שאלה נסתפקתי בדין האונן לענן צירוף עשרה לתפלה ומבעיא לן במאי דפסק הרב ב"י בשלחנו הטהור ביורה דעה סימן שמ"א שהאונן אינו מברך ברכת המוציא ולא ברכת המזון ואין מברכין עליו ולא מזמנין עליו ואפי' אם אוכל עם אחרים שמברכין לא יענה אחריהם אמן ופטור מכל מצות האמורות בתורה וכו' והשתא איכא לספוקי טובא מי אמרינן דכי היכי דלענין זימון הוא מוסכם דהאונן הוא כמאן דליתיה ואינו מזמן עליו מהאי טעמא שהוא פטור מכל המצות הכי נמי שייך למימר לענין צירוף עשרה דמכ"ש הוא שאם לזימון בעלמא אינו מצטרף ק"ו לענין דבר שבקדושה דחמיר טפי ואינו מצטרף או דילמא שיצטרף האונן לעשרה משום שיש לחלק דבשלמא גבי זימון אינו מצטרף האונן משום דדילמא טעמא דצריך שיענה המצטרף ברוך שאכלנו משלו ואי אפשר לו לענות משום שהוא אונן בל גבי תפלה דאינו חייב לענות לא צריך שיהיה אצלם והתורה קאמר ונקדשתי בתוך בני ישראל ואכל עשרה דבני קדושה נינהו שריא שכינה ואונן אע"פ שאינו מתפלל כדאמרינן הם עומדים ומתפלל ם והוא יושב ומצדיק עליו את הדין אפשר דגם האונן מצטרף לעשרה יורנו המורה הדין לאמתו ומהתמ"ש:
תשובה תנן במס' ברכות פרק מי שמתו דף י"ז ע"ב וז"ל מי שמתו מוטל לפניו פטור מק"ש ומן התפלה ומן התפילין ומכל מצות האמורות בתורה וכו' ובגמרא מוטל לפניו אין ושאינו מוטל לפניו לא ורמינהי מי שמתו מוטל לפניו אוכל בבית אחר ואם אין לו בית אחר אוכל בבית חבירו ואם אין לו בית חבירו עושה מחיצה ואוכל אין לו דבר לעשות מחיצה מחזיר פניו ואוכל ואינו מיסב ואוכל ואינו אוכל בשר ואינו שותה יין ואינו מברך ואינו מזמן ואין מברכין עליו ואין מזמנין עליו ופטור מק"ש ומן התפלה ומן התפילין ומכל מצות האמורות בחורה וכו' קתני מיהת פטור מק"ש ומן התפלה ומן התפילין ומכל מצות האמורות בתורה אמר רב פפא תרגומא אמחזיר פניו ואוכל רב אשי אחר כיון שמוטל עליו לקוברו כמוטל לפניו דמי שנא' ויקם אברהם מעל פני מתו ונאמר ואקברה מתי מלפני כל זמן שמוטל עליו לקוברו כמוטל לפניו דחי ע"כ:
ופיר"שי ז"ל מי שמתו וכו' פטור מלקרו' ק"ש לפי שהוא טרוד במחשבת קבורתו והויא דומיא דחתן דפטור משום טרדא דמצוה ובגמרא שאינו מוטל לפניו כגון הוא בבית אחד והמת בבית אחר אוכל בבית אחר. דנראה כלועג לרש וכו' ואינו מיסב. כדרך המסובין בחשיבות על צדו השמאלית ובמטה: ואינו מברך ואינו צריך לברך ברכת המוציא: ואין מברכין עליו אין צריך שיברכו לו אחרים ברכת הלחם: ואין מזמנין עליו אין מצטרף עם שלשה לזימון עכ"ל. וכתבו התוספות בדבור המתחיל ואינו חברך פירש"י ואין זקוק לברך משמע מתוך פירושו שאם רצה להחמיר ולברך רשאי מיהו בירושלמי קאמר אם רצה להחמיר אין שומעין לו לכך נראה לומר אינו מברך אינו רשאי לברך ע"כ. ובמס' מועד קטן כתבו עוד התוספו' וז"ל ואין מברכין עליו פירש בקונטריס בפרק מי שמחו ברכת המוציא ואין מזמנין עליו ברכת החזון ותימא גבי המוציא מה שייך לומר אין מברכין עליו בשלמא גבי ברכת המזון שייך צירוף אלא גבי המוציא מאי שייך צירוף ויש לומר דבגמרא קאמרינן דאין מברכין עליו אלא מצוה לחלק דהוו כשנים שאכלו שמצוה לחלק ואין זה האונן מצטרף עמהם ע"כ לשון התוספות:
פסק הרמב"ם בפ"ד מהלכות אבל הלכה ו' מי שמתו מוטל לפניו אוכל בבית חבירו אין לו בית אחר עושה מחיצה ואוכל אין דבר לעשות מחיצה מחזיר פניו ואוכל ובין כך ובין כך אינו מיסב ואוכל ולא אוכל בשר ולא שותה יין ואינו מברך ואינו מזמן ואין מברכין עליו ואין מזמנין עלי ופטור מק"ש מן התפלה ומן התפילין ומכל מצות האמורות בתורה עכ"ל וכן פסק הרא"ש בפסקיו וז"ל ואינו מברך פירוש ברכת המוציא ואינו מזמן לברך ברכת המזון ואין מברכין עליו דלא תימא הוא דאינו מברך אבל אחרים אוכלים עמו ויברכו ברכת המוציא ויזמנו ויצא הוא בשמעם קמשמע לן דלא צריך רש"י פירש אין צריך שיברך ברכת המוציא משמע שאם רצה לברך הרשות בידו ולא משמע כן בשמעתין דקאמר הכא דחוץ לד אמות נמי אסור מכלל שאינו יכול לברך ועוד אמרינן לקמן אין המת מוטל לפניו הם יושבין וקורין והוא יושב ודומם וכו מדקאמר יושב ודומם והיה יכול לכוין פסוק ראשון הילכך נראה שאסו' להתפלל כל חי שמוטל עליו האב כו' וכן משמע בירושלמי דפרקין דגרסינן התם אם רצה להחמיר על עצמו אין שומעין לו עכ"ל:
וכן פסק הרב ב"י סימן שמ"א על דברי הטור שכת' ואינו מברך ברכת המוציא ולא ברכת המזון אפי אם אוכל עם אחרים שמברכין לא יענה אחריהם אמן וכתב הוא ז"ל שהוא לשון ירושלמי כתבוהו הרא"ש והרמב"ן וכתב עוד הרא"ש רש"י פירש אינו מברך אינו צריך שיברך משמע שאם רצה לברך הרשות בידו ולא משמע כן בשמעתין וכן דעת התוספות והרב ר' יונה דאסור לברך ע"כ לשון ב"י:
וכן כתב הרב בית חדש ע"ש. והגהות מיימוניות פרק ד' מהלכות אבל כתבו וז"ל פירש רש"י שאין צריך לברך ברכת המזון משמע שאם רצה לברך הרשות בידו מיהו לא משמע הכי בפ' מי שמתו וגם בירושלמי לא משמע הכי דגרסינן אינו אוכל וכו' ואחרים שברכו אין האבלים עונים אחריהם אמן ועוד הא אמר התם אין המת מוטל לפניהם הם עומדים ומתפללים והוא יושב ודומם וכו' ע"כ נראה שאסור להתפלל עכ"ל:
הרי לפניך דעת כל הני רברבתא כלם מסכימים דאונן פטור מן התפלה ומכל המצות ואין מצטרף לזימון בין לצירוף שלשה בין לצירוף עשרה אין מצרפין אותו:
ומעתה נבא לנ"ד שנסתפק ה"ה יכול להצטרף לעשרה לתפלה ומבעיא ליה במאי דפסק הרב ב"י בשלחנו הטהור בי"ד סי' שמ"א שהאונן אינו מברך ברכת המוציא ולא ברכת החזון ואין מברכין עליו ואין מזמנין עליו ואפי אם אוכל עם אחרי' שמברכין לא יענה אחריהם אמן ופטור מכל מצות האמורות בתורה וכו' אי אמרינן דכי היכי דלענין זימון הוא מוסכם דאונן הוא כמאן דליתיה ואינו מזמן עליו מטעם שהוא פטור מכל המצות הכי נמי שייך למימר לענין צירוף עשרה דמכ"ש הוא שאם לזימון בעלמא אינו מצטרף ק"ו לענין דבר שבקדושה דחמירי טפי ואינו מצטרף או דילמא שיצטרף לפשרה משום שיש לחלק דבשלמא גבי זימון אינו מצטרף האונן משום דדילמא טעמא דצריך שיענה המצטרף ברוך שאכלנו משלו ואי אפשר לו לענות משום שהוא אונן אבל גבי תפלה דאינו חייב לענות אלא צריך שיהיה אצלם וכו' אפשר דגם האונן מצטרף לעשרה:
דנראה לי דודאי האונן אינו מצטרף לעשרה לתפלה והדברים ק"ו אם לזימון בעלמא שהוא דבר קל שאינו צריך כוונה אינו מצטרף כ"ש לענין דבר שבקדושה שצריך כוונה גדולה (כמו שכתב הרמב"ם פי מהלכות תפלה וז"ל מי שהתפלל ולא כיון את לבו יחזור ויתפלל בכוונה) דחמיר ספי דאינו מצטרף וכפי הצד הראשון של דברי ה"ה:
אמנם הנד השני שחילק דבשלמא גבי זימון אינו מצטרף האונן משום דדילמא טעמא דצריך שיענה המצטרף ברוך שאכלנו משלו ואי אפשר לו לענות דנראה דסבירא ליה דמשום האי עיכובא שצריך שיענה המצטרף ברוך שאכלנו משלו וכשהוא אונן אי אפשר לו לפנות דמשום האי אינו מצטרף הא אם היה יכול לענות היה מצטרף במחילת כבוד תורתו הא ליתא לפ"ד דלפי דעת רש"י דסבירא ליה דהאי דאמרינן אינו מברך ואינו מזמן ר"ל אין צריך כיון שהוא פטור דמשמע דאם בא להחמיר על עצמו רשאי לענות וכמו שכתבו התוספות והרא"ש בדבריו ואעפ"כ אמר דאינו מצטרף עמהם לזימון שלשה כמו שכתב בפירוש המשנה ואין מזמנין עליו אין מצטרף עם שלשה לזימון הנה לך לדעת רש"י בהדיא דאין הטעם דאינו מצטרף עמהם משום שאינו יכול לענות דהא אם ירצה להחמיר ולענות רשאי אלא ודאי דטעמא הוי משום שאינו בר חיובא בהאי שעתא וכיון שכן מעתה אין חילוק בין זימון לתפלה דכשם שאינו מצטרף לזימון כך אין מצטרף לתפלה לעשרה כיון שאינו בר חיובא:
ואם תאמר מאי שנא מישן דמצטרף לתפלה וכמו שכתב הרב ב"י סי' נ"ה סעיף ו' דכוותה נמי גבי אונן אע"פ שאינו עונה אמן יצטרף לתפלה יש לומר לדעתי דשאני ישן דמצטרף משום דהוי בר חיובא כמו שכתב הרב שלטי הגבורים על מי שקדם בבית הכנסת להתפלל לעצמו דיכול שליח ב בור להתפלל כל דבר שבקדושה אע"ג שאינו יכול לענות מצטרף עם התשע' לתפלה ולא דמי לקטן דאינו מצטרף משום דלאו בר מצוה הוא אבל גדול בר מצוה אפי' לא ענה בהדייהו לכולי עלמא מצטרף ואפי' אם חייב בכל המצות והרי הוא כפקח לכל דבריו ומשום הכי מצטרף אע"ג דלא עני בהדייהו עכ"ל אבל אונן כיון דלאו בר מצוה הוא בהאי שעתא אינו מצטרף לעשרה לתפלה:
עוד יש לי ראיה ממה שכתב הרב בעל הרוקח דאונן אינו מצטרף למנין העשרה וז"ל בסימן שי"ו מנהג שמתפללים בביתו מנחה ומעריב ובבוקר הולך לבית הכנסת אבל אינו במנין העשרה ביום ראשון ולא בברכת המזון מכאן ואילך חותר עכ"ל:
ואף שיש לעיין בדבריו במה שכתב אבל אינו במנין העשרה ביום ראשון דמשמע דאף בהיותו אבל אינו מצטרף והוא נגד כל הפוסקים דבהיותו אבל הוא מצטרף בין לשלשה בין לעשרה כיון שחייב בכל המצות וכמו שכתב המרדכי סוף פרק קמא דמועד קטן בשם ר"מ דאבל מצטרף לתפלה ולזימון בין לשלשה בין לעשרה לכך מוכרחים אנו לומר לדעתי דביום ראשון דקאמר ר"ל קודם שנקבר המת דהוא אונן אינו מצטרף לעשרה וכמו שכתבו הפוסקים לתרץ דבריו ז"ל:
ובחפשי באמתחות הפוסקים ז"ל מצאתי שהרב בעל פרח מטה אהרן נשאל על זה וכתב כמה ראיות נכונות להוכיח דאונן אינו מצטרף ולבסוף דבריו הסכים דאונן כיון דלאו בר מצוה באותה שעה הרי הוא כקטן דפטור מן המצות בעודו קטן ומשום הכי אינו תצטרף לעשרה לתפלה ואע"ג דאיכא פלוגתא דרבוואתא רבו האוסרים וכוותייהו נקיטינן אלו דבריו ז"ל:
וגם הרב בעל שיירי כנסת הגדולה בא"ח פי' נ"ה בהגהת ב"י נסתפק על זה ולבסוף דבריו הסכים דאינו מצטרף וז"ל אמר המאסף בימי חרפי נסתפקתי אם האונן מצטרף לכל דבר שבקדושה ומדברי המרדכי בסוף מועד קטן והביאו הרב ב"י בי"ד כי' שע"ט שכתב דאבל מצטרף לתפלה ולזימון בין לשלשה בין לעשרה נראה דדוקא אבל שחייב בכל מצות האמורות בתורה אבל אונן שאינו חייב במצות אלא פטור מכל מצות האמורות בתורה אינו מצטרף כי היכי דאין מזמנין עליו אבל מדברי הגהות מיימוניות פרק ח' מהלכות תפלה הביא דבריהם הרב ב"י בטור א"ח סי' נ"ה שכתבו שאם התחיל להתפלל לבדו ואין יכול לענות עמהם ואין כאן אלא תשע שיוכלו לענות אפי הכי מצטרף עמהם ולחד הרב מהר"י בי' רב דהוא הדין לישן כמו שכתוב בב"י סימן הנז' יש להוכיח דאונן מצטרף לעשרה דלא גרע אונן מהני וליכא למימר דהנך ראוים לבילה דאונן נמי ראוי לבילה הוי לכשהקבר מתו והסכמתי דמצטרף לעשרה דומיא דאלם ועכשיו דקדקתי בדבר וראיתי שאין ראיה מאלם חדא דאלם זה בשומע ואינו מדבר הוא כמו שכתב הרב ב"י וכיון שהוא שומע אע"פ שאינו מדבר הרי הוא כפקח לכל דבריו ועוד דאלם חייב במצות ואונן אינו חייב איברא דלשון תשובת מהרי"ל שהביא הרב בא"ח סימן הנז' מוכח דמצטרף שנתן טעם למדבר ואינו שומע דמצטרף דכל בי עשרה שכינתא שריא אלא שאם נדקדק בדברי הרב שם אדרבא נראה שאינו מצטרף שכתב הואיל ובר דעה ובר מצוה הוא אכל בי עשרה שכינתא שריא ומשמע משום דבר מצוה הוא אכל בי עשרה שכינתא שריא אבל באונן שאינו בר מצוה בעת ובעונה ההיא אינו מצטרף וזה כשנים עשר שנים שאלתי למורי הרב על זה והשיב לי שאינו מצטרף עכ"ל:
העולה מדברי הוא שהאונן אינו מצטרף לשום דבר בין לשלשה לזימון בין לעשרה לתפלה כיון שאינו בר חיובא ובר מצוה באותה שעה שהרי פטור מכל מצות האמורות בתורה ואין אומרים אכל בי עשרה שכינתא שריא אלא כשהם בר מצוה ובר חיובא לאפוקי אונן דאינו בר חיוב בהאי שטת הנלע"ד כתבתי להלכה ולא למעשה עד שיסכים עמי הרב היושב על כסא ההוראה שמלכותו יכון עד אשר יבא ינון אכי"ר נכתב ונחתם בסדר ובשנת:
והיתה לבני ישראל לחקת משפט לפ"ק
הצעיר אברהם פירננדיס יצו':