שאלה כג ראובן צוה לפני מותו שיתנו לשמעון ג' חביות מלאות יין ולא נמצאו כי אם ב' ויש לראובן כרם א' וטוען חנוך בן לראובן שאינו חייב לתת לו כי אם השנים שנמצאו לו ושמעון טוען שכיון שציוה ראובן שיתנו לו ג' ולא היו לו כי אם ב' שודאי כוונתו היתה שיתנהו לו שווים במעות או שיתנו לו מהיין היוצא מן הכרם שודאי אחד מאלו החביות כונתו כי אחר שאם היה יודע ראובן שלא היו לו כי אם שנים לא היה מצוה לתת מה שאין לו יורנו המורה הדין עם מי ושכרו כפול מן השמים:
תחלת כל דבר אומר כי חשבתי דאולי בא לו לשואל ומצא מקום לשאלה זאת מהא דאמרינן סוף פרק המוכר את הבית ההוא דאחר להו הבו לפלנייא ביתא דמחזיק ק' גולפי אשתכח דהוה מחזיק ק"כ אמר מר זוטרא ק' אחר ליה ק"כ לא אמר ליה אמר רב אשי מי לא חנן אבל בנותן מתנה נותנין את כולה אלמא מאן דיהב מתנה בעין יפה נותן הכא נמי מאן דיהיב מתנה בעין יפה נותן:
ופר"שי דהוה מחזיק ק"כ היה לו בית אחר של ק' ק"כ לא אמר ליה ויטול בבית ה' חלקים וחלק ו' דהיינו עשרים חביות יפסיד בעין יפה יהיב כל הבית כולו והאי דקאמר מחזיק מאה גולפי סבור שלא היה מלחזיק יותר ולשם חשיבות אחר כן דמתנה גדולה כזאת נותן לך ודאה השואל לומר והנה דברים קל וחומר ומה אם כשלא ציוה ליתן אלא שיטול ק' חביות מ" מטעם דכל הנותן בעין יפה הוא נותן אמרינן דעל כל הבית נתכוון ונותנים לו יותר ממה שצוה בפיו כל שכן שיהיה הדין נותן למי שצוה בפיו לחת שיעור מה שא"עפ שלא מצא בביתו אותו השיעור משלם דמעבד כולהו טצדקי דאפשר למעבד ואמרינן דלזה כיון שישלימו צוותו בתת שיוויים או שישלימו לו מהיין מהכרם שיש לו דאין מוציא דבריו לבטלה:
לזה אשיב ואומר דאין מקום ללמוד משם לזכות לשמעון ואין שום טעם כלל ועקר לזכותו ואומר שאם השואל טלה בדעתו לשאול מה ששאל וללמוד מההיא דסוף פ' המוכר את הבית שכתבתי יש לתמוה עליו דא"כ אשאלהו יודיענו דמי שצוה שיתנו לו ק' חביות ויש לו ק' ועשרים אם נאמר שיתנו לו כל המאה ועשרים מטעם דליפות כוחו נתכוון ונאמר אולי חשב שלא היו לו כי אם מאה ולכך לא צוה כי אם מאה וכיון שנמצאו ק"כ דין הוא שיתנו לו כל המאה ועשרים ודאי דבר זה לא יעלה על לב לעולם:
דדוקא כההוא גוונא דסוף פרק המוכר את הבית שצוה ואמר תנו לפלוני בית מחזיק ק' חביות שאפשר שוטה בשיעור הבית שחשב שלא היה מחזיק אלא שיעור ק' וכיון שאין לו בית אחר דין הוא שנאמר שכוונתו ליתן לו כל הבית ולא יחלקו לחלקים דנותן בעין יפה נותן ולשם חשובות אחר כן אבל במפרש שיתנו לו ק' חביות ויש לו ק"כ מה מקום יש לומר שטעה שלא היו ק"כ כי אם ק' ולכך לא צום שיתנו כי אם ק' ואם כן דין הוא שלא יתנו לו ק"כ אף על פי שבידו ק"כ וכ"ש שאין ליפות בנ"ד כח שמעון לתת לו מה שאינו נמצא בבית ראובן וזה פשוט שאין ללמוד מההיא דסוף פרק המוכר את הבית:
ועתה נבוא לכתוב על הצדדים שצדד השואל לזכות לשמעון ואומר דאין לשמעון שום זכות על חנוך בן ראובן ואין לו שום תביעה עליו כי אם השנים הנמצאות והטענות שעוטן לזכות על ג' שאינו נמצא הם טענות דכדי ושלותא אם בטענת שטוען כיון שצוה ראובן הנז' שיתנו ג' ולא נמצאו כי אם שנים כוונתו היתה שיתנו שיוויו במעות דבר זה לא יעלה על הדעת דדוקא גבי מעות היוצאות יש מקום לומר דשוה קאמר דנקיטנן כרב דס"ל דבטוען לחברו דינר כסף או דינר זהב דשוה קאמר אבל בכל שאר דברים הוו דוקא דהא בטוען לחברו ליטרא זהב יש לי בידך והלה אומר אין בידי אלא ליטרא כסף תנן בפרק שבועת הדיינין דפטור וטעמא דמלתא קאמר התם דאפילו נימא דבטוען דינר כסף יש לי בידך וכו' שוה קאמר מ"מ בטוען ליטרא זהב הוי דוקא ומשום הכי בטוען ליטרא זהב והלה אומר אין לי אלא ליטרא כסף פטור משום דמה שטענו לא הודה ומה שהודה לא טענו ואפילו בתבעו דינר כסף או דינר זהב דאמרינן דשוה קאמר היינו שהלוה אבל בתבעו דינר כסף או דינר זהב שהפקיד בידו דוקא קאמר ולא שוה:
וכמו שכתב הטור ז"ל ח"מ סימן פ"ח והרן ז"ל כתב פרק קמא דגיטין על מאי. דמסיק בגמרא והלכתא למנה קבור לא חיישינן וזה לשונו מדשקלינן וטרינן אי חיישינן למנה קבור או לא נהי דמסקינן דלמנה קבור לא חיישינן מ"מ משמע שהאומר הריני נותן מנה לפלוני מנה דוקא קאמר ולא אמרינן בשוה קאמר אם כן אין מקים לומר בנ"ד דמה שצוה ראובן. שיתנו שנים שיטול ג' לא יטול כי השנים הנמצאות ואפילו אם נרצה לחוש למה שכתב ה"ה ראש, פרק ד' מהלכות זכיה ומתנה בשם הרשב"א ז"ל כל שאיפשר לחלק דכיון דק"ל אין אדם מוציא דבריו לבטלה ולמנה קבור לא חיישינן ושוה קאמר יש לחלק דדוקא במצוה לתת מנה דשייך, ביה. לומר דשוה קאמר דהיינו בטוען מנה הלויתיך: אבל בנ"ד שצוה לתת חביות של יין כל אנפין שוין דדוקא קאמר דאין מקום לאמרי דשוה קאמר ולא אמרינן אין אדם מוציא דבריו. לבטלה:
כללא דמלתא לא קאמר הרשב"א דמטעם אין אדם מוציא דבריו לבטלה אמרינן דשוה קאמר ולאו דוקא קאמר היינו. היכא שצוה לתת לו מנה בעין מ"ח מטעם דאין. אדם מוציא דבריו לבטלה אמרינן דשוה קאמר משום דמנה משמע שוה ומשמע דוקא אבל במידי דלא משמע אלא דוקא כגוונא דנדון דידן דלא שייך ביה אלא דוקא משום טעמא דאין אדם מוציא דבריו לבטלה לא אמרינן דשוה קאמר:
ועוד אני מוסיף לומר שאפילו היה זה האיש ראובן הנזכר מצוה שיתנו לשמעון ג' חביות יין מנכסיו אין לשמעון כי אם החביות הנמצאות דליכא למימר דמאי דקאמר שיתנו לו מנכסיו לייפות כחו של שמעון קאמר כדקאמר בגמרא:
בפרק האומר התקבל בעובדא דגניבא דמאי דקאמר הבו ליה ד' מאה זוזי מחמרא ליפות כחו קאמר על דרך שפירשו רש"י והתוספות יש דהתם שאני דכיון דיהיב ליה ד' זוזי ותלנהו בחמרא שייך לומר לייפות כחו קאמר אבל הכא שצוה שיתנו לו ג' חביות של יין מה מקום יש לומר לייפות כוחו קאמר שיתנו לו משאר נכסיו תשלום מה שלא ימצא מהחביות הנז' בביתו שישלימו לו דמה לו לצוות שיתנו לו חביות של יין היה לו לצוות שיתנו כל כך מטות מנכסיו וכיון דלישנא דג' חביו' של יין לא הוי דוקא כחו שכתבתי אין מקום לאמר שכונתו היה מצוה שיקנו לו כך חביות של יין מנכסיו דאם כן יותר טוב היה לשמעון לצוות כל כך מעות מהיין שיש לו בביתו או שיתנו לו סך כל כך מעות: מנכסיו ואם אינו עולה סך המעות מהיין שיש לו בביתו לסך המעות שצוה לתת מלתא דפשיטא היא נמי שאין נותנין לו כי אם סך המעות שיעלה היין כההיא עובדא דגניבא דאמרינן דמאי דקאמר הבו ליה ד' מאה זוזי מחמרא לייפות כחו קאמר היינו שהיה לגניבא יין הרבה יותר ויותר חן המעות שצוה ליתן לרבי אבינא ואמרינן דלהכי צוה ותלנהו בחמרא לייפות כחו הייני שיהיה כל היין משועבד לגבות הד' מאה זוזי ואפילו יחמיץ או יפסיד מהיין שיעור ד' מאה זוזי לא יהיה כל ההפסד לרבי אבינא או לא יפסיד לפי הערך ורש"י כדאית ליה ולתוספות כדאית להו. אמנם אם היה נאבד כל היין דגניבא מלתא דפשיטא היא שאין מגבין לו משאר נכסיו וא"כ בנדון דידן נמי אם היה ראובן מנות שיתנו לשמעון סך מעות מהיין שיש לו בביתו ומלתא דפשיטא היא שאין מגבין לשמעון כי אם הסך שיצא מהיין ואין מגבין לו השארית משאר נכסיו ויש להביא ראיה על זה בפשטות מהא דאמרינן בפרק הנודר מן הירק בר שמואל מר פקיד דליתנון תריסר אלפא זוזי לרבא מן עללתא דנהר פלניה שלחא רבא לקמיה דרב יוסף עללתא היכי מקריא וכו' עד א"ל אביי מי דמי תבואה לא משמע אלא ה' המינין עללתא כל מילי משמע הא קמן מהך עובדא דאי עללתא. לא הוה משמע אלא ה' המינין לא הוה מגבינן ליה אלא מחמשת מינין דוקא ולא משאר נכסיו
באופן שאין לספק בנדון דידן דאין לשמעון שום זכות בנכסי ראובן כי אם השנים חביות הנמצאות אבל בשאר חביות שאינם נמצאות אין לו שום זכות לגבות משאר נכסיו לא מבעיא כנוסח הצואה שבא בשאלה אלא אפילו היה מצוה על אותם הדרכים שכתבתי אין שום צד זכות לשמעון בשאר נכסי ראובן:
ועל זה שבא עוד בשאלה שיש לראובן כרם אחד ושאל השואל אם יתנו לשמעון תשלום החביות החסר להשלים הצואה מהיין שיצא מהכרם וכונת השואל אפשר שהיא שאפילו אם תמצא לומר שמה שצוה ראובן לתת בחביות שצוה הוו חביות של יין דווקא ולא שיוויו מ"מ איפשר שכונתו היה על היין שיצא מהכרם שיתנו לו תשלום החבית שחסרה ודוקא קאמר ואומר שגם התשובה בזה הוו מלתא דפשיטא וזיל קרי בי רב דאפילו אם היה ראובן מצוה בפירוש שיתנו לו שארית החבית שאינה נמצא אז בעין מהיין שיצא מן הכרם אפילו הכי אין לו שום זכות  לשמעון ביין שיצא מהכרם דמלתא דפשיטא היא דהלכה רווחת בישראל דאין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם בין במכר בין במתנת בריא בין מתנת שכיב דכל מלתא דאיתי בבריא איתיה בשכיב מרע מלתא דליתי בבריא ליתי בש"מ באופן שאין שום זכות לשמעון בנכסי חנוך בן ראובן מהטענות שטוען עליו לזכות דאין בהם ממש ואין לו כח בנכסי חנוך בן ראובן כי אם השני חביות הנמצאות לבד זהו הנראה לע"ד עד יסכימו עמי חברי הנעימים בהיות כי בעו"ה הרב המורה שלם בתורתו הוטה צלו צל החכמה מבית חיינו ופנה הודו זיוו והדרו מבית מדרשנו והלך מעיינינו אור עינינו לנוח מנוחות שאננות עולם שכולו טוב וארוך במחשכים הושיבנו אוי נא לנו כי חטאנו האל ברוב חסדיו ינחמינו ממעשינו ומעצבון ידינו ויגיה חשכנו ויוסיף ימינו ושנותינו לעסוק בתורתו הקדושה אכי"ר: בסדר ובשנת ויכתב משה את כל דברי התורה הזאת
מיד הצעיר יוסף פיזא נר"ו:
בבית ובדפוס
יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה שוהאל שטראט