדכי. וההגהות מיימון וכו' וכדכתיבנא:
הדעת הב' היא מרבותינו בעלי התוספות ז"ל והרמב"ן והרשב"א ורי"בה ז"ל. דסברי דאונס דלא שכיח כלל כגון דאכלו ארי וכיוצא. דבזה יש טענת אונס בגיטין וכו' כדכתיבנא:
והדעת הג' היא מספר המקצועות והגאונים דסברי דאונס בידי שמים הוא אונס. אבל אונס דבידי אדם דלא הוי אונס בגיטין וכו':
והדעת הד'. היא מהגאון אשר הביא המרדכי ז"ל דסבר שבכל גונא איכא טענת אונס בגיטין. אמנם אף לדעתו ז"ל נראה דאונס דשכיח טובא כההיא דפסקיה מברא אין בה טענת אונס כדאיתא בריש כתובות אף בלישנא בתרא ע"ש וכדכתיבנא:
ולענין הלכה. פסק מרן ז"ל בשלחנו הטהור באה"ע בסי' קמ"ד כדעת רבותינו בעלי התוספות ודעמייהו ז"ל דאונסא דלא שכיח כלל הוא דהוי אונס אבל אונסא אחרינא דלא הוי אונס עכ"ל ע"ש:
ופליאה דעת ממני איך מרן ז"ל לא שת את לבו בפעם הזאת לדעת הרי"ף והרמב"ם ודעמייהו ז"ל לפסוק כוותיהו והעלה כדעת רבותינו בעלי התוספות וסיעתייהו ז"ל נגד מה שהשריש לנו שבכל מקום שהרי"ף והרמב"ם מסכימים לדעת א' שהכי נקטינן:
ואין לומר שהטעם הוא מפני שלא גילו דעתם בפירוש שהרי בכמה מקומות שלא גילו ג"כ דעתם בפירוש כי הכא מצינו שהוא ז"ל הכריח סברתם ממה שלא פירשו והכא טעמא דמסתבר הוא שכן הוא דעתם ז"ל. שבשום ענין ליכא אונס בגיטין אף באונס דלא שכיח כלל. דכיון דהיה להם לפרש ולחלק בין אונס לאונס ולא פירשו ולא חילקו כלל נראה בהדיא דסברי שאין לחלק. ושבכל ענין אין אונס בגיטין וכדכתיבנא:
וכן מצינו למרן ז"ל בפירושו על הרי"ף ז"ל  שהוכיח סברתו כפי אשר יראה המעיין שם:
וכיון שכן היה לנו לפסוק הדין נגד מרן ז"ל אמנם לענין מעשה כיון שלא נתברר לנו בפירוש בדבריהם ז"ל שכך היא דעתם. אלא שהדעת נוטה לזה מכח כל הני טעמי דכתיבנא. מ"מ כיון שאנו רואים שרבו המחמירים בדבר ערוה הנז"ל ושמלבד הפוסקים דכתיבנא לעיל מצינו שגם הסמ"ג והריב"ש בתשובה וכל האחרונים מסכימים בזה לענין מעשה רקוט לפסוק כנגדם לכן גם כן אנו נגרור אחריהם להחמיר לענין מעשה ותו לא מידי:
ומעתה אחרי הודיע לנו אלהים את כל זאת נבא להשיב לשואלינו דבר. ולחקור ולדרוש לידע אם אונס מצוה כזה דנ"ד הוי בכלל אונס כדי לבטל הגט ותהיה האשה זקוקה ליבם או לא:
ואען ואומר דלע"ד נראה שדבר פשוט הוא דאין בכלל אונס עשיית איזה מצוה שהרי לא מצינו לא בגמ' ולא בשום פוסק. שבכלל האונסים שמיס על ענין גיטין וקידושין שחנו לאונס עשיית שום מצוה. ואף שנניח שיראה או ימצא אי זה פוסק שכך עלה על דעתו. מה שאי אפשר לומר כן. ואין השכל והסברא סובלתו. יהיה דוקא באיזה מצות עשה המוטל עליו ושחייב לעשותה אבל במצוה שאינה מוטלת עליו לעשותה בחיוב אין טעם כלל לומר שיהיה אונס למנוע ממנו לעשות, דבר מה שמוטל עליו לעשותו בשביל עשיית אותה מצוה:
והנה בנ"ד נמי המצוה הזאת שאירע לו ולראובן דנ"ד. מהברית מילה. אינינה מצוה שהיה מוטלת עליו לעשותה בהכרח כי דוקא על האב מוטל למול את בנו כדאיתא בקידושין. ולא לזולתו וכיון שכן ראובן זה שנתעכב ולא בא אל ביתו בזמנו. בלי צורך הכרחי נמצא שבדעתו וברצונו גירש את אשתו והגט הוא גט כשר. אבל האמת הוא שבכל מצוה שיהיה אין חיוב עשייתה נקרא אונס וכדכתיבנא:
ובר מן דין כל מה שעושה האדם ברצונו ובחירתו אלא שחיוב איזה מצוה שאינו רוצה לימנע ממנה מכריחו שלא לעשות אותו דבר לא נקרא אונס. כי מהות וגדר ומשפט שם אונס אינו סובל זה כי טבע שם אונס אף בלשון בני אדם אינו אלא הכרח מה שבסיבתו מניעתו לאדם לעשות מה שרוצה כגון שמכין לו לאדם או חובשין אותו בבית האסורין בעבור שיעשה דבר מה או בהיפך נגד רצונו או שהלך לאיזה מקום והיה צריך לחזור לביתו בתוך זמן מוגבל ועיכבו נהר ולא בא או שחלה. וכדומה לזה. שמונע לאדם בחירתו בעשייתו אותו דבר וכו'. כל זה נקרא אונס. אבל ההכרח שהוא מסיבת עשיית איזה מצוה אינו מסיר הבחירה ממנו כי אם ירצה לעבור על המצוה. יכול לעשות אותו דבר:
וכיון שכן בנ"ד נמי. שלא היה לו לראובן דנ"ד שום הכרח שמנעהו לבא אל ביתו אלא המצוה הזאת שאירע לו למול אותו תינוק אינו נקרא אונס לבטל הגט כדכתיבנא:
והגם שמצאנו ראינו שהרבה מהפוסקים ז"ל סברי שאונס ממון נקרא אונס לענין גט מעושה. עם היות שאינו דבר. המונע לאדם בחירתו שהרי אם ירצה לאבד הממון הרשות בידו. הטעם הוא משום דיצרא דממונא תקפיה. שכחה דברים התירו מפני שאדם בהול על ממונו. ומאחר דהגט תלוי בדעת המגרש שאין האיש מגרש אלא מרצונו. אנן סהדי ברא' שנותן גט מפני שירא לאבד ממונו שהוא מוכרח בנתינתו ואין לו בחירה בזה. כדכתב מוהר"ר בצלאל בתשובותיו בסי' י"ו ומוהרי"ק בסי' ס"ג והריט"בא בפ' האיש מקדש בדף מ"ו ורבינו ירוחם בנתיב כ"ד בסוף ח"א. ומוהרש"ך בח"ב סי' קכ"ט ועיין בכתב מוכרי"א בסי' י"א ע"ש:
ומהאי טעמא נמי אמרו במי שאנסוהו באונס ממון למכור שדהו ומסר מודעא על זה שממכרו בטל. כדמוכח בהדיא בפ' חזקת הבתים דף מ'. מההוא גברא דמשכן פרדסא לחבריה וכו'. והביאו הרמב"ם ז"ל בפ"ו מהלכות מכירה. ואף בלא מסירת מודעא יהיה הדין כך אי לאו טעמא דאמרינן דאגב אנסיה גמר ומקנה מפני שאינו מפסיד כלל אבל מה שאדם מונע לעשות רצונו. בסיבת עשיית איזה מצוה אינו נקרא אונס. כי בלי שיחטא יוכל להניח המצוה בשב ואל תעשה כי אינו נקרא חוטא אלא מי שאינו עושה אותה בשאט בנפש ואין לו סיבה שמכריח לו המניעה. ממנה אבל מי שמניח לעשות מצוה. בעבור שאיזה סיבה צודקת ונכונה שמכריחהו על זה כגון הא דנ"ד שלא תהיה אשתו מגורשת. אין השכל גוזר שיקרא חוטא על זה וכדכתיבנא:
וממוצא דבר למד בנ"ד שהיה יכול ראובן לבא אל ביתו ולא למול את התינוק בלתי שיחטא שהרי לא היה מניח מלעשות את המצוה הזאת בשאט בנפש. אלא כדי בלא לגרש את אשתו שהוא ג"כ מצוה ודרך ישר שלא לגרש את אשתו בלי סיבה ולא מצינו בשום דוכתא שיהיה אדם חייב לגרש את אשתו בשביל איזה מצוה. ומה גם על מצוה שאינה מוטלת חיוב עשייתה עליו דוקא וכיון שראובן דנ"ד נתעכב שם. בלי שום צורך שיכריחהו על זה. ולא בא בזמנו בודאי שמדעתו ורצונו רצה לגרש את אשתו וכדכתיבנא:
ולרווחא דמלתא נלע"ד להביא עוד ראיה מהא דאיתא בפ' המגרש בדף פ"ד דאיבעיא להו התם. הרי זה גיטך על מנת שתאכלי בשר חזיר מהו אמר אביי היא היא רבא אחר אפשר דאכלה ולקי. ומקשה תלמודא על רבא והא קא מתנה על מה שכתוב בתורה ותירץ רבינא. כי אמרינן מתנה על מה שכתוב בתורה תנאו בטל כגון שארה כסותה ועונתה דודאי קא עקר אבל הכא מי קאמר לה דלא סגיא דלא אכלא. לא תיכול ולא תגרש ע"כ בגמ'. וידוע שהלכה כרבא וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפ"י מהלכות אישות וכו' ע"ש:
הרי לך בהדיא דאעפ"י שא' ממשפטי התנאים הוא שיהיה דבר שאפשר לקיימו וזאת האשה אינה יכולה לקיימה כי העבירה תכריחנה על זה מ"מ כיון שאין שם הכרח אחר. שמנע לה הבחירה בקיום התנאי זולת העבירה. נקרא תנאי שאפשר לקיימו. ואם נתקיים התנאי מגורשת. והוא הדין נמי אם תלה התנאי בעצמו שאמר הרי זה גיטך. אם אוכל בשר חזיר כי כל דיני התנאים שוים בין שיהיה תולה התנאי בו כין שיהיה תולה התנאי באשה. וטעמא שתלה התלמודא כאן התנאי באשה. ולא תלה התנאי בו הוא משום דסמך אברייתא דלעיל דתלה התנאי בה כנראה שם:
והשתא אם מניעת העבירה. אינה הכרח לבטל התנאי ואינה נכנסת תחת סוג אי אפשר לקיימו כיון שאם ירצה לעבור העבירה הרשות בידה מכ"ש וק"ו ההכרח הבא בקיום מצוה שאין במניעתה עבירה בידים כי אם שב ואל תעשה שאינו נכנס תחת סוג אונס. ומכ"ש וק"ו בנ"ד שהיא מצוה דלא הויא רמיא עליה והיה יכול לשוב אל ביתו להיות עם אשתו בלתי שיחטא במניעתה כי זה לא נקרא אונס כלל וכדכתיבנא ודוק:
סוף דבר ראה זה מצאתי. סמך וסיוע לדברי בהרש"בץ ז"ל ח"א סי' צ"ד אשר שם הוכיח שאפילו במקום עבירה וביטול מצוה לא אמרינן שהוא אונס ושאדעתא דהכי לא גרש אלא שכל שנתקיים התנאי הגט מקויים ושאם האשה קיבלה קידושין מאחר שקידושיה הם קידושין שכן כתב שם על ראובן שהתנה עם אשתו בכתובתה שלא ישא אשה אחרת עליה שלא ברצונה ושאם יעבור וישא אשה אחרת עליה שלא ברצונה שיתן לה כל מה שכתב בכתובתה. נדוניא תוספת ועיקר עד פרוטה אחרונה ויפטור אותה בגט כשר לאלתר. ועכשיו רוצה ראובן לישא אשה אחרת על אשתו מפני ששהה עמה עשר שנים ולא ילדה ואשתו מעכבת על ידו מפני כח התנאי הנ"ל והנה א' מחכמי דורו היה רוצה להוכיח. שאין כח בתנאי הזה לעכבו מלישא אשה אחרת במקום מצוה והראה פנים לחזק סברתו הנ"ל באמרו דאשה שלא ילדה מלתא דלא שכיחא היא ושלא מסקי אינשי אדעתייהו לאתנויי בפירוש ועוד דבמקום מצוה אית לן למימר דלא מתני לבטולי מצוה וכו' ע"כ: והרש"בץ ז"ל הנ"ל סתר כל וראיותיו בטוב טעם ודעת. כנראה בתשובה הנ"זל. והוכיח דאי זה מיקרי אונס דלא מיקרי אונס אלא מי שנאנס לעשות דבר' מפני חמת המציק אותו מפני הכאות או אונסים אחרים. אבל העושה דבר מעצמו אע"פי שהוא עושה כן כדי לקיים מצותו אינו בכלל אונסין וכו' וסוף דבר המשיל משל להוכיח דבריו נגד דברי החכם המנגד הנ"ל וכתב וז"ל ואמשול לך משל כדי למתק תדבר הזה בפיך. הרי שגירש אשתו בתנאי אם לא באתי מכאן ועד שלשים יום. ויפרש בתנאו אלא אם כן נאנס (שאם לא פירש אפילו נאנס הויא מגורשת שאון אונס בגיטין) וביום שלשים נזדמנה לו מצות הכנסת כלה או מצות הוצאת מת מצוה או איזה מצוה אחרת שתרצה ונטרפה אותם שטה ולא בא היעלה על דעתך. שזו אנוס הוא ושאינו גט ושאם קיבלה אשתו קידושין מאחר שלא יהיו קידושין. איני חושד שכלך בזה וכו'. עד והאריכות בדבר הזה הם דברים בטלים עכ"ל:
הרי לך בהדיא תנא דמסייע לי ולכל הני טעמי דכתיבנא באופן שאין לפקפק עוד בדבר ששם נמצא הדבר מפורש שאפילו פירש בתנאו אלא אם כן נאנס ובא לו העיכוב מחמת שנזדמנה לו מצות הוצאת מת מצוה שאין ש מצוה גדולה הימינה שאפילו ת"ת שהיא שקולה ככל המצות מבטלין עליה שאע"פי כן אינו נקרא אונס: ושהגט הוא גט כשר ושאם האשה קבלה קידושין מאחר שהיא מקודשת ומהתם תדין ק"ו לנ"ד שמצות עשיית הברית מילה לבן חבירו. אינה מצוה שמוטלת עליו דוקא לעשותה בהכרח וכו'. שלא יקרא אונס כלל וכדכתיבנא:
עוד כתב הרשב"ץ הנז"ל שם כתשובה הנז"ל ז"ל. והטענה הב' שאמרת דבמקום מצוה אית לן למימר דלא אתני לבטולי מצוה גם זו אינה טענה דמנא לך לאפלוגי בהכי דלעולם אימא לך. דכל מה דאתני סתם אפילו היכא דאיכא ביטול מצוה אתני ויש בזה ראיה מדאמרינן בפ' יש נוחלין האומר נכסי לך ואחריך לפלוני וכו' רשב"ג אומר אין לב' אלא מה ששייר ראשון ואמר ר' זירא אמר ר' יוחנן הלכה כרשב"ג ואפילו היו בהם עבדים. והוציאן לחירות ואמרינן פשיטא מהו דתימא מצי אמר ליה למיעבד בהו איסורא לא יהבו לך קמ"ל ע"כ:
הרי שכאן מפורש שכל דבר שנאמר סתם ולא התנה עמו בפירוש אפילו במקום עבירה וביטול מצוה. לא אמרינן דאדעתא דהכי לא יהיב הכא נמי אע"ג דהוה מצי אתי לידי ביטול מצותו מפני קיום תנאו לא אמרינן דאדעתא דהכי לא אתני וכו' עכ"ל:
וממוצא דבר. מכל הני מילי מעלייתא ומכל הני טעמי דכתיבנא אתה למד בנ"ד שעיכוב עשיית המצוה של הברית מילה. אשר בעבורה נתעכב ראובן דנ"ד ולא בא אל ביתו בזמנו המוגבל שאינו נקרא אונס כלל ושאלמנתו הנז"ל. מגורשת כדין וכהלכה. ושרשאה היא להנשא לחוץ לכל גבר דתצבייה ואין ליבם שום כח וזכות עליה למחות ולעכב על ידה ומכ"ש לייבמה כי היא אסורה עליו כפו דין תורתינו הקדושה את כל זה ראיתי לדון ולהורות בהאי נדון להלכה ולמעשה אם יראה בעיני הרב היושב על כסא ההוראה: ויסכים על ידי כי לו משפט המלוכה וה' יצילנו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
כה דברי הצעיר יעקב די טובר
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט