שאלה ז בצלאל הצורף היה שולח יום יום לאהליאב כלי זהב וכסף ע"י נערו והוא היה מקבל תשלומו ומביאו לאדונו. אחר זמן מה מצא בצלאל עון עבדו. (ועדיין לא איתרע חזקתיה בעיר) וחשדו לבלתי נאמן. אשר על כן בגמר כלי מלאכתו בקש ע"י שליח מאהליאב שישלח לו משרת ביתו הנאמן לפניו לקחת אותם. ויעש כן. ובהיותם כבדים לנשוא אל איש יחידי כ"א בדוחק שלח בצלאל את נערו החשוד לו עמו. ויהי כצאתם החוצה ברחו להם עם הכלים ואין יודע אנה הלכו. וכבוא השמיעה יחדיו למשפט נקרבו. ובצלאל תבע שאהליאב ישלם לו כפרם שהתנו יחד משלם בשכבר מסרם ביד שלוחו שעשהו סתם שליח קבלה בשלחו אותו ושהוא לא שלח נערו עמו כ"א לעזוב עמו המשא. ואהליאב טוען כנגדו דלא שויא משרתו שליח לא בפה ולא בשטר ולא שלחו אלא לבקשתו לסייע נערו הרגיל להביא כלים יחידי אליו מיבעיא הדין עם מי. או אם יהיה הפסד ממונם לחצאין כמוטל בספק. עוד מיבעיא. אם בקבלת הכלים נתן אהליאב הממון ביד הנער כמנהגו לשעבר. על לא הודע לו עון הנער וחשבו שעדיין ציר נאמן הוא לשולחו. וברח הנער בצרור הכסף ואין יודע איפה הוא מתגורר. אם לפירעון מעליא יחשב על בלי הגיד לו בצלאל דאיתרע חזקת נערו. ואהליאב פטור אפי' מתרעומת כי לא נחש ינחש הוא. א"ד אמרינן אהליאב חייב לפרוע על אשר הניח מעותיו על קרן הצבי. שהיה לו ללמוד סתום פגם הנער מהמפורש הדבר החדש בשאל לו בצלאל משרתו הנאמן לבקש הכלים רק בפעם הזאת. מה גם שלא היה לו לאהליאב בשום זמן ושעה לשלם לנער בלי שטרא דהודאה כמנהג הסוחרים ועתה כי תרב חכמת שלמה בעיני חכמי ונגידי העם והוקם על בכיתה הראשונה במשנה הגדול עץ חיים ה"ה הבחור הנבחר הקולע אל השערה במטרת העיון מבלי יחטיא בדבר אמת והוא עתיד ליתן את הדין בתשובות לשאלותי המליץ ופייטן מפואר אהב טהר לב זה רעי כמה"ר שלמה ישורון יבמ"י ומ"י יצאתי לקראתו לדרוש דבריו דברי פי חכם חן בהלכה. יהי אלקיו עמו יברכהו ואלף עולו"ת יעל"ה שלמה בשמחות וגיל לאורך ימים אוכ"יר:
תשובה מהולל בתשבחות גבר חכם בעוז שמו נודע בשערים לקצוי ארץ וים רחוקים אותותיו אותות כל רואיהם יו'קירום שר בשירים ולשונו תמהר לדבר צחות ה"ה החכם הנעלה לשם. ולתהלה כמהר"ר הגביר דוד פראנקו מינדיס נר"ו הן היום אנכי הרואה שאלתו שאלת חכם בנועם שיח ואמרות טהורות ושורות ישרות וחלה עלי חובה להשיבו דבר ואומר כי זחלתי ואירא מחות דעי החלושה והקלושה בדבר הלכה כי לא נסיתי ואיך אבוא לפניו אשר לא כדת ואין לי פה להשיב ולשוני בל בל יכון באר"ש לשון עלגים ומה אדבר ואומר נגד זקן שקנה חכמה הממהר לדבר צחות אכן ענותו תרבני וימחול על כבודו ועל פשעי יכסה באהבתו אותי ולא אטריח את עצמי להללו כי כבר יצא שמו בכל הארצות ע"י השירים וגמול עתליה וש"ות שחבר והודפסו ונתפזרו בכל העולם זה ימים ושנים. ועתה בא בימים ועוד ידו נטויה וככחו אז כחו עתה ועדים נאמני' אנשים ספונים וחשובים והמה חכמי' מחוכמים חברי חברת דורשי לשון עבר המדפיסים דבריו הנעימים במכתביהם היוצאים לאור עולם מדי חדש בחדשו וזה שמו אשר יקראו לו חבר חדל"ע כי שמו אותו לחבר יען אשר חלק להם מחכמתו ואוחילה לאל יאריך ימים ושני' וכן יהיה תמיד יעמוד טעמו בו וכל מה שיזקין חכמתו תוסיף עליו כי"ר:
עתה באתי לחקור בדברי החכם השואל נר"ו ולפתוח שערי תשובה על שתים זו שאל אחת לאחת הן הנה הא' אם ב' הנערים האלה ברחו ואין איש יודע אנה הלכו עם הכלים מי יפסיד אם בצלאל יפסיד את הכל אם אהליאב או אם יהיה ההפסד לשניהם לחצאין כממון המוטל בספק: והב' אם הובאו הכלים ע"י שניהם ליד אהליאב ואהליאב נתן את שווים בכסף מלא למשרת בצלאל כמנהגו לשעבר ולא קבל מידו כתב קבלה חתום בכתב יד בצלאל הצורף ונער בצלאל ברח עם הכסף אם יחזור ויתן דמי הכלים לבצלאל או יפסיד בצלאל יען כי אהליאב עשה כמנהגו בחשבו כי משרת בצלאל עודו מחזיק בתומתו ונאמן הוא וכו': ואשאלה עזר מהעוזר האמיתי ית' יתמוך בימיני וינחני בדרך אמת ויתן בפי תשובה שלמה ויורני את אשר אדבר כי"ר:
והנה מדברי ה"ה נראה כי כל הכלים אשר היה שולח בצלאל הצורף לאהליאב הכסף והזהב שנעשו מהם היו מבצלאל ובצלאל בדברים לבד נשא ונתן עם אהליאב ופסק תחלה את הדמים ונתרצו שניהם בדמים וכיון שכן אם היה אהליאב מגביה את הכלי' בכבודו ובעצמו היו נכנסין לרשותו מעת שהגביהן בין לענין אונסין בין לענין חזרה ואחד שיגביה הוא או שיאמר לאחר שיגביה זכה לו כפי הנראה מדברי הרמב"ם בפ"ד מהלכות מכירה הלכה י"א י"ד וט"ו יעו"ש:
נחפשה נא ונחקורה בטענות בצלאל ואהליאב בחלק הראשון משאלתנו דבצלאל טוען ואומר לאהליאב עשית למשרתך סתם שליח ונתתי לו כלי כסף וכלי זהב וכבר מעת שהגביה משרתך את הכלים נכנס הכל לרשותך וצויתי למשרתי לסייעו ואתה חייב לשלם לי את דמיהן ואהליאב השיב אמריו לו לאכ הנה שלחתי משרתי לסייע אך לא לזכות בעדי ומעולם לא נכנסו לרשותי כי לא עשיתי את משרתי שליח לא בפה ולא בשטר וכו' והנה להבחין מי יזכה בטענתו צריכין אנו לידע מה המה הדברים הצריכין כדי לעשות שליח בדברי המפרשים ז"ל:
כתב הרמ"בם ז"ל פ' ראשון מהלכות שלוחין ושותפין הלכה א' וז"ל האומר לשלוחו צא ומכור לי קרקע או קנה לי הרי זה מוכר ולוקח ועושה שליחותו ואין העושה שליח צריך קניין ולא עדים אלא באמירה בלבד בינו לבין חבירו ואין צריכין עדים אלא לגלות הדבר אם כפר אחד מהם עכ"ל:
ומהר"י קארו ז"ל בכ"מ כתב וז"ל האומר לשלוחו צא ומכור לי קרקע כו' בריש האיש מקדש (דף מ"א) אמרינן ששלוחו של של אדם כמותו בכל התור' כולה וילפינן לה מקדשים וגירושין. ואתיא מבינייא:
ואין העושה שליח צריך קנין נתבאר בסוף פ"ה מהלכות מכירה: ולא עדים וכו' ואין צריכים עדים וכו' בקידושין פרק האומר (דף ס"ה ע"ב) מעובדא דמר זוטרא ורב אחא סבא דאמר להו רב אשי לא איברו סהדי אלא לשקרי שמעינן דבכל מידי דממון היכא דשניהם מודים שכך עבר לא בעינן עדים עכ"ל:
והטור ז"ל בח"מ בריש סי' קפ"ב כתב וז"ל שלוחו של אדם כמותו לכל דבר חוץ מלדבר עבירה דקי"ל אין שליח לדבר עבירה וכו' והעתיק דברי הרמ"בם ז"ל שזכרתי מלה במלה יעויין לעיל:
וכתב על זה הרב"י ז"ל שלוחו של אדם כמותו וכו' בריש האיש מקדש (דף מ"א) ילפינן שליחות לכל התורה כולה מדתניא גבי גירושין ושלח מלמד שהוא עושה שליח ואמר רבי יהושע בן קרחא מניין ששלוחו של אדם כמותו שכ' ושחטו אותו כל קהל עדת ישראל וכי כל הקהל שוחטין והלא אינו שוחט אלא אחד אלא מכאן ששלוחו של אדם כמותו ואמרינן תו התם נכתוב רחמנא בקדשים ולא בגירושין איכא למיפרך מה לקדשים שכן רוב מעשיהם ע"י שליח נכתוב רחמנא בגירושין ולא בקדשים איכא למיפרך מה לגירושין שכן חול הילכך מגירושין וקדשים ילפינן לכל התורה כולה דשלוחו של אדם כמותו חוץ מלדבר עבירה הכי אמרינן בפרק הנזכר ובדוכתי טובא דתלמודא מהם פ"ק דמציעא (דף י') ושם נתבאר יפה היכא אמרינן אין שליח לדבר עבירה והיכא לא אמרינן:
וכ' הרמב"ם בפ"ה מה' שלוחין והוא נמשך אחר השורש הקודם ששלוחו של אדם כמותו:
ואין העושה שליח צריך קנין הם דברי הרמ"בם בפ"א מה' שלוחין וכן כתב עוד רבינו בסימן ע"ג:
ולא עדים אלא באמירה בעלמא וכו' בקידושין פרק האומר (דף צ"ט) גמרא האומר לאשה קדשתיך מר זוטרא ורב אדא סבא בני רב מרי בר איסור פליג נכסייהו ואתו לקמיה דרב אשי אמרו ליה על פי שנים עדים אמר רחמנא דאי בעו מהדר לא מצי הדרי בהו ואנן לא הדרי או דילמא לא מקיימא מילתא אלא בסהדי אמר ליה לא איברו סהדי אלא לשקרי שמעינן מהכא דכל מידי דממון היכא דשניה' מודים האמת לא בעיא עדים וכן כתב המרדכי דקידושין דאפילו לגיטין וקדושין אין צריך למנות שליח בעדים: עכ"ל:
מכל הני מילי מעלייתא שהעתקנו מיסודם של הני אשלי רברבי הנז"ל נקיטינן ששלוחו של של אדם כמותו ועשיית השליח אפי' בדברי' לבד בינו לבין חבירו סגי וא"צ עדים אא"כ כפר אחד מהם ומעתה נחזי אנן בנ"ד טענת בצלאל האומר כי אהליאב שוייה למשרתו שליח קבלה סתם בשלחו אותו וטענת שכנגדו אהליאב האומר שלא עשה את משרתו שליח לא בפה וכו' מי יזכה במשפט אם סגי במה ששלח אהליאב את משרתו אצל הצורף באמור לו לך אצל הצורף באין אומר ואין דברים אחרים לשווייה שליח או דילמא לא הוי שליח כיון שלא אמר לו לך לזכות לי בכלים או הגביהם לי. והנה לענ"ד נראה דצדקו דברי אהליאב דלא שוייה שליח כיון שלא אמר למשרתו בלשון המועיל לך אצל הצורף לזכות לי בכלים או להגביהם בעדי דייקא נמי מדברי אהליאב לא עשיתי את משרתי שליח לא בפה דקשה ואיך שלח את משרתו אם לא בפה אלא כוונתו שלא אמר לו בלשון המועיל לעשותו שליח ואמינא לה מדברי המפרשים הנז"ל שקדמנו זכרם הלא המה הרמ"בם והטור ז"ל האומר לשלוחו צא ומכור לי קרקע או קנה לי וכו' וכן משמע מדברי הרמב"ם פ"ד מה' מכירה ה' ט"ו וז"ל אחד המושך או המגביה או המחזיק בעצמו או שאמר לאחר להגביה או למשוך לו או להחזיק לו ה"ז זכה לו וכן בשאר דרכי ההקנייה ע"כ כי צריך לומר לשליח בפירוש הדבר שיעשה בעדו כפי מ"ש ז"ל צא ומכור לי קרקע או קנה לי הגביה לי וכו' וכו' וכל זמן שלא אמר לו בפירוש לא זכה לו:
מעתה אשיב שואלי דבר על החלק הא' משאלתו ואומר כיון שהמטלטלים לא יועיל בם משא ומתן בדברים ופיסוק דמים לקנות ולהיות ברשות הקונה אותם לענין חזרה ואונסין עד שיגביהן הקונה או שלוחו ובנ"ד כלי הכסף וכלי הזהב היו מהצורף האומן אשר השתדל למכרם לאהליאב ונשא ונתן עמו בדברים לבד ופסק עמו את דמיהם ולא הגביהם אהליאב ולא עשה למשרתו שליח באמור לו לך אצל הצורף כיון שלא אמר לך והגביה לי את הכלים וכיון ששליחות אין כאן אין כח ביד בצלאל לאפוקי ממונא מיניה ויצא אהליאב זכאי בדינו: אמנם בחלק הב' דנ"ד כיון שלא קבל מיד נער בצלאל כתב קבלה חתום בחתימת יד בצלאל אדוניו שמודה שקבל סך כך על דמי הכלים אשר מכר ומסר לאהליאב נ"ל פשוט שחייב לשלם לבצלאל כי כן מנהג הסוחרים כי בכל ענייני מ"ומ המנהג הוא העיקר כפי מ"ש רמ"בם בכמה מקומות ומהם בפי"ז מה' מכירה ה"ו וגם בפכ"ו ה"ח ובפכ"ז הי"א יעו"ש:
הנה כתבתי הנראה לענ"ד ואכוף כאגמון ראשי אל מול הדרת קדש מרנא ורבנא היושב על כסא ההוראה הוא יעמידנו על האמת וכסאו נכון יהיה כי"ר:
נאם הצעיר שלמה ישורון
באמשטרדם בשלהי חדש כסליו שנת התקמ"ט
בבית ובדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק