שאלה מב ראובן הטבח שחט עשרים כבשים. וחתך בשר כולם לחתיכות גדולות ונתערבו כולם יחד. ואחר שנתערבו פתח ראובן הטבח ראש א' מהכבשי' ונמצא בו מים בתוך המוח ולא נודע אם היה המוח מקיף המים מכל צדדיו או לא יען כשפתח הראש לא פתחה בדרך שנוכל לעמוד ולידע אם המים מגולין באופן שאותו כבש בספק איסור הוא עומד. מבעיא לן השתא איך הוא הדין מהאי בשר המעורב אי נימא שיהיה כל הבשר מותרת דהא אפילו באיסור ודאי. שנתערבו מדאורייתא חד בתרי בטיל ומכ"ש האי דנ"ד שאינו אלא ספק איסור או נימא שכל הבשר יהיה אסורה. יורנו המורה מה הדין נותן בנדון הלז ושכמ"ה:
תשובה טרם כל דבר צריכין אנו לעמוד ולידע פרטי דיני טרפות המוח. כדי שנוכל לברר אח"כ מה יהיה הדין נותן טל הבשר הנז"ל שנשאלנו עליה והנה כבר ידוע שא' מהט' טרפיות שמינה הרמב"ם ז"ל בפ"ו מהלכות שחיטה הוא כשניקב קרום של מוח. והוא משנה ערוכה בפ' אלו טרפות דתנן ניקב קרום של מוח טרפה ע"כ. ושם בהלכה ה' כתב הרמב"ם ז"ל וז"ל המוח עצמו שניקב או נתמעך והקרום קיים כשרה ואם נשפך כמים או נימוק כדונג טרפה וכו' עכ"ל: וכ"כ ריב"ה ז"ל בי"ד בסי' ל"א שכן היא מסקנת אביו הרא"ש ז"ל. וכתב עוד שם וז"ל כתב הרב ר' אליעזר בר נתן שמעשה בא לידו שנמצא בתוך הקרום מים ונחסר במוח כשיעור מקום המים והיה המוח מקיף המים סביב שלא היו מגולין והתירו. וכ"כ הרב בעל הלכות גדולות דכיון שהמוח מקיף המום הדרא בריאה אבל אם אין המוח מקיף המים סביב סביב טרפה העצם שהמוח מונח בתוכה יש בו חלל גדול כמו קדרה ויש על פיה כלפי הצואר כמו ב' פולין וכל מה שיש מהמוח בתוך הקדרה עד הפולין ופולין הכל נידון כמוח. ובקיבתו במשהו ומכאן ואילך כחוט השדרה עכ"ל:
וכן פסק שם מרן ז"ל בשולחנו הטהור לענין דינא שכן כתב וז"ל המוח עצמו שניקב מעט ממנו או שנתמעך והקרום קיים כשרה. נשפך כמים או נימוק כדונג טרפה ואם נמצאו מים בתוך הקרום ונשאר מהמוח כשיעור המים אם המוח מקיף המים סביב סביב ולא היו מגולין כלל אפילו לקרום כשרה ואם לאו טרפה עכ"ל ע"ש:
נמצינו למדין שלסברת כל הפוסקים הנז"ל שכל שהמוח אינו מקיף את המים סביב סביב באופן שלא יהיו המים מגולין כלל אפילו לקרום טרפה וכדכתיבנא:
ומעתה אחר שנודע לנו את כל זאת. נבא להשיב לשואלנו דבר על מעשה שאירע לראובן הטבח ששחט עשרים כבשים. ואחר שחתך את בשרם בחתיכות גדולות נתערבו כולם יחד וכשפתח הראש של א' מהם מצא בתוך המוח מים וכיון שפתחה בדרך שלא היה יכול לראות ולידע אם המוח היה מקיף את המים סביב סביב באופן שלא יהיו המים מגולין נכנס בספק אם באולי הכבש הנ"ל לחוד הוא טרפה וכיון שנחתך בתחיכות גדולות ונתערבו כולם בחתיכות של הכבשים האחרים. מה יהיה דינו של כל הבשר הנ"ל וכיון שקי"ל שאפילו כשנתערב איסור ודאי שמדאורייתא חד בתרי בטיל כאן שבנ"ד אינו אלא כי אם ספק איסור מכ"ש שיהיו בטלין החתיכות של הכבש הנ"ל לגבי החתיכות של כל הכבשים האחרים ונפשו לשאול הגיע מה הדין נותן בבשר הנז"ל:
ואען ואומר שהאמת כן הוא שאפילו באיסור ודאי אם נתערב בהיתר שמדאורייתא חד בתרי בטיל אמנם חכמים החמירו ואסרו שאם היא חתיכה חשובה או דבר שהוא בריה או דבר שבמנין שנתערבו באחרים של היתר שאפילו באלף לא בטיל כדאיתא בפ' גיד הנשה וכו'. וכדפסקו כל הפוסקים בזה:
והנה בנ"ד שנחתכו החתיכות של הכבש הנ"ל בחתיכות גדולות ונתערבו עם כל החתיכות של כל שאר הכבשים הנה כל חתיכה וחתיכה של הכבש הנ"ל ראוי להיות חתיכה חשובה. וכיון שנתערבו עם כל שאר החתיכות של היתר היה נראה לכאורה לאסור את כולם ולומר שאפילו באלף לא בטלו:
אמנם אחר העיון נראה שבנ"ד יש לנו מקום להתיר את כל הבשר ולהוכיח שאלו החתיכות אינם נקראים חשובות לאסור את כל הבשר. דהנה מלבד שבנ"ד לא איירינן אלא בספק איסור חתיכות כאלו אינם נקראים חשובות ושכולם מותרות דהנה חתיכה חשובה לא נקראת כי אם הראויה להתכבד וליתן לפני האורחים אבל חתיכה גדולה יותר מדאי וחיה ודאי שאינה מחושבת ואינה ראויה להתכבד בה וליתנה עתה כמו שהיא לפני האורחים:
והנה בנ"ד שנחתכו כל החתיכות גדולות יותר מדאי והם חיות ולא מבושלו': אינם נקראים חשובות כי אינם ראוים להתכבד עתה כמו שהם לפני האורחים וכיון שכן נתבטלה חשיבותייהו. ואפילו חד בתרי בטיל וכדאוכיח לקמן:
איברא שריב"ה ז"ל בי"ד בסי' ק"א כתב בשם אביו הרא"ש ז"ל שלא מפני שהוא חתיכה גדולה או חיה בעלה חשיבותייהו לפי שאם היה גדולה היה יכול לחתכה ולעשותה קטנה ואם היה חיה היה יכול לבשלה וליתנה לפני האורחים ולהתכבד בה וכו' וז"ל שם ולענין חתיכה הראויה להתכבד כתב א"א הרא"ש ז"ל רבו הדיעות יש אומרים שהתרנגולת בנוצתה וכן חתיכה חיה כיון שאינה ראויה עתה לא חשוב ראוי להתכבד ואפילו בהמה שלמה. וכו' שאינה ראויה ליתן לפני האורח לכבדו וכו' ולא נהירא דלא קאמרי ראויה להתכבד אלא שתהא גדולה להתכבד בה האורח לכשתתבשל אבל בשביל שהיא חיה. או בנוצה לא בטלה חשיבותיה וגם לא הכבש שלם או האווז שלם אינו נקרא ראויה להתכבד שאין דרך ליתן לפני האורחים כבש או אווז שלם וגם אלו הם דברי הבאי וכי בשביל שראויה לחתכה בחתיכות חשובות גרעתם כ"ש דחשיבי טפי ט"כ דברי ריב"ה ז"ל והרא"ש ז"ל שם בפ' גיד הנשה הביא ראיה לדבריו וכתב שכן משמע מדברי רבינו שמשון שפירש בשם ר"י בריש פ' התערובות וכדאיתא שם בתוספות ע"ש:
אשר על כן מכח כל הנ"ל היה נראה לכאורה שכל הבשר הנז"ל דנ"ד היה אסורה וכדכתיבנא אמנם אחרי רואי מ"ש הרשב"א ז"ל בספר תורת הבית שכל חתיכה שהיא גדול' יותר מדאי דלא חשיב ראוי להתכבד: והביא ראיה לדבריו ז"ל מהא דפריך בפ' התערובות ולבטיל ברובא ומשני משום שבטלי חיים לא מבטלי אלא שאם הוא שחוט בטלי עכ"ל: וכ"כ הר"ן ז"ל והס"מק כתב סתם בהמה עם הצמר או עוף בנוצתה אינה נקראת ראויה להתכבד ואע"ג שלאח"כ מסירים הנוצה והצמר מ"מ כיון שמתחיל' נתבטל עם התערובות שוב אין חוזרין ונעורין להתכבד ע"כ. והש"ד כתב שכן עשה מעשה ר' יעקב בתרנגולת נבלה שנתערבה בשני עופות אחרות שחוטות כשרות והתירה ר"ת דהואיל ולא ניטלה נוצתה אינה ראויה להתכבד לפני האורחים כמו שהיא עתה וכו' ע"כ: וכל הנז"ל הביאו מרן ז"ל בביתו בית יוסף בי"ד בסי' ק"א: וכמו כן למסקנא דדינא בשלחנו הטהור בסי' הנ"ל וכתב שם בס"ק ג' וז"ל תרנגולת בנוצתה שנתערבה באחרות בטלה שהרי אינה ראויה להתכבד לפני האורחים ם כמו שהוא ואעפ"י שאחר שנתערבה הסירו הנוצה וכן החיה. אינה ראויה להתכבד אלא כשהיא מבושלת וכן כבש שלם או חתיכה גדולה יותר מדאי. לא חשיבו ראויה להתכבד שאין דרך ליתן לפני האורחים כבש שלם או חתיכה גדולה יותר מדאי וכו' ע"כ ע"ש:
הרי לך חבל נביאים שכולם מתנבאים בסגנון א' שכל דבר שאינו ראוי להתכבד וליתן לפני האורחים כמו שהיא עתה שבטלי חשיבותן ושאעפ"י שאחר שנתערבה יכולין לתקן אותה. כיון שכבר נתבטל אינו חוזר עוד לחשיבותו. כדי לאסור תערובתו וכו' ע"ש. וכל הנז"ל איירי בחתיכה של איסור ודאי. ואעפ"י כן כולם הסכימו שנתבטל עם השאר וכדכתיבנא:
וממוצא דבר אתה יכול לדון ק"ו בעצמך על הבשר דנ"ד שלא נתערב בה כי אם ספק איסור וכולם הם חתיכות גדולות שאינם ראוים להחכבד שמכ"ש שכל הבשר הנ"ל יהיה מותר בלי שום פקפוק וכדכתיבנא:
ובר מן דין כדי שלא ישאר שום פקפוק לבעל דין לחלוק ולפקפק על היתר הבשר הנ"ל מלבד כל הראיות הנז"ל יש לנו מקום להוכיח ההיתר הנז"ל מצד אחר ומכח ס"ס בכל חתיכה וחתיכה של כל בשר מהך' כבשים הנז"ל והיינו ספק אם החתיכה הזאת היא מאותם החתיכות שנחתכו מהכבש הנז"ל שנמצא בו הספק הנ"ל, ואת"ל שהיא מאותם של הכבש הנ"ל ספק אם המוח היה מקיף את המים סביב סביב ושלא היו מגולים שאז היא כשר וכו'. באופן שמכל צד נמצא שכל הבשר היא כשרה. ומותרת כיון שבכל חתיכה וחתיכה תוכל לדון כן ולהתיר את כל הבשר מכח הס"ס הנ"ל וכדכתיבנא:
איברא שמדברי ר"י בעל התוספות ז"ל נראה לכאורה שאין להתיר בכל הס"ס כדכתבו הרשב"א ומרן והסמ"ק ודעמייהו ז"ל בשמו. שלא שרינן בכח כל הס"ס אלא כשכל הב' ספיקות הם בגוף א' או כשהם בענין א' דהיינו בתרי רובא כגון רובא דרובא או שהב' ספיקות הם בגופו כגון ספק זינתה תחתיו ספק לא זינתה תחתיו ואת"ל שזינתה תחתיו ספק באונס ספק ברצון: אבל ס"ס שהספק הראשון הוא בגופו והספק הב' הוא ע"י התערובות לא מהני לדעת ר"י כנראה שם:
והנה בנ"ד הספק הב' איננו כספק הראשון שהרי הספק הראשון הוא בגופו. ע"י התערובות. ומאחר שאין הב' ספיקות מענין א' אי אפשר להתיר הבשר דנ"ד מכח הס"ס לדעת ר"י הנ"ל ובפרט שכולהו רבוואתא חששו לדעתו ז"ל וכדכתיבנא:
אמנם אחרי הדיוק והעיון כדקא חזי. נשאר לנו מקום לחלק ולהורות שבכח הס"ס דנ"ד יש לנו להתיר ולהכשיר כל חתיכות הבשר דנ"ד אפילו לדעת ר"י. וכל הני רבוותא ושיודו ההיתר בנ"ד דהנה מה שאסר ר"י ודעמיה ז"ל הוא כל הס"ס שהב' ספיקות אינם בגופו או כשאינן מענין א' הוא דוקא כשנפל הספק הראשון בספיקו קודם שנתערב באחרות שבאותו פעם לא היה כי אם ספק א'. ונאסר תיכף ומיד מדאורייתא שהרי מביאין אשם תלוי על ספק איסור דאורייתא כגון ספק חלב ספק שומן ומאחר שנאסרו דאורייתא ונעשה כאיסור ודאי כשאחר נתערב באחרות לא נתבטל איסורו כדי לחזור להתירו אם היא חתיכה הראויה להתכבד או בריה. אלא א"כ ברובא דרובא כשאינם מהדברים הנז"ל שאפילו באלף לא בטיל אבל אם לא נודע ספיקו הראשון עד אחר שנתערב באחרים ואז נולדו הב' ספיקות בפעם א'. בודאי שבס"ס כאלו יודה ר"י ודעמיה ז"ל שמהני הס"ס. להתיר ולהכשיר כל התערובות וכדכתיבנא: וכן משמע מדברי מרן ז"ל ממ"ש בביתו ביתא יוסף בחלק י"ד בסי' נ"ז בשם הסמ"ק והרשב"א ז"ל בתשובה בסי' ק"ו. שכתב שלשון הרשב"א ז"ל שכתב דברי ר"י שאין להתיר הס"ס שאינו מענין א' סיים בסוף דבריו וז"ל והיאך אתה אומר שמא לא הוא זה ואת"ל שהוא זה. שמא אותו ספק מותר בזה וכו' עכ"ל:
הא קמן שדקדק הרשב"א ז"ל בלשונו וכתב והלא כבר אתה אוסרתו בספק שנפל בגופו ומאחר שכבר אוסרתו היאך אתה חוזר להתירו ורצונו לומר מאחר שכבר היה נודע הספק קודם שנתערב ונאסר היאך אתה יכול להתירו מאיסורו וכדכתיבנא:
הרי לך בבירור שכל שלא נודע הספק קודם שנתערב באחרות אלא אחר שנתערב נודעו הב' ספקות בפעם א' יחד. דמהני הספק להתיר ולהכשיר כל התערובות אפילו לדעת ר"י ז"ל וכדכתיבנא:
וממוצא דבר אתה למד בנ"ד שלא נודע הספק הראשון כי אם אחר שנתערבו כל החתיכות וכפי המונח בשאלה דנ"ד. שאומר שראובן שחט העשרים כבשים: וחתך בשר כולם לחתיכות גדולות ונתערבו כולם. ושאחר שנתערבו פתח ראש א' מהם. ומצא בו מים במוח וכו' באופן שקודם שנתערבו לא נכנס בהם ספק כלל ולא נאסרו כדי שנאמר שקודם שנתערבו כבר היה אסור. אלא הב' ספקות באו כא' יחד ובפעם א'. בודאי שבס"ס כזה יודה ר"י וכל שאר רבוואתא דעמיה שמהני להכשיר ולהתיר כל הבשר של התערובות דנ"ד וכדכתיבנא:
ולרווחא דמלתא כדי שלא תשאר בזה שום פקפוק ופתחון פה בהיתר הנ"ל. פוק וחזי מה שכתב הרב בטל איסור והיתר בריש סי' מ"ז בדברי ר"י הנז"ל וז"ל. כשנודע מתחילה שזאב דרסה הוי הספק הראשון באיסור דאורייתא. ונעשה באותו פעם כאיסור ודאי. וכשנתערב באחרים אח"כ נשאר באיסורו: וכל מה שנתערב בו וכו' עכ"ל:
הרי לך שתלה טעמו של ר"י בעל התוספות ז"ל במה שאסר בס"ס כשאינו מענין א'. הוא כשנודע הספק הראשון קודם שנתערב ונאסר. דכיון שנאסר כבר מתחילה קודם שנתערב אי אתה יכול עכשיו שנתערב להתירו מאיסורו ולחזור להתירו כדכתיבנא:
כלל העולה מכל הנז"ל שבנ"ד לא מבעיא שמכח הס"ס יש לנו להתיר כל החתיכות של התערובות הנז"ל. אפילו לדעת ר"י וכולהו רבוואתא דעמיה ז"ל. אלא שאפילו יהיו חתיכות חשובות וראויות להתכבד בהם ליתן לפני האורחים שאמרינן שאפילו באלף לא בטלי וכו' באלו החתיכות דנ"ד כ"ע יודו דלא נאסרו מכל הני טעמי דכתיבנא: באופן שלא נשאר לנו שם פקפוק בהיתר הנ"ל כלל בהיות שכל זה הוא פשוט לע"ד. להשיב לכל שואל אם יסכים עמדי מורנו ורבינו מריה דאתרא הדין ה"י וה' יצילני משגיאות ויראני מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
נשלם ונגמר בט"ו לחדש שבט התקמ"ו:
הצעיר יעקב די טוור:
בבית ובדפוס כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
דירתו ברחוב המכונה שוהל שטראט