שאלה סד טרפש שנמצא נקוב בבהמה כמו רוחב דינר עגול ומקום נקיבתו הוא למעלה במקום שמתחילים לקרוע הטרפש כשרוצים לבדוק הבהמה שהוא רחוק ממקום חיבור הכבד ונמצא בבשר שבין צלע לצלע כמו נקב גס כן כשיעור רוחב דינר שהיה נראה ודאי שהיה מנגיחת שור או מקל שנכנס שם וניקב הטרפש וסביב הנקב שבין צלע לצלע נעשה כחתיכת שומן שהיה סותם הנקב וגם נקב הטרפש ובדקו בכל הדקין ולא נמצא בהם נקב כלל והטרפש בעצמו לא נשתנה מראיתו כלל לומ' שמא היה מחמת חולי כי אם מחמת הכאת קרן או מקל ועתה לשאול הגעתי אם על נקב כזה כיון שהבש' והדקין כתיקונן נוכל להכשיר הבהמה אם לאו לכן גזרתי אומר לילך אל אחד מן חברייא ממדרגה העליונה פילפלא חריפא דמסיק שמעתתא אליבא דהלכתא הלא הוא אהובי החכם משה ישראל נרו' אשר ברוב פילפולו יוציא לאור משפט ומה' תהיה משכורתו שלמה:
תשובה ראיתי להאי צורבא מרבנן זקן ונכבד זקן זה שקנה חכמה שעלה למדרגה עליונה ה"ה אהובי החכם יוסף פיזא נרו' שבקש ממני תשובה לשאלתו הרחבה לכן אחוה לו דעתי כפי קוצר שכלי ובהיות שאדני השאלה הזאת הוטבעו על דיני הטרפות גמרנו לילך אל ים התלמוד ואל ספרי הפוסקים אשר מהם נוכל בנקל לבאר כל דבר ולפרש כל תעלומה ונשאל מאל עליון יצילנו מכל שיגאון אמן כן יהי רצון וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
תנן באלו טרפות דף מ"ב אלו טרפות בבהמה נקובת הושט ופסוקת הגרגרת ניקב קרום של מוח ניקב הלב לבית חללו נשברה השדרא ונפסק חוט שלה ניטל הכבד ולא נשתייר ממנו כלום. הריאה שניקבה או שחסרה רבי שמעון אומר עד שתינקב לבית הסמפונות ניקבה הקבה ניקבה המרה ניקבו הדקין הכרס הפנימית שניקבה או שנקרע רוב החיצונה רבי יהודה אומר הגדולה טפח והקטנה ברובה המסס ובית הכוסות שניקבו לחוץ נפלה מן הגג נשתברו רוב צלעותיה  וכו':
ופירש"י אלו טרפות כל נקב במשהו: פסוקה: לרחבה ברובה לבית חללו ואם לא הגיע לחלל קתני סופא דכשרה: נשברה השדרה ונפסק החוט חדא היא וטרפות דידה היא משום חוט הוא ונשברה השדרה דקתני אורחא דמלתא נקט דפסיקת החוט על ידי שבירת שידרה היא: או שחסרה בגמרא פריך (דף מ"ז) היינו ניקבה: סמפונות קנוקנות קטנות המתפשטים בתוך הריאה שהדם נובע בהם כשחוחכים אותה: הכרס הפנימי בגמרא (דף נ') מפרש שניקב במשהו: רוב החיצונה בגמרא (דף כ') מפרש: גדולה וקטנה לא גסה ודקה קאמר אלא עגל הקטן ושור גדול אם נקרע טפח בשור אף על גב דלא הוי רובה המסס צינפוי"יל: ובית הכוסות סוף הכרס שקורי' פנ'צא עשוי ככוסות וקרוי בית הכוסות והמסס מחובר בו וסביב סביב לחיבור כשאתה מבדיל' יש דופן לזה ודופן לזה ובאמצע הם שופכים זה לתוך זה והמאכל נכנס מבית הכוסות למסס ומהמסס לקיבה ומהקיבה לדקין שניקבו לחוץ שהנקב נראה מבחוץ וכגון שניקבו או זה או זה שלא במקום חבורם לאפוקי שניקבו במקום חבורם בשתי דפנותיהן והנקב הולך מחללו של זה לחללו של וה בנפלה מן הגג ושחטה מיד טרפה אף על פי שאין שבר נראה בה חוששין שנתרסקו ונתפרקו איבריה ואין טעם בטרפות דהלכה למשה מסיני הם ובגמרא אמרינן שאם שהתה מטת לעת ושחטה כשרה ואף על פי שלא עמדה: נשתברו רוב צלעותיה בלא שום נפילה טרפה ובגמרא מפרש מאי רוב עכ"ל:
ולקמן בדף נ"ד טל המשנה דאלו כשרות אמרו בגמרא אתמר רבי יוחנן אמר אלו טרפות דוקא ורבי שמעון בן לקיש אמר אלו כשרות דוקא במאי קמפלגי בדרב מתנא דאמר רב מתנא האי בוקא דאטמא דשף מדוכתיה טרפה רבי יוחנן אמר אלו טרפות דוקא תנא טרפות ותנא זה הכלל וחזייה לדרב מתנא דאתיא בזה הכלל מאי טעמא דדמיא לנטולי תנא אלו טרפות הני הוא דטרפה הא דרב מתנא כשרה ורבי שמעון בן לקיש אומר אלו כשרות דוקה תנא טרפות ותנא זה הכלל וחזייה לדרב מתנא דלא אתיא בזה הכלל מאי טעמא לאו לנקובי דמיא ולא לפסוקי דמיא ולנטולי נמי לא דמיא תנא אלו כשרות הני הוא דכשרות הא דרב מתנא טרפה וכ"ו:
ופירש"י כל היכא דתני אלו ותו לא: תנא טרפות חשבינהו לטרפות: ותנא זה הכלל לאתויי הנך דלא תנינהו: וחזייה תנא לדרב מתנא דאי לא ממעט ליה אתיא ליה לכלל טרפות בזה הכלל דדמיא לנטולי דמתני' דהא נטולה היא ומן טרפות היא כדאמרינן בניטל הכבד הילכך תנא אלו טרפות למעוטה ואיידי דתנא אלו בטרפות תנא אלו בכשרות ואף על פי דלא ממעט מידי: הני נטולי הוא דטרפה אבל דרב מתנא כשרה: ולנטולי נמי לא דמיא דהא לאו נטולי לגמרי היא: הני נטולי הוא דכשרות ניטל הטחול והכליות אבל נטילת ירך דרב מתנא טרפה עכ"ל:
הרי לנו בהדיא מהני תרי מתניתין ומהגמרא דאין לנו טרפות אלא אלו שמנו חכמים במשנה כמו שאמר רבי יוחנן דאלו טרפות דוקא תני ובא למעוטי אפילו לדרב מתנא וכל שכן מה שלא נזכר בגמרא כלל כגון נקיבת הטרפש וכיוצא בו:
והרמב"ם כתב בפרק ששי מהלכות שחיטה הלכה א' נקובה כצד אחד עשר איברים הן שאם ניקב אחד מהם לחללו במשהו טרפה ואלו הן תרבץ הושט וקרום של מוח הראש והלב עם הקנה שלו והמרה וקנה הכבד והקיבה והמסס ובית הכוסות והדקין והריאה עם הקנה שלה ע"כ:
הא למדת מכאן שרבינו פרט ומנה האיברים שאם ניקב אחד מהם לחללו במשהו שהיא טרפה ולא מצאנו שם ניקב הטרפש וכן בפרק עשירי שמנה שבעים חליים לא מצאנו שם ניקב הטרפש דנראה שדעתו ז"ל שהטרפש הוא מן האיברים שאין הנקב פוסל בהם דאי לא תימא הכי כשם שמנה אחד עשר איברים היה לו למנות שנים עשר אלא ודאי שהוא כמו שאמרנו שאין הנקב פוסל בטרפש:
אמנם מצאנו בספר המרדכי בפרק אלו טרפות שאסר נקובת הטרפש בשם הגאונים וז"ל מצאתי בשם רבינו שמואל בן חפני הכהן ומשם ר"ח ורבינו ניסים דטרפשא דכבדא שניקבה נקב מפולש מצד הכבד טרפה אבל אם נסרכה בסירכא בצלע לא היו מטריפין וכן נוהגים רבינו שמחה ורבינו אביי"ה ע"כ:
וכן כתב הטור בסימן מ"א בשם בה"ג וז"ל כתב בעל הלכות גדולות דאי אינקיב טרפשא דכבדא טרפא עכ"ל:
ומר"ן כתב על זה ואם תאמר הרי רבינו כתב בסי' לט ריאה שנסרכה לאחד מהמקומות שאין הנקב פוסל בהם כמו לחזה וכו' ולטרפשא ואפשר דהתם בטרפשא דליבא א"נ התם בטרפשא המבדלת בין איברי הנשימה לאיברי המזון והכא בטרפשא דכבדא שהיא יותרת הכבד וגבי כבד שהוריקה כנגד בני מעים כתוב בהגהות אשירי מכאן יש סמך לדברי הגאונים דמטריפין כשניקב חצר הכבד דחיישינן שסופו לינטל כל הכבד מדמטריפין כשהוריק הכבד כשיעור נקב משהו אסרו תחילתו משום סופו עכ"ל. ולפי זה אפשר לומר דאע"ג דניקב הטרפש טרפא שייך שפיר למימני טרפש עם מקומות שאין הנקב פוסל בהם לענין ריאה שנסרכה להם דכיון שאין פיסול הנקב מצד עצמו אלא מפני שסוף הכבד לינטל כל שנסתם והעלה ארוכה ליכא למיחש תו שינטל הכבד על ידי כך ע"כ:
הרי לך מכאן שמר"ן ז"ל הוקשה לו שהטור פסק בכאן שאם ניקב הטרפש היא טרפה ובסי' ל"ט כתב שהטרפש הוא מהמקומות שאין הנקב פוסל בו דנראה דסתרי אהדדיה וטרח כמה ודחק עצמו לתרצו דלא תקשי מיניה וביה כמו שנראה מדבריו:
והרב בית חדש כתב בסימן הנז' שהתירוץ הראשון שתירץ מר"ן איננו נכון אבל על התירוץ השני הסכים עמו וז"ל והקשה בבית יוסף הלא לעיל בסי' ל"ט כתב שאין הנקב פוסל לטרפשא ואפשר דהתם בטרפשא דליבא עכ"ל ואין תירוץ זה אמת שהרי הר"ן כתב גב ריאה הסמוכה לדופן וז"ל ולפי זה כל היכא דסמיכא ריאה למקום שאין הנקב פוסל כגון שהיא סמוכה לגרגרת או לשמנוניתא דידיה או לטרפשא דליבא או לטרפשא דכבדא או בשמנונית הסמפון וכו' עכ"ל אלמא להדיא דטרפשא דליבא נמי אין הנקב פוסל בו אבל האמת וכו':
ויש לתמוה על סברא זו של המרדכי דנראה שזה כמוסיף על הטרפיות שמנו חכמים ז"ל וכבר הקשה קרוב לזה הרב בעל פרי חדש ז"ל וקשה דאם כן אמאי לא קתני לה בכלל נקובי דמתניתין ויש לומר דכיון דאין פסולו מחמת עצמו אלא מחמת שסוף הכבד לינטל הא קתני ניטל הכבד והכי משני תלמודא בפרק אלו טרפות דף מ"ח דכי ניקבה דלאו מיניה מטרפא לא קתני עכ"ל:
אבל מכל מקום לא ניחא לנו האי תירוץ שכפי הנראה אין הנדון דומה לראיה כאשר יראה המעיין שם שאעפ"י שלא נזכר במשנה נקובת הדופן ונקובת הכבד מ"מ הם מימרות שנתפרשו בגמרא מה שאין כן נקובת הטרפש שלא נמצא בתלמוד ולא נזכר בדברי הפוסקי' הראשוני' כמו שהוכחנו לעיל אלא כיון שראינו שהרב יוסף קארו בשלחנו הטהור פסק כן בסי' מ"א וז"ל ניקב טרפש הכבד נקב מפולש מצד הכבד טרפה אבל אם נסרכה בסירכא בצלע כשרה וכל האחרונים שראינו דבריהם קימו וקבלו הדעת הזאת אם כן נסכים אליה גם אנחנו ונקבלנה בסבר פנים יפות:
ועל מה שאמר הרב יוסף מצד הכבד נחלקו בו הפוסקים האחרונים ז"ל יש אומרים שדוקא במקום הסמוך ומכוסה בכבד היא טרפה אבל מימין שהטרפש אינו מכוסה בכבד אם יש שם נקב רחוק מן הכבד כשרה כן כתב הרב בעל שפתי כהן בשם הד"מ:
והרב בעל בית חדש כתב על זה כתוב בספרי המרדכי שבדפוס דטרפשא דכבדא שניקבה נקב מפולש מצד הכבד טרפה וכן פסק בשלחן ערוך ומשמע דבניקב שלא מצד הכבד אינה טרפה וקשה דבשאר פוסקים כתוב בסתם על שם בעל הלכות גדולות דאי אינקיב טרפשא דכבדא טרפה ותו דמהר"אי בת"ה סי' קס"ג הביא דין וה מלשון המרדכי ולא הזכיר מצד הכבד וכן בא"ו הארוך שער נ"א סי' ל"א ובשטר נ"ד ונראה דהאי מצד הכבד שנמצא בספרי הדפוס טעות סופר הוא וכן ראיתי במרדכי ישן מדוייק כתיבת יד שלא היה כתוב בו מצד הכבד אלא כך כתוב שם דטרפשא דכבדא שניקבה נקב מפולש שהוא חצר הכבד טרפה והמדפיסים טעו והכניסו מצד הכבד במקום חצר הכבד והכי נקיטינן דבכל מקום שניקב חצר הכבד טרפה מדאיכא נקב מפולש עכ"ל:
והשתא דהוכחנו שאין נקיבת הטרפש מפורש בגמרא ולא נזכר בדברי הפוסקים הראשונים כמו שכתבנו אלא חומרא מהגאונים כמו שכתב המרדכי נבא להשיב על האי טרפש שנמצא נקוב במקום שמתחילים לקרוע הטרפש כשרוצים לבדוק הבהמה שהוא רחוק ממקום חיבור הכבד ונאמר דלכאורה היא כשרה כיון שמה שכתב המרדכי בשם הגאונים הוא דוקא בנקב מפולש מצד הכבד ובנדון דידן היה רחוק מן הכבד כפי דברי השאלה והגם שכבר כתבנו דיש מהפוסקים האחרונים שהחמירו אפילו ניקב שלא מצד הכבד כיון שהרב בשלחנו הטהור פסק דוקא מצד הכבד אנחנו נלך אחריו ולא נטריף אלא אם ניקב הטרפש מצד הכבד אך אם ניקב שלא מצד הכבד כשרה:
אמנם אחרי שדיקדקנו היטב בדברי השאלה שודאי היה זה הנקב מחמת נגיחת שור או מקל שנכנס שם ונקב הטרפש כיון שהיה כמו רוחב דינר עגול גזרנו אומר לומר שהיא טרפה מטע' אחר והוא משו' דחיישינן שמא ניקבו הדקין ואין להם בדיקה כדאשכחן בפרק אלו טרפות דף נ"ג ע"ב וז"ל רב נחמן אמר בקוץ עד שתינקב לחלל: ופירש"י בקוץ עד שתינקב לחלל אבל אם הגיע לחלל יש לחוש שמא ניקבו הדקין ובבדיקה אי אפשר מפני שאין נקב דק ניכר בהן עכ"ל:
ואף על גב דיש חולקין על דעת רש"י פסק מר"ן בסימן נ"א כוותיה וז"ל קוץ ומחט שניקב לחלל הבהמה או העוף חיישינן שמא ניקב באחד מהמקומות שנקיבתן במשהו ובפרק אלו טרפות דף נ"ג אמר רב נחמן בקוץ עד שתנקב לחלל ופירש"י בקוץ עד שתינקב לחלל אבל אם הגיע לחלל יש לחוש שמא ניקבו הדקין ובבדיקה אי אפשר מפני שאין נקב דק ניכר בהם וכתב הרא"ש על זה וספק קניה דלעיל דאית ליה בדיקה קנה הוא גדול מקוץ ועוד לעיל אין צריך לבדוק אלא הושט אבל הכא צריך לבדוק הכרס והדקין ונקב קטן אי אפשר ליבדק בכולן וכו' וכתבו הרא"ש והרשב"א שבעל הלכות גדולות כתב בקוץ עד שתינקב לחלל ותטרף בו כלומר שבודקים אם ניקב אחד מהדברים שנקיבתן במשהו וכתב רבינו בסמוך שתי הסברות ודעת הרמב"ם בפרק י"א מהלכות שחיטה כדעת בעל הלכות גדולות ודעת הרשב"א כדעת רש"י וכו' שהוא דעת הראב"ד ז"ל והכי נקיטינן דרבים נינהו ולחומרא עכ"ל:
ואם תאמר דכבר כתב הרא"ש שיש חילוק בון נקיבת קוץ ומחט שהם דקים לנקיבת קנה שהוא עב דאז יש לו בדיקה וכן כתב הטור בסימן הנזכר וז"ל ודוקא קוץ ומחט שהם דקין אבל ניקב בקנה וכיוצא בו יש לו בדיקה ואם כן בנדון דידן דנראה שהיה מסיבת נגיחת שור או מקל נאמר שיש לו בדיקה כמו בקנה וכיון שבשאלה כתוב שבדקו בכל הדקין ולא נמצא בהם נקב כלל נסמוך על זה לאכשורי בהמה זו אפילו הכו יש לומר שהרא"ש עצמו לא נתקררה דעתו בטעם זה לבד אלא שכתב שם ועוד למעלה אין צריך לבדוק אלא הושט אבל הכא צריך לבדוק את הכרס והדקין ונקב קטן אי אפשר ליבדק בכולן משמע לפי טעם זה דאפילו על ידי קנה וכיוצא בו אין לו בדיקה בכרס והדקין להיותן מקום רב:
זאת ועוד אחרת שאפילו נאמר דנקיבת קנה יש לו בדיקה היינו דוקא שידעינן בודאי שהיה על ידי קנה אמנם בנדון דידן מאן לימא לן שלא היה כעין מחט או קוץ שאף על גב שהנקב גדול כרוחב דינר יכול להיות שנקב זה נעשה על ידי עץ שראשו אחד עב וראשו אחד דק וחד כמחט ועל ידי תחיבת העץ בדוחק ניקב נקב גדול עד שהכניס צד העב ונמצא צד הדק כמחט נכנס בפני' ואיכא למיחש שמא ניקבו הדקין ואין להם בדיקה אפילו לדעת הרא"ש ז"ל:
ובתר שכתבנו כל זאת שמחנו שמחה גדולה שמצאנו בספ' דברי ריבות שאלה דומה לנ"ד ופסק הרב ז"ל כוותינו וכדי שלא להאריך יותר מדאי נכתוב גמר דבריו אשר משם תראה כוונתו וז"ל כלל העולה אפילו היה רש"י והראב"ד והרשב"א מקילים היה ראוי לחוש לדבריהם כל שכן בהיותם מחמירים וכל שכן בנדון דידן דאפשר דאף הרא"ש ז"ל יורה דאסור דאפשר שהיה על ידי מחט שהוא דבר מצוי אצל הבהמה כמו שכתבתי לכן אמרתי וגמרתי שבהמה זו טרפה לע"ד: הרי לך בהדיא שכיוננו לדעת גדול ומצאנו רב שפסק הדין כוותינו:
העולה לנו מכל האמור דאף על גב דמצד הטרפש מסתברא להכשיר את הבהמה דאף אם נחוש לסברת המרדכי אינו אלא כשניקב מצד הכבד ובנ"ד היה הנקב רחוק מאוד ממקום חיבור הכבד לפי מה שכתוב בשאלה והגם שיש פוסקים שסוברים דאף שלא מצד הכבד היא טרפה כבר כתבנו שמר"ן פסק דוקא מצד הכבד ואם לאו היא כשרה. מכל מקום מצד אחר היא טרפה משו' דחיישינן שמא ניקבו הדקין ואין להם בדיקה ואף טל פי שהרא"ש ז"ל מחלק בין נקיבת מחט וקוץ שהם דקי' ואי אפשר ליבדק לנקיבת קנה שהיא עב ויש לו בדיקה ובנדון דידן נראה שהיה מסיבת נגיחת שור או מקל כיון שהיה הנקב כשיעור רוחב דינר כבר הוכחנו מן הראיות שכתבנו שאף הרא"ש יורה בנדון דידן דאסור וכמו שפסק הרב בטל דברי ריבות הנראה לע"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכי' עמנו הרב המורה כסאו יכון עד כי יבא ינון אמן כן יהי רצון:
בשנת ובסדר וימהר לעשות אותו לפ"ג
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט