שאלה ראובן קרא לבניו לאכול ולשתות ולשמוח עמו בי"ט אחרון של פסח ובהיותם אוכלים ושותים וחוגגים קרה מקרה שבא גוי א' שכנם בביתו לבקרו ונפל חתיכת חמוץ מיד הגוי לתוך הקדרה ולא נודע הדבר לשום א' מאנשי הבית ויהי בלילה ההוא ליל מוצאי י"ט באו לאכול מאכילת הקדרה הם מציאה מצאו ויחרדו לבם יען נתבשל ונמוח חתיכת הפת תוך הקדרה והנה נמצאו שם אנשים רבים ותרי מינייהו רבנן ופליגי בהדי הדדי מר סבר שהקדרה אסורה יען הוא חמץ שעבר עליו הפסח ואסור בהנאה וכיון שבפסח נתערב והוה ליה במשהו אם כן דינו כחמץ ממש ואסור ליהנות ממנו ואידך סבר שהקדרה מותרת יען שכשאמרו שחמץ שע"ה אסור בהנאה היינו דוקא בחמץ בעין ולא בתערובת ובד"א שהחמץ במשהו היינו בתוך הפסח אבל לאחר הפסח יהא מותר וכיון שאחד אוסר וא' מתיר אשאלך להיכן דעתו נוטה ועל הכל יבוא דברך הטוב ומה שכרך כפול ומכופל אכי"ר:
תשובה גרסינן במסכת פסחים פרק כל שעה דף כ"ח מתני' חמץ של גוי שעבר עליו הפסח מותר בהנאה ושל ישראל אסור בהנאה שנאמר לא יראה לך שאור ע"כ: ופירש רש"י ז"ל משום שנאמר לא יראה לך בגמרא מפרש לה משום קנס דעבר עליה משום בל יראה עכ"ל: וכדי שלא להאריך אכתוב דברי הפוסקים ז"ל שבכלל דבריהם דברי הגמרא והנה לך דברי הנשר הגדול ראש הפוסקים הרי"ף ז"ל עלה דהאי מתני' אייתי האי לישנא: האי דקתני חמץ של נכרי שעבר עליו הפסח מותר בהנאה לאו למימרא דבאכיל' אסור אלא משום דקא בעי למיתנא ושל ישראל אסור בהנאה תנא נמי גבי נכרי מותר בהנאה אבל חמץ של נכרי שעבר עליו הפסח מותר ואפילו באכילה ומתני' ר"ש היא דאמר חמץ בין לפני זמנו בין לאחר זמנו אינו עובר עליו ולא כלום ובדין הוא דאפילו של ישראל נמי לאחר הפסח מותר אלא האי דקתני ושל ישראל אסור קנסא הוא דקא קניס ר"ש הואל ועבר עליה בבל יראה ובל ימצא וכי קא קניס ר"ש בעיניה אבל ע"י תערובת לא קניס הילכך חמץ של גוי דלא עבר עליו בבל יראה ובל ימצא מותר אפילו באכילה וכן הלכתא עכ"ל:
והרמב"ם ז"ל פסק בפ"ד מהל' חמץ ומצה כרבו ז"ל וז"ל גוי שהפקיד חמצו אצל ישראל אם קבל עליו ישראל אחריות שאם אבד או נגנב ישלם לו דמיו ה"ז חייב לבערו הואיל וקבל עליו אחריות נעשה כשלו ואם לא קבל עליו אחריות מותר לקיימו אצלו ומותר לאכול ממנו אחר הפסח שברשות הגוי הוא עכ"ל:
ופירושא דהאי מתני' שהעלנו זכרה להרמב"ם ולהרא"ש ז"ל הוא כהרי"ף ז"ל לבד מטעמא אחרינא מירושל' וז"ל הא דקתני חמץ של גוי שעבר עליו הפסח מותר בהנאה לאו למימר דבאכילה אסור אלא משום דבעי למיתני ושל ישראל אסור בהנאה תנא גבי גוי מותר בהנאה אבל מותר אפילו באכילה וכו' ובירושלמי קאמר הא דתני מתניתין חמץ של גוי שעבר עליו הפסח מותר בהנאה במקום שלא נהגו לאכול פת של גוי אבל במקום שנהגו מותר ואפילו באכיל' והמנהג אצלינו באיי ספרד לאוכלו עד כאן לשונם ז"ל וכן פסק הרב בית יוהף בסי' תמ"ח ואם כן הואיל וכל הני רבוותא מסכימים לדעת אחת וגזרו אומר בחמץ של גוי שעבר עליו הפסח מותר אפילו באכילה מעתה נבא להשיב לח"ה מה יהיה משפט האי קדירה שנפל לתוכה פת הגוי בי"ט אחרון של פסח ולשום שלום בין הני רבנן דפליגי אם היא מותרת אחר הפסח בהנאה אם לא ואען ואומר שהדבר פשוט וברור כשמש בצהרים לדעת כל הפוסקים הנז"ל שחמץ של גוי שעבר עליו הפסח שהוא מותר אפילו באכילה ולא מבעיא מעורב כנ"ד אלא אפילו בעיניה כנז"ל ואפילו לסברת המחמיר בחמץ הגוי שעבר עליו הפסח כפשטא דמתני' והוא בעל העיטור ז"ל לא אסרו אלא באכילה אבל בהנאה מותר ואפילו הכי לא ק"ל כוותיה בהאי מילתא כפי דעת הפוסקים הנז"ל והנמשכים אחריהם ז"ל:
אמנם לבי נוקפי על האי דינא דיהיבנא בהאי שאילתא לא על עיקר הדין שהוא אמת לע"ד אלא על פשיטות הדבר שאיך יעלה על הדעת שהחכם השואל יסתפק בדבר פשוט כזה ואיך שייכא פלוגתא דהני תרי רבנן בהאי מילתא והלא זיל קארי בי רב הוא כנז"ל ודנראה לע"ד הוא לאוקומי פלוגתייהו דהני רבנן במילתיה דר' יוסי בר חנינה שבאה בסוף חולין ובמציעא דף ק"ב דאמר ר' יוסי בר חנינה חצרו של אדם קונה לו שלא מדעתו ובהא פליגי מאן דאסר האי קדירה מחמת פת הגוי שנפל לתוכה בפסח סבר בכל ענין חצרו שלאדם קונה לו שלא מדעתו בין בדבר איסור בין בדבר היתר והואיל וקנאו הויה ליה חמצו של ישראל שעבר עליו הפסח ואסור בהנאה ואפילו מעורב בדבר המותר וסברא זו איני יכול להולמה והרי היא מבוטלת ומבוערת כחמץ ביום י"ד בניסן וזה מב' טעמים ה"א דהא דר' יוסי בר חנינה לא מתוקמא אלא בדבר המותר ולא בדבר האסור כמו שאוכח בס"ד והשני במה שאמר אפילו מעורב אסור בהנאה אחר הפסח זה אינו אמת דהא לר' שמעון דקי"ל כוותיה דקניס אחמץ של ישראל שעבר עליו הפסח דאסור בהנאה ה"מ בעיניה אבל במעורב לא קניס כמוכח בפסחים דף ל' וכמו שכ' הטור ז"ל והביאו הרב"י בשולחנו הטהור סי' תמ"ז וז"ל בין חמץ שנתערב קוד' פסח ועבר עליו הפסח בין שנתערב בפסח ועבר עליו הפסח בין שעבר הפסח על החמץ ונתערב לאחר הפסח בטל בששים ואם בפחות מס' סגי ליה בהשלכת הנאת האיסור לים המלח לדעת הגהות מיימוני פ"א עכ"ל: וכל זה בחמץ של ישראל אבל בחמצו של נכרי בכל ענין מותר כנז"ל ואידך צורבא מרבנן דקא מתיר האי קדירה סבר דמימרא דר' יוסי בר חנינה ליתא אלא במילתא דהיתרא אבל לא באיסורא שכל ישראל בחזקת כשרים ולא ניחא ליהו ליקניה לאיסורא אלא בהיתרא ניחא להו ובודאי הגמור שדעתו ניחא לי כדבר המותר ולכן אביא לו ראייה ומשענת מהרב המורה בצדק ואמת בפ' י"ג מהלכות שחיטה כתב:
וזה לשונו אסור לזכות בבצים כל שהאם רובצת עליהם לפיכך אפילו היתה רובצת על הביצים או על האפרוחים בעלייתו ושובכו אינן מזומנין ולא קנה לו חצרו כשם שאינו יכול לזכות בהם (לאחרים) כך לא תזכה לו חצרו בהן ולפיכך חייב לשלח עכ"ל:
והרב כסף משנה כתב וז"ל אסור  לזכות בביצים וכו' שם ת"ר יוני שובך ויוני עלייה חייבים בשלוח ומקשינן עלה ואם איתא להא דאמר ר' יוסי בר חנינה חצרו של אדם קונה לו שלא מדעתו קרי כאן כי יקרא פרט למזומן ואסיקנא השתא דאמר רב יהודה אמר רב אסור לזכות בביצים שהאם רובצת עליהם שנאמר שלח תשלח את האם והדר הבנים תקח לך אפילו תימא אע"ג דנפל לחצרו כל היכא דאיהו מצי זכי חצרו נמי זכיא וכל היכא דאיהו לא מצי זכי חצרו נמי לא זכיא ליה עכ"ל לענינינו:
הא קמן דכל היכא דאיהו לא מצי זכי מחמת איסור חצרו נמי לא זכיא ליה א"כ אתאן לנ"ד דהואיל וחמץ בפסח אסור ולא מצי איהו זכי ביה מחמת איסורו חצרו נמי לא זכיא ליה א"כ האי חמץ דנפל לקדירה לאו דידיה הוא אלא דהנכרי ומותר אחר הפסח אפילו באכילה כנז"ל:
ובתשובות להרשב"א ז"ל מצאתי סייעתא לנ"ד וז"ל בסי' קע"ח ומה שהגוים משלחים ככרות של חמץ דורון לישראל בי"ט אחרון שאמרת בשם התוספות שהוא מותר דלא ניחא לגוי דליקני ישראל איסורא אלא התירא אין זה מן השם אלא דישראל הוא דלא ניחא ליה באיסורא וחצרו נמי לא קניא ליה ואפילו משתמרת דחצרו אי משום שליחות אתרב' אין חבין לאדם שלא מרצונו ואי משום ידו אפילו עומד דצד חצרו לא קנה ולא דמי לגט שהיא מתגרשת כל שעומדת בצד חצרה דשאני אשה דעל כרחה מתגרשת כשזורקו לה לתוך חיקה או שנתנו לתוך ידה וכן הדין בחצרה בשעומדת בצד ביתה אבל בכל מקום שאינו נוטל בעל כרחו אף חצרו לא זכתה לו וכו' י"ש: וקצרתי בכל האפשרות מפני המהירות וה יכפר לנו השגגות:
הכלל העולה מכל הני מילי מלייתא דהני רבוותא והוכחות וסברות נראה לעניות דעתי שראובן הנז"ל מותר במאכל הקדירה הנז"ל בלי שום פיקפוק לפי שהחמץ שבתוכה לאו חמץ דידיה הוא אלא דגוי דקי"ל דמותר אפילו באכילה כמו שהוכחנו  הנראה לעניות דעתי כתבתי ומהעוזר האמיתי נשאל יאיר עינינו בתורתו וידריכנו לעבודתו וליראתו ויסיר ממנו כל מיני מכשול כדי שנלמוד בתורתו בלי עכוב אכי"ר:
תם ונשלם יום שנכפל בו כי טוב י"א לחדש אייר בשנת ובסדר ואכלתם לשבע  וישבתם לבטח לפ"ק:
נאם משרת ה' מאיר בן לא"א כהר"ר אברהם הכהן אלפסי סי"ט אכ"יר: