שאלה מד ראובן שהיה שכיב מרע והיה לו בן ומנה את שמעון אפוטרופוס על כל נכסיו ואמר לו אם יגיע בני לנישואין אז תתן לו הנכסים הללו ואם לאו מעכשיו יהיו לישיבה או להספקת ת"ח ויהי לתקופת הימים  מת בן ראובן וחלי"ש ולא הגיע לנישואין ועכשיו בא יורש של ראובן ושואל הנכסים משמעון מכח ירושה וטוען שירושה אין לה הפסק ובני הישיבה או הת"ח טוענים שהם זכו בנכסי' בצוואת ראובן כיון שמת בנו ולא הגיע לנישואין יורנו המורה הדין עם מי ושכמ"ה:
תשובה טרם אשיב לשואלי דבר מה על האי שאלתא אציע האי סוגיא דגרסינן בב"ב דנראה היות המקור שמשם נובע התשובה ומהאל ברחמיו אקוה לעזרה ידריכני בדרך הישרה  בל אפול ברשת השגגה וזה החלי בעזרת האל שוכן מעונה:
גרסינן בב"ב פרק יש נוחלין דף קל"ג שלח רב אחא בריה דרב עוירא לדברי ר' יוחנן בן ברוקא נכסי לך ואחריך לפלוני אם היה ראשון ראוי ליורשו אין לשני במקום ראשון כלום שאין לשון מתנה אלא לשון ירושה וירושה אין לה הפסק עד כאן לשון הגמרא:
ופרשב"ם אם היה ראשון ראוי ליורשו הבא משום ירושה ואין לשני אחריו כלום דכיון דעשאו יורש זוכה בדין תורה כי קאמר תו ואחריו לפלוני הוי מתנה על מה שכתוב בתור' דאינו יכול לעקור תורת ירושה מאותו שירש כבר ע"כ וכן פסק הנשר הגדול הרי"ף ז"ל עיין שם:
והרמב"ם ז"ל בפ' י"ב מהלכות זכיה ומתנה כתב וז"ל שכיב מרע שאמר נכסי לפלוני ואחריו לפלוני אין לשני אלא מה ששייר ראשון ואם היה הראשון ראוי ליורשו כגון שהיה בן מכלל הבנים אין לשני כלום שכל לשון מתנה ליורש הרי  הוא כלשון ירושה וירושה אין לה הפסק ואף על פי שאמר ואחריו לפלוני ע"כ:
וכתב ה"ה ז"ל שפירשו הגאונים ז"ל שאף על פי שנתן למי שראוי ליורשו בלשון מתנ' בפירוש הרי דינו כירושה ואין לה הפסק זה דעת ה"ה ז"ל:
נמצינו למדין דלסברת הרמב"ם ז"ל אפילו אמר לשון מתנה בפירוש אין לה הפסק מן הטעם שכתב שכל לשון מתנה ליורש ירושה היא אמנם יש חולקים ואומרים דדוקא לשון ירושה הוא שאין לה הפסק אבל לשון מתנה יש לה הפסק:
והטור כתב בחושן המשפט סימן רמ"ח ס"א וז"ל הנותן מתנה לחבירו או שכתב לו כל נכסיו ואמר לו ואחריך לפלוני ואחריו יירש פלוני מת ראשון קנה שני מת שני אחרי מות ראשון קנה שלישי וכגון שאין הראשון ראוי ליורשו אבל אם הוא ראוי ליורשו מן התורה שוב אינו יכול להפסיד ירושה דאורייתא והוא ליורשיו אחריו עד כאן לשון הטור ז"ל:
ומר"ן כתב ומ"ש הנותן מתנ' לחבירו או שכתב לו כל נכסיו ואמר לו ואחריך לפלוני ואחריו יירש פלוני מת ראשון קנה שני מת שני אחרי מות ראשון קנה שלישי ברייתא בס"פ י"נ דף קכ"ט נכסי לך ואחריך יירש פלוני ואחריו יירש פלוני מת ראשון קנה מת שני אחרי מות ראשון קנה שלישי ומ"ש וכגון שאין הראשון ראוי ליורשו וכו' בפרק הנזכר אמתניתין דהמחלק נכסיו לבניו על פיו שלח רב אחא בריה דרב עוירא לדברי ר"י בן ברוקא נכסי לך ואחריך לפלוני וראשון ראוי ליורשו אין לשני במקום ראשון כלום שאין זה לשון מתנה אלא לשון ירושה וירושה אין לה הפסק וכן הוא במרדכי עיין שם:
וכן פסק הרב בשלחנו הטהור ח"מ סימן רמ"ח סעיף א' וז"ל שכיב מרע שאמר נכסי לפלוני ואחריו לפלוני אין לשני אלא מה שמשייר ראשון ואם היה ראשון ראוי ליורשו כגון שהיה בן מכלל הבנים אין לשני כלום שכל לשון מתנה ליורש הרי הוא כלשון ירושה וירושה אין לה הפסק ואף על פי שאמר ואחריו לפלוני ע"כ:
אכתי פש גבן לעיין ולחקור אם דברי רב אחא בר עוירא הם דווקא בשכיב מרע או אם הם בכל ענין:
כתב מר"ן בסי' רמ"מ ח"מ הא דרב אחא בר עוירא דוקא במתנת שכיב מרע אבל במתנת בריא לא אמרינן דאין לה הפסק אלא יש לשני מה שמשייר ראשון וכ"כ הרב ז"ל בפרק הנזכר וכ"כ הרשב"א בתשובה סימן אלף ול"א דהא דרב אחא בר עוירא אין הדברים אמורים אלא בשכיב מרע אבל לא בבריא וכן כתב בתשובות להרמב"ן סימן מ"ה וז"ל הרמב"ם בפרק הנזכר שכיב מרע שאמר נכסי לפלוני ואחריו לפלוני אין לשני אלא מה שמשייר ראשון ואם היה הראשון ראוי ליורשו כגון שהים בן מכלל הבנים אין לשני כלום שכל לשון מתנה ליורש הרי הוא כלשון ירושה וירוש' אין לה הפסק ואף על פי שאמר ואחריו לפלוני אבל הבריא שנתן מתנת בריא על דרך זה וכתב לזה נכסי לך ואחריך לפלוני אין לשני אלא מה שמשייר ראשון בין שהיה הראשון ראוי ליורשו בין שלא היה ראוי ליורשו שמעינן מהא דדברי רב אחא בר עוירא הם בשכיב מרע כמו שהוכחנו לעיל:
ומעתה שהוכחנו מכל הני רבוותא בראיות ברורות דכל לשון מתנה ליורש הרי הוא כירושה וירושה אין לה הפסק יצא לנו קושיא מההיא ברייתא דפרק יש נוחלין האומר תנו שקל לבני בכל שבת וראויין ליתן סלט נותן להן סלע ואם אמר אל תתנו להן אלא שקל אין נותנין להם אלא שקל ואם אמר אם מתו יירשו אחרים תחתיהם בין שאמר תנו בין שאמר אל תתנו אין נותן להם אלא שקל ואם איתא דלשון מתנה אין לה הפסק כיצד ירשו האחרים הרי אין לה הפסק?:
הרמב"ם ז"ל תירץ האי קושיא בזה האופן והוא דההיא ברייתא דתנו שקל מיירי שאמר בפירוש לא משום ירושה אני נותנם להם ומשום הכי לא אמרינן בה ירושה אין לה הפסק לפי שהרי הוא הפסיקה בפי' וזה לשון הרמב"ם ז"ל שכיב מרע שאמר נכסי לך ואחריך לפלוני והיה הראשון ראוי ליורשו ופירש ואמר לא משום ירושה אני נותנן לו שאין לה הפסק אלא במתנה והרי הפסקתיה השני קונה מה שמשייר הראשון לפיכך אם נתן המעות על ידי שליש או שאמר תנו לבני שקל בכל שבת ולא משום ירושה אני נותנם להם והנשאר מן הנכסים אחר מותם יתיה לפלוני אין נותנים להם אלא שקל אף על פי שאינו מספיק להם עכ"ל:
וכתב ה"ה ז"ל וז"ל ש"מ שאמר וכו' ופירש ואמר לא משום ירושה וכו' זה כתב לתרץ הקושיא שהקשו רבים מן הברייתא שאמרה האומר תנו שקל לבני וכו' אם אמר אם מתו יירשו אחרים תחתיהם בין אמר תנו בין אמר אל תתנו אין נותנים להם אלא שקל והקשו לדעת הגאונים היאך יורשים אחרים תחתיהם והלא כיון שנתן לבניו ירושה אין לה הפסק ואפילו בלשון מתנה ותירץ רבינו שאע"פי שלמי שראוי ליורשו מתנה הוי כירושה כשאמר לא משום ירושה אני נותן אלא משום מתנה בפירוש ודאי יש לה הפסק עכ"ל הרב המגיד ז"ל:
עוד מצאתי תירוץ לקושיא זו והוא דשאני התם שלא זיכה להם אלא שקל בכל שבת ובמה שזכו אין הכי נמי שאין לה הפסק שאם לא הספיקו ליטלם בכל שבת ומתו יורשיהם יורשים אותם אבל השאר לא זכו בו מעולם אבל בעלמא כשאמר תנו נכסי לבני ואחריו לפלוני לא מהני ואותו פלוני אינו זוכה כלום משום דלשון מתנה ליורש אין לה הפסק:
אבל אכתי יש להקשות על תירוץ זה שהרי כתב ה"ה ז"ל כתב הרא"ם ז"ל שאע"פי שלא נתן ולא הוריש שלום אלא אמר יירש פלוני בני כל נכסי לאחר מיחת אחיו אינו זוכה כלום השני בחלק אחיו אחר מיתתו משום דירושה אין לה הפסק והרי זכה הראשון וזכו יורשיו ע"כ הרי נראה מכאן דאפילו סתם שלא אמר נכסי לבני אלא סתם ואמר אחר בני נכסי לפלוני אין לפלוני כלום וא"כ מעתה אין מקום לתירוץ ההיא שתירצו לפי שלא זיכה להם כל נכסיו אלא השקל בכל שבוע ומת בכך אפילו לא יזכיר שום דבר אלא סתם די בכך:
באופן שמוכרחים לתרץ באופן אחר ולומר דטפי עדיף סתמא דמשמע שמניח ירושתו כדין התורה אלא שאחריו חסיה לפלוני הילכך לא מהני משום דירושה אין לה הפסק אבל ההיא דתנו שקל גרע טפי שפירש בפירוש שאינו מזכה להם אלא שקל ובחייו עקר ירושתן באותו שקל לאחר מיתתן שירשו אחרים:
כתב הריב"ש בסי' קס"ו שנשאל על ש"מ שצוה מחמת מיתה והיה לו בן ושתי בנות ונתן לבן בתורת ירושה הספרים ושאר כל נכסיו הניח לבן ושתי הבנות שיחלקום בשוה ושאם ימותו אחד מהם יירש הנשארי' בשוה ושאם ימותו שני מהם יירש הנשאר הכל ואם ימותו שלשתם יהיו מחצית הנכסים להקדש פלוני ומחציתם ליורש היותר קרוב ואחר כך מתו הבן ושתי הבנות והיורש בא ליירש הנכסים על"ה:
והשיב בספרים שנתן לבן בתורת ירושה אין ספק שזוכה בהם זה היורש דכיון שהבן ראוי ליירש ירושה אין לה הפסק ובשאר נכסים שנתן לבן ולבנות בתורת מתנה יש לספק בחלק הבן בהם כי יש מהגאונים והרי"ף מכללם שאומרים שאפילו נתן בלשון מתנה כיון שהוא ראוי ליורשו הרי הוא כאילו אמר בלשון ירושה ואין לה הפסק וכן דעת הרמב"ם בפי"ב אבל דעת הר"ש ורז"ה דכל שאמר בלשון מתנה יש לה הפסק וכיון שיש מחלוקת בזה אין להקדש בחלק ההוא כלום שאין מוציאין מחזקת היורש על הספק כדי לחת להקדש דומיא דש"מ שהקדיש או חלק כל נכסיו לעניים ועמד דסלקא בתיקו:
למדנו מכל זה שכתבנו מהני רבוותא גאוני עולם שכל לשון מתנה ליורש הרי הוא כירושה ואין לה הפסק:
ומעתה נבוא להשיב שאלתינו בהיות שהוכחנו דכיון שלא אמר ולא משום ירושה אני נותן לולא מהני אם נתנם בלשון מתנה בנ"ד נמי הגם שאמר אז תתן לו הנכסים וכו' שהוא לשון מתנה מ"מ לדברי הגאונים והרמב"ם וסיעתו אפי' מתנה אין לה הפסק ומה גם דזה אינו לשון מתנה שאומרו אם יגיע בני לנישואין אז תתן לו הנכסים אין כונתו אלא לומר אז תמסור בידו הנכסים לפי שהוא אפוטרופוס והנכסים בידו לכך אמר שכשיגיע לנישואין אז ימסרם בידו ולא שייך הכא לשון מתנה ולא דמי לתנו שקל לבני שעתה מצוה שיתנו אבל הכא לא דמי וא"כ למאי ניחוש לה אי משום דאמר לשון מתנה הרי כתבנו שלשון מתנה ליורש כירושה היא לסברת הגאונים והרמב"ם ז"ל ואי משום דאמר מעכשיו הרי כתב הריב"ש ז"ל סימן קס"ח דאפילו אמר מעכשיו לא מהני אפילו בהקדש שהוא נדון דהריב"ש:
באופן דשמעינן מהא דזכה היורש של ראובן בנכסים מן הטעמים שזכרנו זה מה שהעלה מצודתי כתבתי להלכה ולא למעשה עד יסכים עמי מורינו הרב שיחיה כסאו יהיה נכון לעד ויכתב בספר חיים טובים בחברת נות ביתו ובניו אכי"ר:
נשלם ונגמר כ' לחדש אלול שנת התקנ"ה ליצירה
הצעיר עמנואל אוהב ן' דנא יצ"ו
בדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זבנטי הויז פון דיא נייאי גאס