שאלה ראובן נתרצה להשיא אחת מבנותיו עם שמעון ולשמעון היה לו אח קטן ממנו גם לראובן היה לו בת אחרת קטנה וקודם הנישואין דברה לאה אמו של שמעון עם ראובן על ענין בתו האחרת ליתנה ללוי בנה הקטן אחיו של שמעון וראובן הסכים לדבריה ונתרצו שניה' על זה וכשהגיע פרק נשואי שמעון עם בתו הגדולה של ראובן אמר ראובן ללאה אמו של שמעון אם יש את נפשך נשיאם גם את שניהם כאחד אמרה לאה לראובן עדין קטנים הם ישבו ארוסים שנה או שנתים ואח"כ נשיאם ונתן לוי אחיו של שמעון ביד ראובן טבעת זהב לשם קידושי בתו האחרת האמורה ולקח ראובן הטבעת מיד לוי לשם קידושי בתו הקטנה ובמשך הזמן נפטר ראובן לבית עולמו וחלי"ש עכשיו לוי רוצה ליקח את ארוסתו לכנס עתה לחופה יען היא מקודשת אליו ע"י אביה וקרובי הנערה אומרים שאינה מקודשת לו לפי שאינה רוצה ללוי והוליכו את הנערה לב"ד ומיאנה בו ונתנו לה גט מיאונין ולוי אומר כיון שאבי הילדה קבל קדושי בתו ודאי שקידושיה הוו קידושין גמורין וכן הטבעת נמצא בתוך נכסי עזבון ראובן אביה אשר ע"כ יורנו המורה לצדקה מה יהיה דין ומשפט הנערה זאת אם תפשו לה הקידושין שקבל אביה בעודה קטנה ושם אשת איש עליה ואם הגט מיאון שכתבו לה ב"ד אחרי מות אביה מועיל לבטל הקידושין שקבל אביה בעדה או לא על הכל יבא דברו הטוב ויורנו הדין לאמתו ומהת'"מש:
תשובה תנן במס' יבמות פ' בית שמאי דף ק"ז וז"ל איזוהי קטנה שצריכה למאן כל שהשיאוה אפה ואחיה לדעתה השיאוה שלא לדעתה אינה צריכה למאן ר' חנינא בן אנטיגנוס אומר כל תינוקת שאינה יכולה לשחור קידושיה אינה צריכה למאן וכו' ע"כ לשון המשנה:
ופירש הרמב"ם ז"ל בפי' המשנה וז"ל ענין אומרו אינה צריכה למאן שהיא אינה צריכה למאן בפני שנים אלא שתלך ותעשה רצונה עכ"ל:
וכתב הרב בעל נימוקי יוסף ז"ל וז"ל על הא דהא מתניתין דתנן שהשיאוה אמה ולא תנן שקדשוה כתב בתשובה הרב ר' יהודה בר ר ברזילי לרי"ף ז"ל דקדושי קטנה אינה כלום ואין קדושין מועלין אלא לאחר הנישואין ואז צריכה למאן אבל בקדושין לחודייהו אינה צריכה מיאון והקשו עליו והרמב"ן ז"ל הראה פנים להעמיד דברי הרב ז"ל ע"ש:
והנה כל הפוסקים ז"ל הביאו זאת המשנה בלי שום חולק לדין פסוק וברור הרי"ף ז"ל הביא לשון המשנה כצורתה ולא כתב עליה אפי' תיבה אחת נראה שהסכים לדבריו לעניין דינא דלא צריכה למאן אלא דוקא כשהשיאוה אמה ואחיה לדעתה דכיון שאין קדושיה אלא מדרבנן אם אינה חפצה בבעלה אינה צריכה ממנה גט אלא יוצאת ממנו במיאון אבל אם קדושיה הם דאורייתא צריכה גט ואינה יכולה למאן ואם מיאנה לא חיישינן למיאונה אלא עדין היא א"א גמורה כל זמן שלא נתגרשה בגט כדין וכהלכה דלא אתי מיאון דרבנן ודחי קדושין דאורייתא:
וכן כתב הרמב"ם ז"ל בהלכות גירושין פ' י"א וז"ל אין נושאין את הקטנה והנושא קטנה יתומה ולא רצתה בבעל הרי זו ממאנת והולכת ואינה צריכה ממנו גט שאין קידושין של קטנה קידושין גמורים כמו שבארנו וכן קטנה שהשיאה אביה ונתאלמנה או נתגרשה כשהיא קטנה הרי היא כיתומה בחיי אביה ואם נשאת כשהיא קטנה הרי זו ממאנת ע"כ ובסוף סעיף ז' כתב וז"ל וכל מי שהשיאוה אחיה או אמה או קרוביה שלא לדעתה אינה צריכה למאן ע"כ כוונתו ז"ל דליכא מיאון אלא דוקא כשהשיאוה אמה או אחיה לדעתה דכיון שאין הקידושין של קטנה קידושין גמורים אינה צריכה גט ומינה שאם הקידושין גמורים שצריכה גט ואינה יכולה למאן כיון שקידושיה קידושין דאורייתא:
וכן כתב הרשב"א ז"ל בשאלותיו שאלה אלף ק"א וז"ל איזוהי קטנה שהיא צריכה למאן כל שהשיאתה אמה או אחיה לדעתה השיאוה שלא לדעתה אינה צריכה למאן אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כרבי חנינא ירושלמי אי זהו לדעתה עבדין לה גנין ומלבישין לה גוזמרין ומדכרין לה גבר איזהו מיאון כל שאמרה אי אפשי בפלוני בעלי הרי זה מיאון ע"כ וכתב עוד לקחן בשאלה עצמה וז"ל אבל האב שקידש את בתו הקטנה או שהשיאה אינה יכולה למאן שקידושיה דאורייתא אלא בשנעשה בה מעשה יתומה בחיי האב שנתגרשה ועדיין היא קטנה והשיאה את עצמה והיא יכולה למאן בקידושי עצמה שהן מדרבנן כקידושי יתומה שהשיאוה אמה ואחיה דתקון רבנן דלהוו קידושין שלא ינהגו בה מנהג הפקר ע"כ לשון הרשב"א:
וכן פסק הטור בא"ה סי' מ"ג וז"ל המקדש קטנה אינן קידושין אבל לאחר שהגדיל חלין הקידושין ואינה צריכה קידושין אחרים ומיהו תקנו לה קידושין ע"י אחיה ואמה שאם אין לה אב או שהשיאה אביה ונתאלמנה או נתגרשה שאין לה עוד רשות בה והשיאוה אח ה ואמה לדעתה הוו קידושין ומ"מ אם רבה לצאת ממנו אינה בריכה גט אלא יוצאה ממנו במיאון ע"כ ובסימן קנ"ה בהלכות מיאון כתב וז"ל קטנה שאין לה אב או שיש לה אב והשיאה אביה ונתאלמנה או נתגרשה שאין לו עוד רשות בה והשיאוה אחיה ואמה לדעתה כיון שקידושיה דרבנן אם אינה חפצה בבעלה אינה צריכה גט אלא יוצאת ממנו במיאון אבל השיאוה שלא לדעתה או אפי' לדעתה ואינה יודעת לשמור קידושיה אפי' מיאון אינה צריכה עכ"ל וכן פסק הרב ב"י בסי' הנז' והסכים לדברי הטור ע"ש:
ומעתה נבא לנדון שאלתנו על לוי אחיו של שמעון שנתן ביד ראובן טבעת זהב לשם קידושי בתו האחרת ולקח ראובן הטבעת מיד לוי לשם קידושי בתו הקטנה ובמשך הזמן נפטר ראובן לבית עולמו וחלי"ש ועכשיו לוי רוצה ליקח את ארוסתו ליכנס עמה לחופה יען היא מקודשת אליו ע"י אביה וקרובי הנערה אומרים שאינה מקודשת לו לפי שאינה רוצה ללוי והוליכו לנערה לב"ד ומיאנה בו ולוי אומר כיון שאבי הילדה קיבל קידושי בתו ודאי שקידושיה הוו קידושין גמורים וכו':
הנראה לי דלדברי הכל הדין עם לוי והמיאון כמאן דליתא כיון שאבי הילדה קיבל ממנו הקידושין וקידשה לו מפני שיש יכולת ביד האב לקבל קדושי בתו ולארסה עם אשר ימצא חן בעיניו כמו שפסקו כל הפוסקים פה אחד וז"ל הרמב"ם ז"ל בהלכות אישות בפ"ג וז"ל האב יכול לקדש את בתו שלא לדעתה כל זמן שהיא קטנה וכן כשהיא נערה רשותה בידו שנ' את. בתי נתתי לאיש הזה וקידושיה לאביה וכו' לפיכך מקבל האב קידושי בתו מיום שתולד עד שתבגר ואפי' היתה חרשת או שוטה וקידשה האב הרי היא אשת איש גמורה עכ"ל וכן כתב הטור איה סי' ל"ז וז"ל האב זכאי בבתו לקדשה בין בכסף בין בשטר בין בביאה וכסף קידושיה שלו וכן זכאי במציאתה ובמעשה ידיה אלא שבכסף יכולה לקדשה מיד אחר שתולד וקידושיו קידושין גמורים והיא כאשת איש אבל אינה יכול למוסרה לביאה עד שתהיה בת שלש שנים ויום אחד ומשבגרה אין לו רשות בה עכ"ל:
וכן פסק הרב בי בסי' ל"ז וגם בשלחנו הטהור פסק כן ע"ש:
ואם כן כיון שיש יכולת ורשות לאב לקבל קידושי בתו ובנ"ד ראובן קיבל קידושין מיד לוי לשם קידושי בתו מי הוא זה ואי זה הוא אשר מלאו לבו לעשות כן שמאן ימאן הקטנה כיון שהיא מקודשת קידושי תורה והיא אינה יוצאת ממנו אלא בגט גמור דדוקא כשהשיאוה אמה או אחיה לדעתה והיא אינה רובה לשבת עמו יוצאה במיאון שתאמר אי אפשי בפלוני בעלי אבל כשקבל אביה קידושיה אינה יכולה למאן ואם מיאנה לא הועילה כלום וצריכה גט לצאת ממנו כמו שהוכחנו לעיל לדעת כמה רבוואתא והדבר ברור כשמש ולית דין צריך בשש:
ובחפשי באמתחות הפוסקים מצאתי להרב בעל פרח מטה אהרן חלק ב' שאלה נ' שנשאל על זה אות באות תיבה בתיבה וכונתי עם דעתו ז"ל שהשיב דכיון שהיא מקודשת קידושי תורה שאביה קיבל קידושיה מלוי הרי היא אשתו גמורה ואינה יוצאת במיאון אלא בגט והאריך שם זהו מה שנ"ל בנדון זה וגודר פרצות ישראל הוא יגדור פרצותנו יען לוקח ממנו ארון האלהים הלא הוא מורנו ורבינו ועטרת ראשנו כמוה"רר ן' דנא די בריטו זצוק"ל שהוא הלך לג"ע לאכול פרי מעלליו ואנחנו תלמידיו נשארנו דווים ונאנחים עליו בראות שפנה הודנו זיונו והדרנו ורועינו. ואין לנו להשען אלא על אבינו שבשמים עינינו שהוא יחזור עטרה ליושנה וינחמנו בביאת משיחנו ולא יבוא עוד שמשנו אכי"ר:
בסדר ובשנת וזכרתי את בריתי אשר ביני וביניכם לפ"ק:
כ"ד הצעיר אברהם פירננדיס יצ"ו: