שאלה יט הודיעני נא אם יוכל איש למנות שליח לאב שיקדש בתו לו כיון שהיא אסורה עליו ואם דעתך לומר שהאיש ראוי להימנות הגידה לי אם האב נתמנה לשליח לקדש את בתו ובתו גם כן מנתה את אביה לשליח לקבל קידושיה היתכן שיהיה הוא הנותן והמקבל ועוד הורני אם האב יצטרף עם אחר בקידושין אם תהיה עדות שלימה יפוצו מעינותיך חוצה ושכמ"ה:
תשובה ראה ראיתי את דברי שאלתך ואת נעם אמרתך וצחות לשונך ומצאתי שתוכן השאלה מוצב ומיוסד על דיני קידושין ועל דיני עדות וכיון שבדינין אלו נפלה מחלוקת בין הפוסקי' זה אומר בכה וזה אומר בכה מוכרחים אנו לחקור ולחפש ולברר הדין עם מי כדי להוציא הדין לאמיתו ולכן קודם כל דברי וראשית כל בכורי כל אשאל מאל עליון יפקח רוחי ושכלי להשיב לשואלי:
גרסינן בקידושין פרק האומר דף ס"ד עמוד ב' המקדש את בתו סתם אין הבוגרו' בכלל ומקשה עלה בגמרא הא קטנות בכלל שמעת מינה קידושין שאין מסורים לביאה הוו קידושין הכא במאי עסקינן כשאין שם אלא גדולה וקטנה והא בוגרות קתני מאי בוגרות בוגרות בעלמא פשיטא בוגרות מאי עבידתייהו הכא במאי עסיקינן דשויתיה שליח מהו דתימא כי מקבל קידושין אדעתא דידה קא מקבל הא קא משמע לן לא שביק איניש מידי דאית ליה הנא' מיניה ועביד מידי דלית ליה הנאה מיניה מי לא עסיקינן דאמר' ליה קידושיי לך אפילו הכי לא שביק איניש מצוה דרמיא עליה ועביד מצוה דלא רמיא עליה ע"כ בגמרא:
ופירש רש"י המקדש את בתו סתם בתי מקודשת לך ולא פירש איזו מהם: אין הבוגרות בכלל ומותר לכל אדם ואין צריכה גט מזה לפי שאינה ברשות האב לקדשה הא קטנות בכלל ואפילו יש שם שהם קטנות דאיכא לספוקי הי מנייהו והוו להו קידושין שאין מסורים לביאה דכל אחת ספק אחות אשה אפילו הכי הוו בכלל ספק קידושין וצריכות גט: כשאין שם אלא גדולה וקטנה בוגרת וקטנה דכיון דבוגרת לא קידש שוב אין כאן ספק ומותר בקטנה: והא בוגרות קתני דמשמע טובא ודכותה תידוק הא קטנות טובא בכלל: בוגרות דעלמא שלכל איש ואיש המקדשות את בנותיהן סתם אין הבוגרות בכלל הא קטנות בכלל וכגון דליכא אלא חדא קטנה והאי דמתרץ בשאין שם אלא גדולה וקטנה הוא הדין דאי הוו בוגרות טובא כיון דאינן בכלל קטנה הוו להו קדושין אלא להכי נקט אחת גבי בוגרות משום דמבעי ליה למידק קטנות דומיא דגדולות פשיטא דכיון דאין שם אלא גדולה וקטנה דגדולה אינה מקודשת וקטנה מקודשת: מאי עבידתייהו דאב בבתו בוגרת אי אמרת בשלמא בדאיכא טובא איצטריך לאשמועינן משום דיוקא דידיה הא קטנות בכלל למימרא דקידושין שאין מסורים ביאה הוו קדושין אלא השתא לא איהו איצטריך, ולא דיוק דידה: אדעתא דידה מקבל ואף היא בספק והוו להו קידושין שאין מסורים לביאה קא משמע לן: דאית ליה הנאה שכסף קידושיה שלו: מי לא עסיקינן קושיא הוא וכי לא משמע נמי ממתניתין דאפילו אמרא ליה קידושי יהו שלך קתני נמי דאין הבוגרות בכלל ומשני אין ואפילו הכי לא שביק איניש בתו קטנה דרמיא עליה להשיאה ומצוה הוא עליו דכתיב ואת בנותיכם תתנו לאנשים: דלא רמיא עליה אלא שליח בעלמא הוא והיא יש לה דעת להשיאה את עצמה עד כאן פירוש רש"י:
העולה לנו מזאת הסוגיא מלשון דקאמר הכא במאי עסיקינן דשויתיה שליח שהאב יכול להימנות לשליח לקבל קידושין לבתו בוגרת כיון שהיא נתנה לו רשות:
והרמב"ם נמי פסק כן שכתב בפרק ט' מהלכות אישות הלכה ח'. זה לשונו האב שהיתה לו בת קטנה או נערה שהיא ברשותו ובת בוגרת ונתנה לו הבוגרת רשות לקדשה וקידש בתו סתם לאחת אין הבוגרת בכלל עד שיפרש ויאמר בתי הבוגרת שעשת אותי שליח לפיכך אין הבוגרת מקודשת ע"כ לשון הרמב"ם:
וכתב עליו הרב המגיד האב שהיתה וכולי משנה פרק האומר המקדש את בתו סתם אין הבוגרת בכלל ופרק האיש מקדש דקדקו תא קטנות בכלל תיובתא דרבא דאמר קידושין שאין מסורים לביאה לא הוו קידושין ותירץ הכא במאי עסיקינן שאין שם אלא גדולה וקטנה ומאי בוגרות בוגרות דעלמא והקשו אי הכי מאי למימרא ותירצו הכא במאי עסיקינן דשויתיה שליח ואפילו אמרה ליה להוו קידושי לדידך לא שביק איניש מצוה דרמיא עלויה ועביד מצוה דלא רמיא עליה ובכיוצא בזה הסוגיא שבפרק האומר ופסקוה המפרשים ז"ל ואף  על פי שהוא אליבא דרבא דלית הלכתה כותיה מכל מקום האי דינא קושטא היא לכולי עלמא ונראה לומר טעם לזה שאם לא כן לא הוו שונין סוגיא זו בפרק האומר אלא ודאי קושטא הוא לכולי עלמא שאפי' מנתה אותו בוגרת שליח אינה בכלל וכן עיקר אף טל פי שלא נזכרת סוגיא זו בהלכות עכ"ל:
וקודם לדין זה בדבור המתחיל האומר לשלוחו וכולי כבר כתב הרב המגיד זה לשונו ולהיות שליח קבלה שלה פשוט הוא בהאיש מקדש ויתבאר בפרק זה שהבוגרת ממנה אביה שליח עד כאן לשון המגיד משנה:
הרי לך בהדיא שהרמב"ם והמגיד משנה סוברים שהאב יכול להיות שליח קבלה לקבל קידושין לבתו בוגרת אף על פי שאינה ברשותו כיון שהיא מנתה אותו ונתנה לו רשות:
וגם הרא"ש פסק כן בתשובותיו כמו שכתב בתשובת כלל ל"ה הביאו הטור באבן העזר סימן ל"ז זה לשונו כתב אדוני אבי הרא"ש ז"ל יכול ליעשות שלוחה והביא מדברי בעל העיטור ראיה לדבריו שכתב היכא דקידש ראובן בתו בוגרת לשמעון ולא שויתיה שליח וידוע מלתא דאביה קדש' ושמעון שדר סבלונות לבתו דראובן אף על גב דלית לאביה רשות בה לקדשה אי קבלתה לסבלונות חיישינן דילמא מצבתיה בהני קידושין וצריכה גט מספק ואפילו לא שדר סבלונות צריכה גט מספק והכי שדר גאון עד כאן וסיים אדוני אבי הרא"ש ז"ל מתוך תשובה זו למדנו שהאב נעשה שליח לקדש בתו הגדולה עד כאן:
באופן שכל הני אשלי רברבי ועמודי ההורא' והרב בעל הטורים המגיד משנה וגם הר"ן כמו שכתב הרב בית יוסף כלם סוברים ופוסקים שהאב יכול להימנות לשליח לקבל קידושין לבתו הגדולה וכיון שכן הכי נקיטינן ולית דין צריך בשש:
אבל עם כל זה איננו שוה לי אחרי שמצאתי בשולחן ערוך אבן העזר סימן ל"ו סעיף  י' שכתב זה לשונו יש מי שאומר שאין האב יכול ליעשו' שליח לקדש בתו בוגרת והוא סברת הרשב"א שהם הרמב"ם ובטל העיטור הרא"ש הביאו הרא"ש בתשובותיו כלל ל"ה עיין שם ואם כן איך יש לי עזות פנים לפסוק ולגמור שהאב יכול ליעשות שליח לקדש בתו הגדול' נגד סברת הרש"בא באמת שלכאורה נראה קושיא עצומה ותמיהא גדולה אבל אחרי העיון וההשקפה לטובה איננה תשובה וזה מתרי טעמי חדא שכבר דחה הרא"ש סברת הרשב"א בשתי ידים וכתב שדבריו תמוהים וגזרה חדשה היא לא מצינו דוגמתה בתלמוד וכולי עיין שם ועוד כיון דחזינן שגם הרמב"ם וסיעת מרחמוהי כלם סוברים דלא כהרשב"א מוכרחים אנו לילך אחריהם ולסמוך על הכלל שבידינו יחיד ורבים הלכה כרבים:
אמנם אחר כתבי כל זה עדיין לא שלותי ולא שקטתי ולא נחתי עד שמצאתי שהרב בטל בית חדש כתב בטור אבן העזר סימן ל"ו שאפי' אליבא דהרשב"א שסובר שאין האב יכול ליעשות שליח לקדש בתו בוגרת אינו אלא לכתחילה אבל בדיעבד לא אמר והא לך לשון הרב בעל בית חדש כתב הרשב"א וכולי תימה מנא ליה להרשב"א דין זה דמ"ש בית יוסף דבתשובה נתן טעם גזרה שמא יבוא לומר שבקבלת הקידושין מתקדשת דומיא דקטנה דבריו תמוהים דגזרה חדשה היא זו לא מצאנו דוגמתה בתלמוד כמ"ש הרא"ש ותו איכא לתמוה דבפרק האומר תנן המקדש את בתו סתם אין הבוגרות בכלל ובגמרא פרכינן פשיטא בוגרת מאי עבידתיה ופריקו הכא במאי עסיקינן דשויתיה שליח מהו דתימא כי מקבל קידושין אדעתא דידה קא מקבל קא משמע לן לא שביק איניש מצוה דרמי עליה ועביד מצוה דלא רמי עליה מסוגיא זו מוכח דיכול ליעשות שליח לבתו בוגרת והך אוקמתא הלכתא היא ופסקה הרמב"ם פרק ט' מהלכות אישות וכתבו רבינו בסימן ל"ו ומשמט דבין לאביי ובין לרבא יכול ליעשות שליח לבתו בוגרת דבהא לא פליגי וכמו שיתבאר לשם בס' ד' ואם כן קשה מאוד על מ"ש הרשב"א הפך משמעו' התלמוד ותו דלאיזה צורך השיג הרא"ש עליו מדברי בטל העיטור ולא השיג עליו מסוגיא דתלמודא ונראה ליישב שגם הרשב"א מודה שאם נעשה האב שליח לבתו בוגרת  דהוו קידושין גמורים אלא דסבירא ליה דלכתחילה אין לו לאב ליעשות שליח מטעם שמא יבואו לומר שבקבלת קידושין מתקדשת דומיא דקטנה ומ"ש שאין האב יכול וכולי פירושו אינו רשאי כמו לא תוכל לאכול בשעריך וגומר שפירושו אינך רשאי עד כאן לשון הרב בעל בית חדש לעניינינו:
ואם כן אחרי הודיע אלהים אותנו את כל זאת שפיר גמרינן ופסקינן שהאב יכול להימנו' לשליח לקבל קידושין לבתו הגדולה כיון שרוב העוסקים מתנבאי' בסיגנון אחד וסוברים כן ואפי' הרשב"א לא פליג אלא לכתחילה אבל בדיעבד לא. כמו שכתבנו בשם הרב בטל בית חדש:
ועתה אבוא נמי להשיב ולתרץ את שאלת החכם השואל ששאל גם כן כי היכי דקיימא לן שהאב יכול להיות שליח קבלה לקדש בתו הגדול' כמו שהוכחנו היתכן נמי אם יוכל איש למנו' שליח לאב לקדש את בתו לו כיון שהיא אסורה עליו גם לזה מצאתי ראיה ואעידה לי עדים נאמנים העד הראשון מה שהביא הרב בית יוסף בטור אבן העזר סימן ל"ו זה לשונו כתב הר"ן בפרק האיש מקדש אהא דאמר ר' יוחנן האומר לשלוחו צא וקדש  לי אשה סתם אסור בכל הנשים יש שדקדקו מכאן שאדם יכול להיות שליח להוליך קידושין לקרובתו ולקדש לאחר אף על פי שאינו יכול לקדשה לעצמו דאי לא יאמרו שמותר בקרובות השליח אלא ודאי רשאי כשם שהוא רשאי להיות שליח קבלת קידושין שלה כדאמר לקמן בסמוך בגמרא הכא במאי עסיקינן דשויתיה שליח כלומר שהבוגרת מנתה אביה לקבל קידושיה עד כאן לשון הר"ן ואותו הלשון עצמו כתב הרב המגיד בפרק ט' מהלכות אישות בדבור המתחיל האומר לשלוחו וכולי עיין שם:
גם בעל חלקת מחוקק כתב בשלחן ערוך אבן העזר סימן ל"ו סעיף ג' בדבור המתחיל שאין האב יכול ליעשות שליח כלומר שלכתחילה אין נכון שיהיה האב שליח לקבלה לבתו הגדולה כפי סברת הרשב"א כמו שכתבנו לעיל בשם הרב בעל בית חדש כתב הרב הנ"ל באמצע הדבור זה לשונו אבל בשליח להולכה שהאב יוליך הקידושין לבתו בזה אין חשש איסור ובסוף הדבור כתב עוד ומיהו  על פי הדין בין שליח להולכה ובין שליח לקבלה יכול להיות לבתו ולאמו ולשאר קרובות וכמ"ש המפרשים והובא בבית יוסף עד כאן לשון הרב בעל חלקת מחוקק:
הלא עינינו רואות שכל הני רבוותא פוסקים וסוברים שאין חלוק בין שליח הולכה ובין שליח קבלה וכשם שהאב יכול להיות שליח קבלה לקבל קדושין לבתו בוגרת כמו שכתבנו לעיל כך יכול להיות שליח הולכה להוליך הקדושין לבתו הגדול' אף על פי שהיא אסור' עליו ויתכן שפיר שיהיה הוא הנותן והמקבל ואין בזה חשש איסור כך נראה לעניות דעתי ולקוצר שכלי:
ואכתי חל עלינו חובת ביאור להשיב ולתרץ על השאלה שנשאלתי אם האב יצטרף עם אחר בקידושין אם תהיה עדות שלימה או לא על זאת אשיב בקיצור ולא אאריך כיון דקיימא לן דהמקדש בפסולי עדות דאורייתא אינן קידושין דכן הוא מסקנת כל הפוסקים ואין שום חולק ביניהם פשיטא דאין האב יכול להצטרף עם אחר בקידושין להעיד כיון שהוא פסול מן התורה ואם תאמר הא דאית לן דהמקדש בפיסולי עדות דאורייתא אינן קידושין הני מילי כששניהם פסולי' אבל על ידי צירוף לא וכיון שכן בנדון דידן דאיכא עד כשר אמרינן דמקרי עדות שלימה זה אינו דאין חלוק בין כששניהם פסולים ובין כשאחד מהם פסול ואחד כשר ודין זה יכולין אנו ללמוד ממה שכתב הרמב"ם פרק ה' מהלכות עדות הלכה ג' זה לשונו על פי שנים עדים או על פי שלשה עדים לעשות שלשה כשנים מה שנים נמצא אחד מהם קרוב או פסול בטל העדות אף שלשה והוא הדין למאה נמצא אחד מהם קרוב או פסול בטלה העדו' בין בדיני ממונות בין בדיני נפשות עד כאן לשון הרמב"ם וכן פסק הטור והרב בית יוסף קארו ז"ל:
מכל הני מילי גמרינן שאין עד פסול כשר להעיד בין על ידי צירוף בין שלא על ידי צירוף ואם כן בנדון דידן אין האב ראוי להצטרף עם אחר להעיד כיון שהוא פסול מן התורה ובר מן דין בפירוש כתב הרב בעל המפה בשלחן ערוך אבן העזר סימן מ"ב סעיף ב' זה לשונו וכן אם קידש לפני שנים והאחד מהם קרוב הוי כמקדש לפני עד אחד עד כאן:
הרי לך מפורש דאפילו על ידי צירוף אינו ראוי להעיד דחשיב כמאן דליתא זהו הנראה לעניות דעתי ומה שעלתה מצודתי אם יסכים עמי הרב היושב על כסא ההוראה שיזכה ויחיה ויאריך ימים על ממלכתו אמן:
תם ונגמר ביום חמישי לחדש אלול יום שנכפל בו כי טוב שנת ושמח את אשתו אשר לקח
אלה דברי הצעיר יעקב די שלמה די מיזה