שאלה במותב תלתא כחדא הוינא נחנא בי דינא דחתימין לתתא כד אתו קדמנא שני עדים ה"ה הנבון ונעלה כה"ר נתן בן יעקב טרינק ה"י והיקר ונעלה ה"ר יצחק בן חיים הכהן ה"י וקמו על רגליה והעידו עדות גמורה וגם קבלו עליהם על נפשם ועל יהודתם מה ששמעו מפי תוגר אחד זה שמו חאליל באשה מסיח לפי תומו על אודות אליה בן דוד ימ"שו אשר הותר כבודו בלא יועיל ונשתמד איך היה המעשה שנהרג ולא היה שמו אליה בן דוד כי אם אלה אליה אלבאחארי והחליף את שמו שכך הכירו אותו כשבא פה העיר בילוגראדו יע"א בשם כינוי אלבאחארי אשר היה בעלה מהאשה מרת בינבינודה ת"מ להיות כי בא התוגר מאליל באשה הנזכ' ביום ה' שלשה ימים לחדש סיון משנתינו זאת שאנו בו וכה היו דבריהם השני עדים אשר העידו בפנינו מה ששמעו מפי החוגר אונדי לי דיש"ו אל תוגר הנז' לה"ר נתן הנז' סבראש נתן קי טינגו אונוש תפילין אי און ליברו דהיינו קי בינו אל תוגר בחנות ה"ר נתן הנז' לי דאי טומאטי אישטו אי מי טומאראש בינטי או מנה גרושוש פור אישטוש תפילין אי אישטי ליבדו קי סון די אקיל גודייו קי אירה טימיש' בארלי דהיינו שם עירו קי בינו אקי אגורה קואטרו אנייוש מעלה ומטה אי סי איזו טורקו קי אישטאבה אפוזאדו אין לה קאפי די אוזון איבראים די שישינטא אי דוש וה"ר יצחק בר חיים הכהן הנז' שם נמצא בחנות של הר נתן הנז' כשבא התוגר הנז' אי לי דישירון לוש דוש עדים הנז' להתוגר הנז' קונטאמוש די קי מודו לו מאטארון אי די"שו אל תוגר הנז' בזה הלשון איצטאבה איל גודייו אשינטאדו אין לה קאפי די אוזון אבריאים אי אביאן מונג"וש טורקוש פלאטיקאנדו דתיינדו קי אישטי קאפי סיצה אוינדיר שאלטו איל משומד אי די"שו לייו יאה לה מירקו לי די"שו אוזון איבראים נו אבליש דישפאראטיש נו לה פואידיש מירקאר פורקי באלי שינקו בולשאש די מונידה שאלטו איל משומד אי די"שו לייו לה מירקו קי טינגו מונידה באשטאנטי אי לואיגו ארונגו און אזור די דוקאדו"איי אין לה קאפי דילאנטרי לוש תורגמים קי אישטאבאן אשינטאדוש אאי אי לי די"שו אוזון איבראים נו אבליש דישפאראטיש גוארדאטי איל איזור אי סי לו גוארדו ובו ביום וזה אורה די ערב פואי לייו קון אוזון איבראים אי איל משומד אקומיר אי אישטאנדו קומיינדו אי ביביינדו קיטו אוזון איבראים איל פישטול אי לי דייו דיינטרו לה חדר קי טיניאה אינפרינטי הלא קאפי אי אין לה פרימיר ביש קי לי דייו נו לו מאטו סי נו קי קאייו אלא אוטרא באנדה אי די"שו את דימאנדו אגואה פארה ביביר אי ביציו פעמים ושלש אי ביירון קי אאינדה אישטאבה בינו לי דיירון קון פלומו פעם שנית מיד נפגר אלא נוג'י בואי אוזון איבראים קון מי טודוש דוש ג' ונטוש אי טרושימוש און קרוייר אי לו מיטימוש איל פגר אין און שאקו אי פואימוש קון איל קרוייר אלא טונה אי לו איג"ימוש ולמען תהיה לעדה ולראייה ולאות אמת ביד האשה מרת בינבי נידה הנז' כתבנו וחתמנו שמותינו ביום הנז' שנת הת"ק ועשרים וחמשה ליצירה והכל שריר ובריר וקיים: יצחק אדנייאה ס"ט: אהרן בכ"ר יאודה י"צ: אברהם עמר ס"ט: וענין זה שאירע שבא האיש הנז' לעיר בהיותו יהודי ונשתמד ולא היו ימים מועטים שנשמע שנהרג בחנות הקאפי הנז' הוא מפורסם בכל העיר והשתא מבעיא לן אם זה התוגר היא מסיח לפי תומו וזאת האשה העגונה הנז' שרייא לעלמא או לא על הכל יבא דברך הטוב ומהתמ"ש:
תשובה ראה ראיתי האי קבלת העדות שקבלו הני דייני מהאי תרי סהדי הנז' שהעידו לפניהם עדות גמורה מה ששמעו מפי תוגר אחד הנקרא חאליל באשה מסיח לפי תומו על אודות אליה בן דוד ימש"ו ואיך היה המעשה שנהרג כחו שתראה בתופס ולכן אין לי צורך להעתיקו והשתא חל עלי חובת ביאור לבאר ולפרש אם זה התוגר נקרא מסיח לפי תומו או לא ואם הוא מסיח לפי תומו אם יש בעדותו כל הפרטים שצריך או לא יען ששאלוני שאחוה דעתי על הדבר לראות אם יש זכות להתיר זאת האשה העגונה בינבינידה אשת אותו משומד הנז' ימש"ו ולפי שאני מכיר את דעתי הקצרה והקלושה והענין הוא דבר חמו' שהוא היתר אשת איש אשאל מהיוצר שיעזרני למצוא דברי חפץ לבאר כל דבר לבל אכשל בדבר הלכה ולזה בחרתי לילך אל ים התלמוד ואל הפוסקים אשר מהם תצא תורה וזה החלי בעזרת צורי וגואלי: איתא ביבמות פ' י"ו דף קכ"א ע"ב ובנכרי אם היה מתכוין וכו' אחר רב יהודה אמר שמואל לא שנו אלא שנתכוון להתיר אבל נתכוון להעיד עדותו עדות היכי ידעינן אמר רב יוסף בא לבית דין ואמר איש פלוני חת השיאו את אשתו זהו נתכוון להתיר מת סתם זהו נתכוון לעדות איתמר נמי אמר ריש לקיש לא שנו אלא שנתכוון להתיר אבל נתכוון להעיד עדותו עדות אחר ליה רבי יוחנן לא כך היה מעשה באושעיא ברבי שהתריס עם שמונים וחמשה זקנים ואמר להם לא שנו אלא שנתכוון להתיר אבל נתכוון להעיד עדותו עדות ולא הודו לו חכמים אלא מתניתין דקתני ובנכרי אם היה מתכוין אין עדותו עדות היכי משכחת לה במסיח לפי תומו כי ההוא דהוה קאמר ואזיל מאן איכא בי חיואי מאן איכא בי חיואי שכיב חיואי ואנסבא רב יוסף לדביתהו ההוא דהוה קאמר ואזיל ווי ליה לפרשא זריזא דהוה בפומבדיתא דשכיב ואנסבא רב יוסף ואיתימא רבא לדביתהו וכו':
ופירש"י אבל נתכוון להעיד ולא להתיר עדותו עדות ותנשא אשתו: היכי משכחת לה דלא נתכוון להעיד ולא להתיר: חיואי שם האיש: מאן איכא בי חיואי. מי מאנשי ביתו של בית חיואי שישמע דברי שכיב חיואי: לפרשא זריזא. גבור חיל וישראל היה עכ"ל:
הרי לנו מהאי סוגיא דלא הוי עדות הגוי כשר אלא במסיח לפי תומו כגון הני עובדי דמייתי הגמרא וכל כיוצא בהם דלא הוה אלא כמספר דברים בעלמא:
והרמב"ם בפרק י"ג מה' גירושין הל' י"א כתב כבר אמרנו שהגוי שהסיח לפי תומו משיאין על פיו כיצד היה גוי מסיח ואמר אוי לפלוני שמת כמה היה נאה וכמה טובה עשה עמי או שהיה מסיח ואומר כשהייתי בא בדרך נפל פלוני שהיה מהלך עמנו ומת ותמהנו לדבר זה כיצד מת פתאום וכיוצא בדברים אלו שהן מראין שאון כוונתו להעיד הרי זה נאמן ע"כ:. וכן פסק הרב יוסף קארו בשולחנו הטהור אבן העזר סי' י"ז ס' י"ד מלה במלה כמו שכתב רבינו ולכן לא העתקתיו שהוא ללא צורך:
והגם שרבינו נקט הני משלי שלא נקט הגמרא אינו מן הסברא שיחלוק עליהן לפי שהם הלכה למעשה וכן כתב הרב כסף משנה משמו של הריב"ש וז"ל כיצד היה הגוי מל"ת ואומר אוי לפלוני שמת כמה היה נאה וכו' כתב הריב"ש אם לא בא לבית דין ואמר מעצמו איש פלוני מת כמספר דברים מל"ת נקרא ואינו צריך שיאמר בדבריו כל אותם דברים שהזכיר רבינו שהוא לא הביאם אלא לרווחא דמלתא והביא ראיה מההוא דהוה אמר מאן איכא בי חיואי שכיב חיואי ומההוא דהוה אמר מאן איכא בי חסא שכיב חסא ועוד הביא ראיה מדתנן מעשה באחד שעמד על ראש ההר ואמר איש פלוני ממקום פלוני מת והלכו ולא מצאו שם אדם והשיאו את אשתו ומקשינן בגמרא ודלמא שד הוא ולא מקשינן ודלמא גוי הוא ואין זה מל"ת אלא ודאי כדאמרן ועוד הביא ראיות אחרות עכ"ל:
והשתא דהוכחנו דכל הני עובדי דמייתי הגמרא הוו מל"ת ואף ע"ג שבאים לומר שמת כיון שהם כמספרים דברים כל שכן בנ"ד שלא בא התוג' אל חנות ה"ר נתן הנז' לומ' שנהרג אותו משומד הנקרא אלבאחארי אלא שימכור בשבילו אותן התפילין והספר של תפלה שהיה בידו בעד עשרים או שלושים גרושוש ולמען שלא יאמר לו מאין בא לו התפילין וזה הספר של תפילה אז ספר לו שהיו מאותו היהודי המשומד שנהרג. דזה ודאי אין לך מסיח לפי תומו גדול מזה: ואף על פי ששאלו אחר כך לתוגר שיספר להם גופא דעובדא היכי הוה מכל מקום הוי מל"ת כיון שהסיח הוא בתחילה מעצמו וכן כתב הרמב"ם בפרק הנ"ל ה' י"ד וז"ל גוי שהסיח לפי תומו תחילה לה אף על פי ששאלו אותו אחר כך ובדקוהו עד שיפרש כל המאורע הרי זה נאמן ומשיאין על פין ע"כ וכן הוא דעת כל הפוסקים
אמנם עדין אנו צריכין לחקור בדבר שאע"פ שהתוגר הוא מסיח לפי תומו צריך להזכיר שם עירו ויען שהוא מחלוקת גדולה בין הפוסקום והאריכו בדבר הרבה נכתוב בקיצור מה שכתב הר' משה אלשיך בתשובותיו שאלה מ"ב אחר שהאריך הרבה בזה הענין וז"ל הא קמן דלהרא"ש והרמב"ן ז"ל לא בעינן שם עירו ולא שם אשתו כדכתב הרא"ש ומהגמ' היה מקום לחתור היבשה למצוא סעד להיתר בלי הזכרת שם עירו ושם אשתו אבל חזינא להרמב"ם ז"ל שכתב ישראל שאמר מת איש יהודי עמנו במקום פלוני כך וכך צורתו וכך היו סימניו אין אומרים באומד הדעת פלוני הוא עד שיעיד שהוא פלוני ויכיר שמו ושם עירו עד כאן: הרי שמצריך שם עירו בפירוש והן אמת דאפשר לדחוק דלא נחית אלא לאפוקי האומדן דעת וכיוצא כדחויים כאלה אבל הריב"ש ז"ל סימן תק"ח כתב ול דדע' הרמב"ם ז"ל והרשב"א ז"ל דשם עירו בעינן וכן הוא מסכים כמו שכתב שם וכו' הנה כי דעת הרמב"ם והרשב"א והר' ישעיה מטראני והריב"ש ומוהרי"ק דשם עירו בעינן וכן דעת הנמוקי יוסף והמרדכי כאשר הביאו מה"רז זלה"ה בספרו והנה ראיתי מחלקים בדבר ובפרט לדעת הרמב"ם דלא צרכינן שם עירו אלא היכא דלא אמר שם אביו אבל אם אמר שמו ושם אביו סגי בהכי עכ"ל:
ועתה דהוכחנו מכאן שיש חכמים גדולים דאחרי דלא בעינן שם עירו ושיש מחלקים בדבר שאפילו לדעת החולקים שאומרים דבעינן שם עירו אם הזכיר שמו ושם אביו סגי בהכי אם כן בנ"ד דמצינו שהזכיר התוגר הנז' שם מו במה שאמר אותו היהודי שהיה טימישב' ארלי דהיינו שם עירו ועוד הוכחה אחרת יותר גדולה שאמר שכבר עבר ארבעה שנים שבא לכאן מעלה ומטה ונשתמד לדת התורגמים ושהיה דר בקאפי די אוזון איבראים דדבר זה הים מפורסם בכל העיר כמו שכתוב בסוף השאלה דודאי יהיה זה עדות גמורה לדברי הכל בלי שום פקפוק דכבר אמרנו דיש מן הפוסקים שאומרים דהיכא שאמר הגוי מת פלוני לחוד סגי בלא דבר אחרת והחולקים שמחמירים יותר סוברים דאם הזכיר שמו ושם אביו לא בעינן שם עירו דדי לנו בהוכחה זאת מכל שכן בנ"ד שיש הוכחה גדולה במה שאמר האי תוגר הנז' יותר מהזכרת שם אביו ועם כל זה הזכיר ג"כ שם עירו:
ואכתי פש גבן להביא עוד דין אחר שכתב הרמב"ם בגוי מסיח לפי תומו בפרק הנ"ל ה' כ"ח וז"ל יצא גוי וישראל מעמנו למקום אחר ובא הגוי והסיח לפי תומו ואמר איש שיצא עמי מת משיאין את אשתו ואע"פ שאין הגוי יודע אותו האיש והוא שיאמר קברתיו וכו':
הרי לך מכאן דסובר רבינו שצריך גם כן שיאמר וקברתיו ויען שיש חולקים בדבר זה ומבארים דברי רבינו אעתיק דברי הרב כסף משנה ז"ל שדבר בארוכה על דין זה וז"ל יצא גוי וישראל מעמנו וכו' והוא שיאמר קברתיו. ה' המגיד כתב שלא הצריך רבינו שיאמר קברתיו אלא היכא שאין הגוי מזכיר שם היהודי אלא אומר איש יהודי שהיה עמי ויש לתמוה על דבריו דבאמרינן קברתיו אינו מוציאנו מידי ספק אם הוא איש פלוני שחת או אם הוא אחר וכבר הרגיש הוא ז"ל בחולשת דבריו וכתב ואפילו ת"ל שיש להשיב על זה. מכל מקום ודאי כך כוונתו של רבינו כמו שכתבתי כנ"ל עכ"ל. ומ"מ כדברי הרב המגיד כתבו הר"ן והריב"ש בתשובותיהם שהר"ן כתב אין ספק שכל שהגוי מכירו אין צריך שיאחר אלא מת בלבד והיינו עובדי דבי חיואי ובי חסא ואין בזה ספק ואפילו לדברי הרמב"ם שכן כתב הוא ז"ל בכל כיוצא בזה בפרק אחרון מהלכות גירושין דכל שהוא מכירו אינו צריך לומר אלא מת בלבד אבל כשאינו מכירו הוא שסבור הרב דלא סגי עד דאמר קברתיו מפני שהמעשים שבאו בגמ' בכיוצא בזה בכלהו יש בהם וקברתיו כדאמרינן חבל על ס' בני אדם שהיו מהלכים באנטוכיא וכו' וחבל על ששים בני אדם שהיו מהלכים בכרקום של ביתר וכו' וחבל על יהודי אחד היה עמי בדרך שמת וקברתיו ואמרינן פונדקית גויה היתה וכו' וזה קבר שקברתיו בו כלומר שאינו מכיר אותו איש שאמרה עליו שמת אלא אומר איש יהודי שהיה עמי וכיוצא בזה לא סגי עד דאמר וקברתיו ואף ע"ג דאיכא למימר בכל הני דמעשה שהיה כך היה ולאו דבעינן קברתיו סובר הרב ז"ל דאם איתא א"א דלא לשתמיט תנא ולימא בחד מנייהו מת בלחוד אלא שמע מינה דנהי דבמכירו סגי במת בלחוד באינו מכירו בעינן דאמר חת וקברתיו זה הוא דעתו של הרב ז"ל בזה וטעמא דמלתא שיותר אדם בקי במי שהוא מכירו מבמי שאינו מכירו הילכך במכירו כל שאמר מת בלחוד סגי אף על גב דלא אמר קברתיו ולא חיישינן דאמר בדדמי אבל כשאינו מכירו חיישינן דאמר בדדמי לפי שאין הדברים ברורים במי שאינו מכירו עד דאמר וקברתיו וכבר חלקו מהאחרונים בזה על הרב ז"ל אבל דברי הרב נכונים כפשטן של שמועות וכן כתב הריב"ש בתשובה שלא הבריך רבינו לומר קברתיו אלא כשאין הגוי מזכירו בשם כי כן מזכיר בגמרא בהנהו עובדי דאבא יודן בכלהו קברתיו והנהו הכי הוו שלא היה הגוי מזכיר המתים בשם אבל כשהגוי מסיח לפי תומו אומר איש פלוני מת חלילה לרב ז"ל שיצריך קברתיו שהרי באותו פרק עצמו כתב כיצד משיאין על פי גוי מסיח לפי תומו ולא הזכיר כלל קברתיו וכן בכמה מקואות בפרק ההוא ובפרק שלפניו כי הרב ז"ל אינו סובר שנאמר בכל הנהו תלת עובדי מעשה שהיה כך היה עכ"ל ולי נראה מדברי רבינו שאינו מצריך שיאמר קברתיו אלא בגוי אבל לא בישראל אלא אם כן אמר מת במלחמה או טבע בים ונמוקי יוסף כתב שהרשב"א והריטב"א תמהו על דברי רבינו ולתקן דבריו כתב הריטב"א דכל היכא שהגוי מכריז ואמר מאן איכא בי פלוני בזה סגי בלא שיאמר קברתיו דכיון דמעייל נפשיה לאכרוזי ולמימר הכי אי לאו דקים ליה הכי דשכיב לא הוה אמר אבל בגוי מסיח לפי תומו בעלמא חיישינן דאמר בדדמי וצריך שיאמר קברתיו וטעמא דמסתבר הוא עכ"ל. והר אליה מזרחי ז"ל כתב בתשובה דרבינו לא מצריך למימר קברתיו לא היכא דשייך אומדנא דדעתא והכא גבי גוי שאחר איש שיצא עמי מכאן מת דמצריך לומר קברתיו היינו טעמא משום דגבי הליכת הדרך שייך בה אומדנא דדעתא דלפעמים בהולכי שיירות כשהולכים בדרך וקרה לאחד מהם שנשאר מן החברה ובקשוהו ולא מצאוהו חושבים באומדן דעת ודאי מת או נהרג דאזלי בתר רוב נפסדים מן החברה שהם מתים או נהרגים דאי לא תימא הכי אם כן הא דכתב עד אחד שאמר ראיתיו שמת במלחמה וכיוצא בדברים אלו שרובם למיתה אם אמר קברתיו נאמן ותינשא על פיו ואם לא אמר קברתיו לא תינשא מאי איריא מלחמה וכיוצא בהם אפילו בלא מלחתה וכיוצא בה אם אמר קברתיו אין ואי לא לא ועוד הרי הוא כתב בפרק הקודם מי שהוחזקה אשת איש והלכה היא ובעלה למדינת הים וכו' ואפילו גוי מסיח לפי תומו נאמן ומשיאין על פיו ובפרק הבא אחריו כתב כבר אמרנו שאם הסיח הגוי לפי תומו ואמר אוי לפלוני שמת כמה היה נאה וכו' הרי זה נאמן ותינשא על פיו משמע דאינו מצריך לומר קברתיו והתימה מהטור איך נעלם ממנו זה ואמר איני יודע מה צריך שיאמר קברתיו עכ"ל הרא"ם ז"ל. וכתב הריב"ש דקברתיו או דוקא אלא כל שנתעסק בטלטולו ממקום למקו' כדרך המתים ולא היה נודד כנף ופוצה פה ומצפצף או שהוא לא נתעסק אלא שמעיד שנתעסקו בו אחרים בהא סגי דהשתא ליכא למיחש למידי שכיון שנתעסקו בו הכירוהו וליכא למיחש דאחר בדדמי וכן ליכא למיחש שלא מת אלא דמחו ליה ברומחא או בגירא וכן במים אפשר שהמים בלבלוהו וסבר שמת שהרי נתעסקו בו וראו בטוב שמת וכ"כ הר"ן בתשובה וכתב גוי זה שאמר שראה אותו מת על שפת הים ושאל לצופה המגדל כמה יש שמגיע ליבשה ואמר לו כמו ששה ימים כל כה"ג ודאי לא משמע דאיכא למיחש דאמר בדדמי עכ"ל:
למדנו מכל האי דכתיבנא דיש שלש דעות בדבר זה הדעת האחד סובר דהגם שהגוי מסיח לפי תומו לא הזכיר שמו של יהודי אלא שאמר איש יהודי שיבא עמי מכאן מת ואנו מכירין זו הוא לא צריך לומר קברתיו דמה לי הזכיר שמו או לא כיון שאנו מכירין אותו והואיל שמצינו בהני עובדי דבי חיואי ובי חסא דהזכיר שמו דלא מצריכינן שיאמר קברתיו ה"ה בהנהו עובדי דאבא יודן דלא מזכיר שמו סגי דאמר מת בלבד אף על גב דלא אמר וקברתיו והא דנקט הגמ' בהני תלת עובדי קברתיו מעשה שהיה כך היה:
והדעת השני סובר דלא אמרינן בהני עובדי מעשה שהיה כך הים אלא דוקא הוא והואיל דמצינו בהני עובדי דאע"ג שאנו מכירין אותו צריך שיאמר קברתיו ה"ה בהנהו עובדי דמזכיר שמו דצריך שיאמר קברתיו וילמד סתום מן המפורש דהגם שלא הזכיר בגמר' בהני עובדי דבי חיואי ובי חסא קברתיו נוכל לומר דאחר שאמר מת חיואי שאלוהו היאך היה המעשה והשיב להם היאך היה ושקבר אותו ואת הסברא הבינו גדולי הפוסקים בדברי הרמב"ם ולכן תמהו מאד על דבריו ולזה בא הדעת השלישי והכריע ביניהם ופיר' דברי רבינו דהיכא שהזכיר שם היהודי כגון הני עובדי דחיואי וחסא אינו צריך שיאמר קברתיו אמנם כשלא הזכיר שמו כגון הנהו עובדי דאבא יודן צריך שיאמר קברתיו למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה כך נ"ל לפרש כפע"ד במאי קמפלגי הני רבוותא:
ומעתה נבא להשיב בנ"ד דלדעת הרב המגיד וסיעתיה שפירשו דברי הרמב"ם דהיכא דמצריך שיאמר קברתיו הוא דוקא כשאינו מזכיר שם היסוד אבל אם מזכיר שם היהודי סגי שיאמר מת לחוד דאז הוא מכירו אם כן בנ"ד דהתוגר הנז' אמר שהיו מאותו היהודי שהיה טימיש' בארלי דנראה שהיה מכירו היטב ועדיפא מינה במה שסיפר שנשתמד ושהיה דר באותו הקאפי הנז' שזה ודאי הוא יותר סימן מובהק מהזכרת שמו לחוד ולא צריך שיאמר קברתיו ולדעת הרא"ם ז"ל דאמר דלא מצריך רבינו שיאמר קברתיו אלא היכא דשייך אומדנא דדעתא כגון בהליכת הדרך דאיכא למיחש דאמר בדדמי אם כן בנ"ד דלא שייך אומדנא דדעתא כחו שסיפר האי תוגר שכיון שראו שלא מת בהכאה ראשונה חזר והכהו עד שמת דודאי אינו צריך שיאמר קברתיו:
ואם עדיין תבעי לך דיש מן הפוסקים שסוברים דלדעת הרמב"ם בכל גונא מצריך שיאמר קברתיו מכל מקום לא קשי לן מידי שבנ"ד אף ע"ג דלא אמר קברתיו כבר מצינו שאמר התוגר הנז' ששמו את הפגר בשק והלך הוא עם הרוצח והשליכו אותו אל הים שזה הוא כמו קברתיו דמה לי שיקברהו בארץ או שישליכהו אל הים דהטעם הוא שצריך שיאמר קברתיו דאז ליכא למיחש דאמר בדדמי אלא ודאי מת ואם כן ה"ה בנדון דידן:
וכבר כתבנו לעיל בשם הריב"ש דקברתיו לאו דוקא אלא כל שנת עסק בטלטולו מקום למקום כדרך המתים ולא היה נודד כנף ופוצה פה ומצפצף בהא סגי דהשתא ליכא למיחש למידי שכיון שנתעסקו בו הכירוהו וליכא למיחש דאמר בדדמי וכן כתב הר"ן בתשובה ע"כ:
הרי לך דלדעת הני רבוותא שאפילו הניחוהו מושלך בארץ כיון שנתעסקו בטלטולו ממקום למקום וראו אותו שמת סגי בהכי מכל שכן בנ"ד שהשליכו אותו אל הים שזהו וקברתיו גמור כמו שאמרנו:
העולה לנו מכל הני סברות שכתבנו מהני רבוותא עמודי עולם דהתוגר הנז' של נ"ד הוא מסיח לפי חומו מן המובחר עם כל דיקדוקיה ופרטותיה דכבר כתבנו דיש מגדולי הפוסקים שסוברים דאינו צריך להזכיר שם עירו ופוסקים אחרים שמחמירים עושים חילוק דהיכא שהזכיר שמו ושם אביו אינו צריך להזכיר שם עירו אבל אם לא הזכיר שם אביו צריך להזכיר שם עירו ובנ"ד הגם שנראה שלא הזכיר שמו ולא שם אביו כבר אמר שהיו מאותו היהודי שבא לכאן כבר ארבעה שנים ונשתמד ושהיה דר בקאפי הנז' שזהו היכר יותר גדול משם אביו שזה היה מפורסם בכל העיר ועם כל זה הזכיר גם כן שם עירו ואם כן הוא לדברי הכל ולענין מה שכתב הרמב"ם שצריך שיאחר קברתיו כבר כתבנו דיש חולקים על זה ואחרים פירשו דברי רבינו דדוקא הוא היכא שאינו מזכיר שם היהודי אבל אם מזכיר שם היהודי אינו מצריך שיאמר קברתיו דאז הוא מכירו ובנ"ד כבר הוכחנו דהתוגר הנז' היה מכירו היטב כמו שכתוב בקבלת העדות ועם כל זה אמר קברתיו או דומה לזה ואם כן גם בזה הפרט הוא לדברי הכל ולזה נראה לנו לפ"ד הקלושה דזאת האשה בינבינידה ת"ם שרייא לעלמא בלי שום ספק ופקפוק כיון שהעדות היא גמורה כדין וכהלכה כמו שהוכחנו הנראה לע"ד כתבתי להלכה ולמעשה אם יסכים עמי הרב המורה כי לו נאה כי לו יאה משפט ההוראה כסאו יכון עד כי יבא ינון ואז נלך לעיר ציון ונשאל מאל עליון יצילנו מכל שגיון:
בשנת ובסדר למועד אשוב אליך כעת חיה ולשרה בן ליצירה: נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט: