שאלה יא ראובן השיא ארבעה בניו בחייו ונתן להם איזה סך מעות ונתן לבנו הרביעי מלבד זה תכשיטי הב וכסף ששלח לכלתו אחר האירוסין וגם בשטת הנישואין כמנהג ונפטר לבית עולמו ובאו היורשים לחלוק נכסי אביהם ותובעים הבנים הגדולים מהבן הקטן שיוציא כל חכשיטי כסף וזהב שנתן לו בסך נוסף ממה שנתן לשאר הבנים ויחלקו שוה בשוה והבן הרביעי טוען כיון שנתן לו כל אותן תכשיטין לצורך נישואין זכה בהן בעת הנישואין והרי הם בידו וברשותו ובארגז שלו מיום שנתנם ועד עתה והבנים הגדולים טענו שקצת תכשיטי זהב וכסף נתן להם ואחר כך נטלם מהם לעת הצורך וכן מה שנתן לבנו הרביעי שמא נתן לו בדרך השאלה ולפי שלא הוצרך להם לנטלה ממנו נשארו ברשותו והבן הרביעי טוען דודאי במתנה גמורה היו כל שלא פירש לו שהיה נותן לו בהשאלה כל שכן שבפיו אמר לו שבמתנה גמורה נתנם והביא הבן הרביעי עד אחד שהעיד שבשעת האירוסין היה אומר שדעתו לתת לבן זה הסך שיכניסו לו בתורת נדוניא במעות בעין שוה בשוה ונמצא שכל זה שנתן לבנו היה לקיים דברו אשר יצא מפיו דניחא ליה דניקו בהימנותיה ונמצא עד אחד פוטרו מהשבועה אפילו היה חיוב שבועה לפי הדין יורנו המורה הדין עם מי וש'כ'מ'ה:
תשובה ראה ראינו את דברי השאלה ואת הספק שנסתפק ה"ה דנראה מתוכה שאדניה הוטבטו בדיני נחלות לכן גמרנו לילך אל ים התלמוד ואל ספרי הפוסקים אשר ידם בכל ויד הכל בם ומהם נוכל להשיב בנקל לשואלינו דבר ולהפיק רצונו ונשאל מאל עליון יצילנו מכל שיגיון אמן כן יהי רצון וידריכנו בתורתו הנפלאה לבאר כל תעלומה כדי שלא נבא לידי כלימה וזה החלי בעזרת צורי וגואלי:
תנן בפרק יש נוחלין דף קל"ט נשאו גדולים ישאו הקטנים הרי אנו נושאים כדרך שנשאתם אתם אין שומעים להם אלא מה שנתן להם אביהם נתן ע"כ: ובגמרא בעי מאי קאמר ומשני רב יהוד' הכי קאמ' נשאו גדולי' אחר מית' אביהם ישאו הקטנים אחר מיתת אביה' אבל נשאו הגדולים בחיי אביהם ואמרו הקטנים אחר מיתת אביהם הרי אנו נושאים כדרך שנשאתם אתם אין שוחטין להם אלא מה שנתן להם אביהם נתן ע"כ:
ופירש"י נשאו גדולים נשים ועשו צרכי חופה מתפיסת הבית לאחר מיתת אביהן קודם חלוקה ישאו גם כן הקטנים כמו כן קודם חלוקה: ואם אמרו קטנים לאחר מיתת אביהן הרי אנו נושאין עתה כמו שנשאתם אתם בחיי אבינו אין שומעין להם: אלא מה שנתן להם אביהם בחייו נתן והכי מפרש בגמרא גמר' מאי קאמר דמתניתין לפי משמעותה קשיא רישא לסיפא דקתני רישא נשאו גדולים ישאו קטנים והדר תני אם אמרו קטנים דמשמע לא ישאו קטני':
הרי לנו בהדיא מהאי סוגיא דגמרא דדוקא אם נשאו הגדולים אחר מיתת אביהם ישאו הקטנים כדרך שנשאו הגדולים אמנם אם נשאו הגדולים בחיי אביהם זכו הגדולים במה שנתן להם אביהם מתנה גמורה ואין לקטנים ם חלק ונחלה בה:
וכן כתב הרמב"ם בהלכות נחלות פרק ע' הלכה ב' וז"ל נשאו גדולים לאחר מיתת אביהם ישאו הקטנים כן מכלל הנכסים ואחר כך יחלוקו נשאו הגדולים בחיי אביהם ואמרו הקטנים לאחר מיתת אביהם הרי אנו נושאין כדרך שנשאתם אתם אין שומעין להם אלא מה שנתן להם אביהן נתן ט"כ: והרב המגיד כתב נשאו הגדולים לאחר מיתת אביהם וכו' משנה שם ובאור בגמרא:
וכן פסק הרב יוסף קארו בשלחנו הטהור בסימן רפו' ס' ג' וז"ל נשאו גדולים לאחר מיתת אביהם ישאו הקטנים כן מכלל הנכסים ואחר כך יחלוקו נשאו הגדולים בחיי אביהם ואמרו הקטנים לאחר מיתת אביהם הרי אנו נושאין כדרך שנשאתם אתם אין שוחטים להם אלא מה שנתן להם אביהם נתן עכ"ל:
הרי לך בהדיא חמה שכתבנו מהני רבוותא שפסקו כהאי שנויא דגמרא דשני דדוקא אם נשאו הגדולים לאחר מיתת אביהם ישאו הקטנים כדרך שנשאו הגדולים מכלל הנכסים אבל אם נשאו הגדולים בחיי אביהם זכו הגדולים במה שנתן להם מתנה גמורה ואין לקטנים חלק ונחלה בה וכן הוא דעת כל הפוסקים:
ואחרי הודיע אלקים לנו את כל זאת נבא להשיב בנקל הספק שנסתפק ה"ה בנושא שאלתינו אם הבן הרביעי זכה בתכשיטי כסף וזהב שנתן לו אביו נוסף על הסך שנתן לשאר הבנים או לא זכה בהם ואז יחלוקו בשוה עמו כמו שהם טוענים לזה נשיב ונאמר שכיון שהוכחנו מהגמרא ומהני רבוותא מורי הוראה כלם שוים לטובה שאם נשאו הגדולים בחיי אביהם זכו הגדולים בתה שנתן להם אביהם מתנה גמורה ואין לקטנים חלק ונחלה בה אם כן בנדון דידן שגם כן נתן אביהם לבן הרביעי בחייו תכשיטי כסף וזהב נוסף על הסך שנתן לשאר בניו לצורך נישואיו והרי הם בידו וברשותו ובארגז שלו מיום שנתנם לו ועד עתה זכה בהם הבן הרביעי כמו שהוא טוען ואין לשאר הבנים חלק ונחלה בהם:
ואם עדין תקשי לן שרשב"ם ושאר מפרשים פירשו צורכי חופה ושמא אלו תכשיטין של כסף וזהב לא נכללו בכלל צורכי חופה עם שהדבר פשוט דודאי הכל בכלל צרכי חופה ואין צריך ראיה אפילו הכי לא נשבוק מלכתוב לך ראיה כדי להפיס דעתך ולא נסמוך על דעתינו הקצרה:
תני בתוספתא בסוף פרק ח' וז"ל התוספתא נשאו גדולים בחיי אביהם לא יאמרו הקטני' הרי אנן נושאי' כדרך שנשאתם אתם ולא עוד אלא אפילו הניח להם עבדים ושפחות וכלי כסף וזהב הרי הם של עצמן ע"כ: הא למדת מהאי תוספתא בהדיא דהכל בכלל צרכי חופה אפילו עבדים ושפחות כלי כסף וזהב:
וכן פסק הרב מהרשד"ם בטור חושן משפט בסי' שמ"ב שאלה קרובה לעניינינו דהכל בכלל צורך נישואין כמו שיוכל המעיין לעיין שם דזכה הבן במה שנתן לו אביו מתנה גמורה בין מעות בין תכשיטין ועדיפ' מן דא כתב הרב הנזכר דאפילו שהבן הקטן לא זכה לישא אשה בחיי אביו כיון ששם אותם תכשיטין של כסף וזהב שנתן לו אביו לצורך נישואיו בארגז שלו זכה בהם אם כן בנדון דידן שזכה הבן לישא אשה בחיי אביו ושם אותם תכשיטין בארגז שלו כל שכן וקל וחומר דזכה בהם במתנה גמורה:
ומעתה שתרצנו זה הספק נבא לתרץ טל הטענה שטענו שאר הבני' הגדולי' דלהם גם כן נתן אביהם קצת תכשיטין של כסף וזהב ואחר כך נטלם מהם לעת הצורך דנראה דבהשאלה היה נותן להם ואם כן מה שנתן לבנו הרביעי שמא נתן לו בהשאלה ולפי שלא הוצרך להם לא נטלם ממנו לזה נשיב ונאמר דאין זו טענה דכיון שהוכחנו מהגמרא ומהפוסקים דכל מה שנתן האב בחייו לצורך הנישואין נתן אם ק מכח אומדנא שטוענים שאר הבנים לא נתבטל מה שעשה מעשה ונתן מתנה ביד בנו ולזה יש ראיות רבות:
הראשון מה שכתב הריטב"א בפירוש משנתינו והביאו הנימוקי יוסף וז"ל מה שנתן להם אביהם נתן ואף על פי שבשעה שנתן להם האב היה אומר שדעתו לתת כיוצא בו לאחרים אין אומרים שעל מנת כן נתן להם והיינו רבותא דקמשמע לן ע"כ:
הרי לנו בהדיא מכאן דמכח אומדן דעת לא נתבטל המתנה שהיא מעשה בידים שהוא חוסר ביד מקבל המתנה אף על פי שקרוב הדבר לתלות אותה מתנה שהיה על תנאי ואפילו שאמר כן בפירוש בשעת המתנה אין לבטלה מכח אומדנא כל שכן בנדון דידן שבשעת המתנה שנתן לבנו הרביעי לא אמר שום דבר שסותר מעשה המתנה דודאי לא נתבטל המעשה שעשה בידים מכח אומדן דעת דשמא היה בהשאלה כמו שנראה ממה שעשה לשאר הבנים:
והשנית שנאמר שאין כאן אומדן דעת צ כלל ועיקר יען שנאמר שאפילו מה שנתן לשאר בניו היה במתנה גמורה כמו שהוכחנו מן הדינים שכתבנו ומה שנטלם מהם לעת הצורך היה ברשותם והם היו רוצים להחזיר מתנתם לעשות רצון אביהם ואם כן אין כאן אומדן דעת דבהשאלה היו כלל וזכה הבן הרביעי במתנתו: ועוד דלו יהי כדבריהם מכל מקום מידי ספקא לא יצאנו דאיכא לספוקי אי הוו למתנה אי להשאלה כמו שהם טוענים וכיון דלמא בריר לן האי אומדנא אין לבטל מעשיו מכח אומדנא דלא בריר לן:
וכן כתב הרא"ש גבי האי דאמרינן בפרק מי שמת דף קמ"ח וז"ל איבעיא להו המקדיש כל נכסיו מהו הפקיר כל נכסיו מהו חילק כל נכסיו לעניים מהו תיקו וכיון דסלקו בתיקו ומספקא לן אי שייך הכא אומדנא או לא יראה שאין מבטלין ההקדש וההפקר והחילוק שחילק לעניים שאין מעשיו מתבטלין אלא היכא דבריר לן האומדנא כדפירשתי לעיל ע"כ:
ואף על גב שהרמב"ם והרמ"ה פסקו התם דחוזר כמו שכתבו הטור בסימן ר"נ ואם כן מתבטלין מעשיו מפני האומדנא הפך מה שכתב הרא"ש נוכל לומר דלא פליגי אלא שהרא"ש סובר דלא בריר לן האי אומדנא אבל הרמב"ם והרמ"ה סוברים דהאי אומדנא ברורה היא ולכן פסקו דחוזר:
וכן כתב הרב בית יוסף בסימן ר"נ וז"ל ומה שכתב בשם הרא"ש שאין מתבטלין ההקדש וההפקר והחילוק שחילק שם בפסקיו ודבריו תמוהים הם בעיני דהכא ודאי איכא אומדנא ברורה דלא עביד איניש דיהיב כל נכסיו לאחריני והוא יחזיר טל הפתחים אלא דמשום דלדבר מצוה נינהו מספקא לן דילמא גמר ומקני הילכך מספיקא אין מוציאין חידו וכדברי הרמב"ם ש והרמ"ה ז"ל עכ"ל:
הרי למדנו מכאן בהדיא דכלם סוברים דהיכא דלא בריר לן האומדנא אין מבטלין מעשיו מפני האומדנא אם כן בנדון דידן דאיכא לספוקי אי למתנה אי להשאלה לא ברירה לן האי אומדנא וכיון שכן הוא אין לבטל מעשיו מכח אומדנא דלא בריר לן והכי נקיטינן:
והגם שמצאנו בתשובות מהרי"ו בסימן ק"ד וקמ"ב וז"ל וההוא גברא ששידך בנו בכתב קנין וקצב לו נידוניא והנישואין ושאר יציאות וההוא גברא שכיב והשתא רוצה הבן ליקח בראש כל אשר קצב לו אביו ולא ינכו לו אחיו כלום בירושתו נראה דלא זכה הבן ויחלוקו בשוה וכו' עד דדילמא כל מה שקצב היינו דוקא בחייו אבל לאחר אותו כיון דנפלי נכסי קמי יתמי ולהאי בן אית ליה נמי חלק בהדייהו לא ניחא ליה לאב להעביר הנחלה משאר הבנים וכן פסק הרב בעל המפה בסימן רפ"ו וז"ל מי ששדך בנו וקצב ליתן לו נידוניא ומת קודם שנכנס לחופה אין נוטל הנידוניא אלא מחלקו שהרי לא זכה בה בחיי אביו ע"כ דנראה מכאן שהוא סותר מה שפסקנו שהבן הרביעי זכה במה שנתן לו אביו ולא ינכו לו כלום בירושתו לזה נאמר דלא קשיא לן מידי דשאני התם דלא זיכה לבן בשום קנין בנכסים הללו ומשום הכי לא קנה כלום וכמו שכתב שם דמאיזה טעם יזכה דאין כאן מתנת שכיב מרע ולא מצוה מחמת מיתה להכי לא קנה אמנם הכא בנדון דידו דנשא אשה ובעת הנישואין זכה בכל כמו ששנינו במתניתין אין לך קניין גדו' מז' וזכ' בכל זה בשעה שנכנ' לחופ' ואף על גב שכתוב שם וההוא גברא ששידך את בנר בקנין כבר כתב בסוף דבריו דהאי קניין לא קאי אאותו בן על מה שקצב ליתן לו נידוניא אלא קאי אאותו שכנגדו ששידך את בתו לבנו שאם יעבור ולא יקיים שיתן הקנס לכשנגדו ע"כ:
ואין להקשות על זה ממה שכתב הרב הנזכר בסימן ק"ס על ראובן שנתפס ביד הגוים ואביו השתדל עם השר והוציאו מיד הגוים בלא כסף ובלא מחיר ואחר שהוציאו מידם נתיירא אביו מהם ופייסם במאה זהובים וכשמת אבי ראובן רוצים אחיו לנכות אותם מאה זהובים מחלקו כיון שהוציא אלו המעות מחמתו ובתורת הלואה נתנם לו והשיב הרב הנז' דינא קאמר ראובן דלא נתן המאה זהובים בעבורו אלא בסיב' אביהם כי נתיירא ונאמן הוא לומר מיגו דאי בעי אמר פרעתי לאבי בחייו והפנקס מוכח כדבריו כיון שלא הוזכר בפנקס כמו יתר הדברים שהוציא בעבורו שמשמע מכאן דדוקא משום דאית ליה מיגו נאמן לומר בעבורי לא נתן הא לית ליה מיגו חייב לנכות לו אותם זהובים מחלקו ואמאי לימא אף שנתן בעבורי במתנה נתנם לי שכבר זכה באותו ממון שיש לומר דדוקא בצורכי חופה ונישואין אמרינן טל הסתם דודאי למתנה איכוון דאדם חיוב להשיא אשה לבנו וכל הוצאות צורכי חופה עליו אמנם להוצאות אחרות לא אמרינן למתנה איכוון ואף על גב דהאב חיוב לפדות את בנו וכמה שכתב המרדכ"י בשם מהר"ם פרק השוכר את הפועלים וז"ל טל האב ששלח את בנו בשליחות ונתפש ואין לו ממון לכך דהאב חייב לפדותו אי אית ליה לאב דלאו כל הימנו שיעשיר את עצמו ויפיל את בנו על הציבור ע"כ דשאני התם שאין ממון לבן לפדות את עצמו וכמו שכתב בפירוש ואין לו ממון ואחר כן כתב אבל היכא דיש לו לבן אין האב חייב לפדות ע"כ אמנם הכא שיש ממון לבן ודאי אינו חייב לפדותו והראיה שיש ממון לבן שהרי כתב דנאמן לומר פרעתי לאבי בחייו אם כן ודאי אי לית ליה מיגו נאמר דבתורת הלואה נתנם לו וזה פשוט:
ואחר החיפוש שחפשנו בספרי הפוסקים מצאנו להרב מהרש"דם בטור אבן העזר סימן קפ"א שכתב הפך ממה שכתבנו לעיל שתכשיטי כסף וזהב בכלל צורכי חופה וכמעט נראה שדבריו של הרב ז"ל סותרות אלו לאלו עם מה שכתב בעור חושן משפט כמו שכתבנו לעיל דנראה מזה דהבא מחמת טענה זו צריך שיטעון שבפירוש אמר לו אביו שהוא נתנם לו במתנה וזה לשונו על מי שהשיא את בנו הגדול וייחד לו בית וכלי בית וכלים מכלים שונים וגם הכנים לו כלי כסף וכלי זהב ושמלו' וכו' והביא הרב אות' שאמרו המשיא אשה לבנו בבית קנאו ייחד לו בית וכלי בית כלי בית קנה בית לא קנה עד ונראה לי דמיירי דוק' בכלי בית אבל תכשי' זה' וכסף לא מיקרי כלי בית ואם כן כל שלא אמר שנתנם בפירוש לא קנאם אבל אם אמר כן פשיטא שנאמן בשבועה ע"כ. דנראה מכאן שהוא סותר מה שפסק בטור חושן משפט דתכשיטי כסף וזהב בכלל צורכי חופה וממילא הוא סותר כל שכתבנו לכן נשיב ונאמר דיש לומר דלא דמי דבשלמא כשבא בטענת דהמשיא אשה לבנו הגדול שמחמת שמחתו ואהבתו גמר והקנה לו וכו' הוי הלכתא בלא טעמא כמו שכתב הגמרא ופירש שם הריטב"א שאין לו טעם גמור לומר מפני כך תקנה לו כי אין ההנחה שיש לו במשת' בנו כל כך שראוי לומר שנותן לו ביתו מחמ' כן ע"כ להכי דייק הרב דוקא כלי בית הנהוגים בבית הקנה לו כיון שאין כאן כו אם טעם ההנחה שוש לו במשתה בנו שלא מסר שום כלי בידו כי אם לפי שהיו בבית שייחד לו משום הכי קנה אבל כלי בית של כסף וזהב לא אמרינן כל כי האי מחמת אומדנא קלה שבודאי נתן לו אם לא פירש דבריו אמנם תכשיטי כסף וזהב של כלה שנתן לבנו בשע' נישואיו לצורך נישואין כמו נדון דידן ונדון של הרב הנז' בחושן משפט ודאי שמה שנתן לבנו אותן תכשיטין בידו למתנה גמורה נתכוון וכדאמרינן מה שנתן אביהם נתן וסתמו הוי כפירושו ודאי לפי שכל האבות נותנים לבניהם צורכי חופה ובודאי שכל שנתן להם נתן:
זאת ועוד אחרת דבנדון דידן הוי בפירוש לפי באותו עדות שהעיד העד אחד שהביא והעיד שאמר אביו לתת לבן זה הרביעי לפי הסך שנדרו לו לתת עם כלתו בתורת נדוניא נמצא שכל שק שנתן לבנו א לקיים דיבורו דניחא ליה דניקו בהימנותיה וכדאמרינן בכמה מקומות בגמרא:
העולה לנו מכל האמור מהגמרא ומכל הני רבוותא מורי הוראה שהבן הד' זכה בהני תכשיטין של כסף וזהב שנתן לו אביו לצורך נישואין ואין לשאר אחים חלק ונחלה בהם דכיון שנתן לו אביו בחייו מה שנתן נתן ומה שטענו הבני' הגדולים שגם להם נתן אביהם איזה תכשיטי כסף וזהב ואחר כך נטלם מהם לעת הצורך דנראה שהיו בדרך השאל' ואם כן גם לבן הרביעי שמא היו בדר' השאלה ולפי שלא הוצרך להם לנטלם ממנו נשארו בידו וברשותו כבר הוכחנו בראיות חזקות כבריא אולם מן הגמרא והפוסקים שכל מה שנתן אביהם בחייו נתן במתנה גמורה אפילו שלא פירש דסתמן כפירושו וזה שנתן לראשונים ואחר כך חזר ולקחם מידם חזרה זו אינה מן הדין דודאי זכו בהם כמו שאמרנו אלא שכך רצו הבנים לעשות רצון אביהם מאחר ששאל מה' אח"כ מתנותיו ותבא עליה' ברכ' שרצו למלאת שאלתו כיון שהיה עת הצורך ואם כן אין בטטנתם שטענו דשמא היו בדרך השאלה חמש ועיקר שבין לגדולי' ובין לקטן היה דרך מתנ' גמור' כחו שאמרנו ומה ששאל אותם מן הגדולים שיחזרו לוהיה בשביל שנצרך להם באותו זמן ומפני זה כיון שבאותו זמן של בן הרביעי לא נצרך להם לא שאל ממנו שיחזירם לו ומזלו גרם וזכה בכל מה שבידו והדין עמו ולא יחלקו שאר אחים עמו שוה בשוה ואם עדיין יטענו שתכשיטי כסף וזה' לא נכללו בכל' צורכי חופ' כבר הוכחנו בראיו' ברורו' מהתוספת' ומהפוסקי' שכתבנו לעיל דהכל בכלל הנראה לע"ד כתבנו להלכ' ולמעשה אם יסכי' עמנו הרב המור' כסאו יכון עד כי ובא ינון אמן כן יהי רצון: בשנת ובסד' חק עול' לדרת' מא' בני ישראל לפ"ק:
יד משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט: