שאלה טו טלית מצוייצת כהלכתה שנחלקה לשתים ורוצה לחזור ולחבר שני החלקים יחד על ידי תפירה מה דינה. אם נכשרה עם הצציות שבה או אם צריך להתירם ולהטיל אלו או אחרים במקומם אחר התפירה משום תעשה ולא מן העשוי ואם תימצי לומר דבכי האי גונא כשרה עם צציות אלו. עדיין תבעי לך אם מתחלה עשה הטלית משתי חתיכות והטיל צצית בכל אחת לבדה ואחר כך חברם יחד מי מכשרא בהכי או לא. הורנו בארח מישור ומהתמ"ש:
תשובה גרסינן במנחות פרק התכלת דף מ"א אמר רחבה א"ר יהודה טלית שנקרעה חוץ לשלש יתפור תוך שלש לא יתפור תניא נמי הכי טלית שנקרעה חוץ לג' יתפור תוך ג' ר"מ אומר לא יתפור וחכמים אומרים יתפור ושוין שלא יביא אפילו אמה על אמה ממקום אחר ובה תכלת ותולה בה. ושוין שמביא תכלת ממקום אחר וחולה בה ובלבד שלא תהיה מופסקת ע"כ: ופירש רש"י ז"ל חוץ לג' למעלה מג' אצבעות משפת הכנף: יתפור ולא חיישינן דילמא פייש מידי מחוט התפירה ויניחנו ויוסיף עליו ז' חוטים לשם ציצית ואיכא משום תולמ"ה דהא חוץ לג' לא חזי לתלות צצית: בתוך ג' דראוי להניח שם צצית לא יתפור דחיישינן להכי כדפרישנא: ממקום אחר. מטלית אחרת ויש בה תכלת ותולה בה. משום דעל כנפי בגדיהם בעינן וכנף זה לא היה מבגד זה בשעת עשייה: ושוין שמביא תכלת מתיר צצית מטלית אחרת ותולה בה דהכא ליכא ולא מן העשוי דהא צריך לחזור ולכורכה ולתקנה כאן כבתחלה: ובלבד שלא תהיה מופסקת שיהיו כל חוטיה שלימים ע"כ: וכן כתב הרא"ש והנימוקי יוסף ז"ל בפירושא דהאי ברייתא: ורב עמרם פירש חוץ לג' יתפור. כיון דאית ביה ג' על ג' אית ביה תור בגד. תוך ג' לית בית תורת בגד וכמאן דליתיה דמי ואף על גב דתפריה כמאן דפסיק דמי ולא רמינן ביה צצית ואי עביד ביה צצית לא פטר ליה  לטלית עכ"ל. וגירסת הש"ס שבידינו כך היא וכן  היא גירסת הרי"ף והרא"ש וכבר תמה הרב בית יוסף וכתב היכי קאמר תניא נמי הכי דאדרבה מהכא משמע דלא כרב יהודה דהא כרבנן קיימא לן  ולנימוקי יוסף ניחא דגריס ר"מ אומר יתפור וחכ"א לא יתפור אבל לשאר ספרים קשיא ומצאתי שכתוב בהגהות מיימון החדשות דשפיר מייתי ראיה מר"א אף על גב דרבנן פליגי עליה משום דהלכה כר"א בגזרותיו עד כאן:
הנה לפום ריהטא בלי השקפה עוד בדברי הפוסקים ז"ל היה נראה לפשוט שאלתין ולומר דטלית מצוייצת שנחלקה לשתים וחברה יחד עם הצציות שבה כשרה דעד כאן לא קא פסלי ר"מ ורבנן אלא כשמביא ממקום אחר וכמ"ש רש"י דטעמא דעל כנפי בגדיהם וכנף זה לא היה מבגד זה בשעת עשיה משמע הא אם היה מבגד זה כנדון דידן נראה לכאורה דיודו ויאמרו כי הוא כשר עם הצציות שבה: ואפילו למ"ד דהיכא שמביא ממקום אחר דהיינו מטלית אחרת דטעמא הוי משום תולמ"ה יודה בנ"ד דיכול לתפור החלקים יחד עם הצציות שבה ולפי' רב עמרם גם כן כיון שנחלקה למעלה מג' אצבעות דאית ביה תורת בגד מותר לתפור החלקים יחד עם הצציות כיון שהכל מטלית אחד ואינו ממקום אחר:
ברם כד דייקינן שפיר נראה דלא יתכן לומר כן ולא שפיר קא אמינא דהא כתב המרדכי הביאו מרן בית יוסף ז"ל באורח חיים סימן ט"ו וז"ל ושוין שלא יביא אפילו אמה על אמה ממקום אחר ובה תכלת ויתלה בה ודוקא להביא ממקום אחר דודאי הוה ליה תולמ"ה אבל אם הוא נקרע למעלה מג' ועדיין מחובר לבגד מותר לתפור עד כאן לשונו:
הנך רואה בעיניך שאם נקרע לגמרי מן הבגד למעלה מג' והיה תכלת תלוי בה אינו יכול לתפור וממקום אחר קרינן ליה דאי לא תימא הכי למה סיים הרב המרדכי ז"ל אבל אם הוא נקרע למעלה מג' ועדיין מחובר לבגד מותר לתפור עדיפא מינה הו"ל לאשמועינן שאם הוא מאותו בגד אפילו נקרע לגמרי מותר לתפור אלא ודאי כדאמרן וזה פשוט: ואם כן איפה טלית זו שנחלקה לב' אם רוצה שיחדו ידובקו צריך להתיר הצציות שהיו בה קודם ולהטילם אחר התפירה ואם לא עשה כן פסול משום תולמ"ה כפי דברי הרב המרדכי הנז"ל:
ואם תאמר דלא קיימא לן כוותיה דהמרדכי אלא דאף דנקרע הצצית מכל וכל כל שהוא למעלה מג' אצבעות מותר לדבק יחד האלקים עם הצציות שבהן ואין צריך להתירן ותביא ראיה מהרמב"ם דסבירא ליה כן כמו שכתב הר"ב ש"ות פרי הארץ בח"א שאלה ב' והוא החלק הראשון דשאלתנו זה לשונו. וכן כתב הרמב"ם בפרק א' מהלכות ציצית דין ח"י וז"ל נפסק הכנף שיש בה ציצית חוץ לג' אצבעות תופרה במקומה. ומשמע דס"ל דאפילו נקרע מכל וכל דמותר לתפור מדקאמר תופרה במקומה ואי אמרת דבנקרע מכל וכל אין יכול לתופרה ל"ל לומר מלת במקומה אלא ודאי מדנקט מלת במקומה משמע דס"ל דאפילו נקרעה מכל וכל דמותר לתופרה ואפילו דס"ל דאסור להביא מטלית אחרת משום תולמ"ה כמ"ש הרמב"ם בדין י"ג יע"ש וכתב מרן בכ"מ בדין י"ח וז"ל נפסק הכנף בפרק התכלת כו' והביא משם ר"ע דמפרש להא דקאמר תלמודא טלית שנקרעה חוץ לג' יתפור משום דכיון דאית ביה ג' על ג' אית ביה תורת בגד כו' וכתב עליו מרן ומשמע דלר"ע כל שנקרע תוך ג' דמפסיל אפילו תפרו כו' מפני שחתיכה זו כיון שנפסקה אף על פי שתפרה תו לא חשיבא מבגד זה ומשמע דאיירי היכא שנקרע מכל וכל דאי לאו הכי אלא דאיירי שעדיין מחובר לבגד הא שפיר הוי מבגד זה ואמאי קאמר דאף על פי שתפרה תו לא חשיבא מבגד זה על כרחין דאיירי היכא שנפסקה מכל וכל והיינו היכא שנקרעה תוך ג' אבל חוץ מג' אית ביה תורת בגד ואפילו שנפסקה מכל וכל מותר לתפרה וכתב עליו מרן שכן כתב כתב הרא"ש ורבנו ירוחם ע"כ:
הראיה הזאת אינה מספקת ומכרחת שהרמב"ם סובר כן דיש לדחות ולומר דהרמב"ם כמרדכי ס"ל ולדייק ממ"ש נפסק הכנף שיש בה צצית חוץ לג' אצבעות תופרה במקומ' דמלת במקומה רצונה לומר שלא נפסק הכנף לגמרי ומכל וכל אלא שעדיין מחוברת במקומה דהותר לתפור עם הצצית שבה ואם כן כשנפסק מכל וכל אפילו חוץ לג' אצבעות לא יתפור ואתיא כדברי המרדכי. וכיון דלאו בפירוש איתמר בהרמב"ם לענ"דן דלפחות אין מכאן ראיה וליכא למשמע מינה ולא מידי. ודברי מרן בכ"מ קאי אפירושא דרב עמרם והרב ש"ות פרי הארץ מדייק דמיירי שנקרעה מכל וכל כנז"ל ולאו בפירוש איתמר בדברי מרן וגם זה לענד"ן דאינה ראיה מספקת:
ולא דמי נדון דידן למ"ש הרשב"א בתשובה רי"ז הביאה הרב בית יוסף באורח חיים סימן ט"ו בטלית מצוייצת כהלכתה שחלקוה לב' והכשירה הרב בלא התרת כל צציותיה. דהתם מיירי דבכל חלק יש שיעור להתעטף ונשאר בכל חלק ב' צציות ורצונו להתעטף באותו חלק ולזה רוצה להטיל מחדש ב' צציות אחרים בב' כנפות שנעשו מחדש אבל כשאין רצונו להתעטף באותו כנף כ"א רוצה לחברם יחד כנדון דידן בהא לא קא מכשר הרב ז"ל עי"ש בשאלה ותשובה הנז':
וגדולה מזאת כתב הרב"ח ז"ל על תשובת הרשב"א הנז' וז"ל ומיהו נראה דוקא כשמתעטף בכל חלק לבדו אבל אם מצרף לכל חלק חתיכה אחרת אפילו אין בחתיכה אחרת שום צצית יש בצציות הראשונות משום תולמ"ה שהרי כשהתחיל לתפור האחרת בקרן א' נתבטל אותו הכנף ואין שם אלא ג' כנפות וכו' עכ"ל הרי בפי' שאפילו אין בחתיכה אחרת שום צצית אם מצרפה לחלק א' מהטלית יש בצציות הראשונות משום תולמ"ה כ"ש כשרוצה לחבר הב' חלקים שיש בהם צציות שצריך להתירם ולהטילם פעם אחרת כדי להכשירה עד כאן:
איברא שדברי הדב"ח ז"ל קשה להולמם דמן הגמרא נראה להפך מדבריו דהא בפי' איתמר ושוין שלא יביא אפי' אמה על אמה ממקום אחר ובה תכלת ותולה בה (וכלשון הזה כתבו הרמב"ם ז"ל פרק א' דציצית והטור סימן ט"ו) ומשמע דוקא ובה תכלת הא אם אין בה תכלת לא פסל דאי לא תימא הכי מאי אירייא ובה תכלת אפי' אין בה תכלת נמי והכי הול"ל ושוין שלא יביא אפילו אמה על אמה ותולה בה אלא ודאי דעד כאן לא קא פסלי אלא כשיש בה תכלת אבל אם אין בה ציצית תופרה ויטיל בה ציצית והראשונות לא נפסלו וכן נראה שהוא דעת הרשב"א בתשובה שם ואם כן מהיכן הוציא הרב ב"ח חומרא זאת והרב מגן דוד הביא דברי הב"ח ודחה אותם מכח הראיו' שכתבתי לעיל עי"ש. כי על כן לא קיימא לן כדברי הב"ח בחומרא זו ודלא כהר"ב עולת תמיד שקיים ואישר דברי הרב"ת. אלא אם יתפור חתיכה אחרת בחצי הטלית ויטיל בה ציצית מחדש לא נפסלו הראשונות אבל אם לא התיר הצציות של חלק א' ותפרם כמות שהם כנדון דידן נראה לענ"ד שהוא פסול משום תולמ"ה דהיינו הך דאמה על אמה ממקום אחר ובה תכלת. וכן כתוב במגן דוד ז"ל במה שהרבה להשיב בדברי הדרכי משה ז"ל ומסיק הרב ז"ל כמ"ש. והמעיין יוכל לראו' כל דבריו בספרו ולא העתקתי' כי האריך ואין צורך להעתיק כי ספרו מצוי:
ואני כמעט נטיו רגלי מן הדרך אשר אנכי הולך עליה יען ראיתי בספר מאמר מרדכי על שולחן ערוך אורח חיים שכתב בסימן ט"ו סעיף ג' אות ד' (על מ"ש מרן שם וז"ל טלית מצוייצת כהלכתה שחלקוה לשתים ובכל חלק יש שיעור להתעטף ונשאר לכל אחת מהם ציצית אחת או שתים אין בו משום תולמ"ה) ז"ל אין בו משום תולמ"ה. כלומר ויכול להשלים על הציציות הנשארים ונחלקו האחרונים ז"ל באם יכול לתפור ולחבר חתיכה אחרת עם זו. הב"ח פוסל מטעם דכשמתחיל לתפור מתבטל הכנף ואין לכל חלק אלא ג' כנפות ע"ש. ואין דבריו נראין וכבר השיגו הט"ז והכשיר. אמנם לחזור ולחבר אלו הג' חלקים יחד כבתחלה אוסר הט"ז ונחלק על הד"מ דנראה דס"ל דמותר ע"ש. ואין דבריו מוכרחים ול"ד כלל לההיא דס"ב כמו שתשב הרב ט"ז דכתב כנף זה לא היה מבגד זה מה שאין כן הכא ועוד דהכא שיש שיעור טלית לכל חלק מהיכא תיתי לפוסלו דאין סברא כלל לומר דמפני שנחלק לשנים הציציות שבכל חלק נתבטלו לגבי חבירו כנראה מדברי הרב ז"ל ועוד נ"ל ראיה מכרחת ממה שכתוב ס"ד דכשנקרע הטלית חוץ לג' יתפור והיינו להכשיר נמי הציציות שהיו קודם תפירה וכמבואר בש"ע וכו'. ונהי דלפי מה שפירש בו הט"ז ז"ל אין ראיה דאיהו ז"ל ס"ל דהתם מיירי שלא נקרע לגמרי מ"מ מרן ז"ל לא הבין כן ולפי פירוש מרן ז"ל קם דינא דכשר בכל ענין וראיתי להרב מ"א שהביא ראיה זו לסתור דברי הרב ב"ח ולפק"ד גם דברי הט"ז נדחין מפניה וק"ל. עכ"ל והנה זה סותר יסוד בנייני ועל מגן נסמכתי על המגן דוד והרי זה מסכים לדברי הר"ב פרי הארץ:
אמנם עם ההשקפה קצת מ"ש אמת לא אשוב ממנה. כי מ"ש הר"ב מ"מ וז"ל אמנם לחזור ולחבר אלו הב' חלקים וכו' וכו' ולא דמי כלל לההיא דסעיף ב' וכו' לעד"ן דדמי. וזה כי שם ס"ב כ' מרן אינו יכול ליקח הכנף כמו שהוא עם הציציות ולתופרו בבגד אחר משום דעל כנפי בגדיהם בעינן וכנף זה לא היה מבגד זה בשעת עשייה ובסעיף ג' כתב טלית מצוייצת וכו' ומקור דין סעיף ג' תשובת הרשב"א רי"ז שהביא הבית יוסף והרשב"א לא סבר טעמא דעל כנפי בגדיהם דסעיף ג' אלא משום תולמ"ה ואם כן לפי סברת הרשב"א ב' הסעיפים טעמייהו משום תולמ"ה ודמו להדדי כי טעמא דעל כנפי בגדיהם הוא לפירוש רש"י ז"ל ודעימיה ומ"ש הרב מ"מ ועוד דהכא שיש שיעור טלית לכל חלק מהיכא תיתי לפוסלו דאין סברא וכו'. תימה הלא יש סברת הרב המרדכי כדלעיל. ושמא הרמב"ם ס"ל כן במ"ש בפרק א' מהלכות ציצית דין ח"י מדיוקא דדיקינן ממלת במקומ' כדלעיל ולפי מ"ש הרב"י ז"ל נרא' דרבנו ירוחם ומהרי"א ז"ל ס"ל כן דהא הרב"י שם אחר שהביא תשובת הרא"ש כלל שני כתב וז"ל נראה שהוא תופס פי' רש"י עיקר ורבנו ירוחם כתב אבל אם נקרע ונשתייר כל שהוא כשר. ונראה דלא קאי אפירש"י וכו' אלא אפירוש ר"ע קאי וס"ל דע"כ לא קאמר דלא יתפור אלא בנקרע כולו דכיון דלא נשתייר בו כלום כשתפרו כמאן דפסיק חשיב אבל בנשתייר כל שהו אם תפרו כשר דלא חשי' כמאן דפסיק וכן נרא' מדברי המרדכי גבי ושוין שלא יביא אמה על אמה ממקו' אחר וכו' ע"כ. מדברי מרן הנז' שמעינן תרתי חדא דס"ל לר' ירוח' ז"ל דלפי' ר"ע האי דטלית שנקרעה תוך ג' דאסור לתופרה מיירי שלא נשתייר כלום דכמאן דפסוק חשיב אמנם אם עדיין מחובר כל שהוא אם תפרו כשר דלא חשוב כמאן דפסיק ועוד דלא שנא בין תוך ג"א בין חוץ ג"א אם הוא מחובר כל שהוא יתפור אך אם הוא נפרד מכל וכל לא יתפור. וזה ממה שסיים ז"ל וכן נראה מדברי המרדכי גבי ושוין וכו': (וזה הוא נגד הדיוק של הרב פרי הארץ שדייק מהרב כ"מ דמיירי שנקרע מכל וכל וזה תוך ג' דלית ביה תורת בגד ולכן לא יתפור ומינה דחוץ לג' דאית ביה תורת בגד אפילו נפסקה מכל וכל יתפור) עוד כתב הרב"י שם וז"ל וכתב רבנו הגדול מהרי"א ז"ל על דברי רבנו פי' שנקרע מכל וכל וכו' עכ"ל. ויש לתמוה וכו' וכו' ומיהו בהא איכא למימר שהוא ז"ל מפרש כדברי רבנו ירוחם שכתב שאם נקרע ונשתייר כל שהוא כשר וכו' ע"כ: הנה מבואר דהרב המרדכי לא קאי לחודיה בסברה זו כאשר הוכחנו: ועוד איכא למידק בדברי הר"ב מ"מ דקדוקים וגם בדברי הר"ב פרי הארץ אמנם אין רצוני להאריך:
ומצאתי הון לי ספר ברכי יוסף על אורח חיים והנה שם (דף י"ד ע"א) סי' ט"ו אות ו' דין ג' כתב וז"ל טלית מצויינת כהלכתה שחלקוה וכו'. טלית שחלקוה לשתים וחזרו ותפרוה כמו שהיתה העלה בספר פרי הארץ א"ח סימן ב' דכשרה ואין בה פקפוק ואפילו למ"ד דהיכא שמביא מטלית אחרת יש בה משום תעשה ולא מן העשוי היינו דוקא כשמביא מטלית אחרת דהרי הרשב"א ס"ל דטעמא משום תעשה ואפ"ה כתב בתשובה דמה לי אם נקרע מקצתה או חלוקה לשתים אלמא דס"ל דאפילו היכא דנקרע למעלה מג' מכל וכל דיכול לתופרה עכ"ד וקשה אשר לא זכר דברי הרב ב"ח והרב ט"ז על תשובת הרשב"א הזו והרב ט"ז העלה דגם להרשב"א צריך להתיר הציציות מחלק אחד ואחר שיתפרם עושה ציציות חדשים בחלק השני ואם לאו יש בו משום תולמ"ה עש"ב. וכבר מורי הרב זלה"ה בספרו נחפה בכסף א"ח סימן א' תמה עליו תמיהות אחרות והעלה לדינא דיתיר השתי ציציות שבחלק אחד ויתפרנו עם החלק האחר ואח"כ יעשה שני ציציות חדשות מעתה וכתב דאף הרב ב"ח יודה עש"ב: עכ"ל: עוד כתב הרב ברכי יוסף (בקונט' אחרון נקרא בשם שיורי ברכה א"ח דף ר"ג) סי' ט"ו אות ט' דין ב'. וז"ל אינו יכול ליקח הכנף וכו' לפנים הבאתי (דף י"ד אות ה') שמהר"י אבוהב הקשה למאן דפירש טעמא הוי משום תולמ"ה דזה נעשה לשם מצוה. ורבינו ישעי' הראשון בפסקיו כ"י פירש שהטעם משום תולע"ה והוסיף לבאר שכשנקרעה מן הטלית בטל מעליה תורת ציצית שאין כנף א' חייבת בציצית וכשתופרה עם זו הטלית חייבת ונמצאת עשויה הציצית מאיליה שהרי לא עשה שום מעשה בציצית זו ואין לומר כאן למילתא קמייתא קא הדרא כיון דלאו מאותה טלית הוא וצריך להתירה ולתלותה פעם אחרת ואם לאו פסולה: עכ"ד:
הרי שמה שכתבתי לעיל עולה יפה כפסקא דדינא דהר"ב נחפה בכסף ואם לא ראיתיו עד הנה כי הס' הזה איננו מצוי כאן ולא זכיתי להשתעשע בדבריו. ומ"ש הרב ברכי יוסף בדין ב' הוא על דברי הב"י שתמה על מהרי"א שכתב שם על שלא יביא אפילו אמה על אמה ממקום אחר ובה תכלת על דברי הטור אבל אינו יכול ליקח הכנף וכו' וז"ל הרא"ש פי' טעמו של זה משום תעשה ול"נ שהרי כבר נעשה לשם מצוה ע"כ. עיין בב"י. ולזה הביא דברי רבנו ישעי' הראשון דאפילו תימא משום תולמ"ה אסור דכיון שממקום אחר הוא לא הדרא למילתא קמייתא ואם כבר נעשה לשם מצוה כשנקרעה ממקומה בטלה מצותה ופנים חדשות באו לכאן הן אמת דמכאן סייעתא להר"ב פרי הארץ ולהר"ב מאמר מרדכי ממ"ש רבי ישעי' בסוף דבריו כיון דלאו מאותה הטלית הוא וצריך להתירה וכו' מינה דאם הוא מאותה טלית לא יתיר ויתלה אלא תופרה עם הציציות שבה:
קנצי למלין אשים ואחוה דעי על נ"ד. כי טלית מצוייצת כהלכתה שנחלקה לב' אם רוצה לחברם ולתופרם יחד. צריך להתיר קודם התפירה מחלק אחד הב' ציציות שבו ולהטילן אח"כ כדי שלא יהיה מן העשוי. וכן בטלית של ב' חתיכות שהטיל בכל חתיכה כשהיתה לבדה ב' ציציות ואח"כ תפרם יחד ודאי שהוא פסול משום תולמ"ה דהיינו אמה על אמה ממקום אחר ובה תכלת כמו שכתבתי. זהו נלע"ד להלכה ולמעשה אם יסכים עמי מורנו הרב נר"ו שיחיה אוכ"יר:
אמשטרדם ראש חדש אייר בשנת תקנ"ט לפ"ק
כ"ד הצעיר שלמה ישורון