שאלה מד יששכר וזבולון שני אחים היו וליששכר בת קטנה ורחל שמה ולזבולון בן קטן ויעקב שמו ובהיות שזבולון היה בעל סחורות ויששכר צורבא מרבנן יושב אוהלים ותורתו אומנותו בקש ממנו בעד יעקב בנו שיקחהו בביתו לחנכו במצות ולהדריכו בתורה ובהיות יששכר אוהב את יעקב הקטן בן אחיו אהבה רבה לא איחר הדבר ויאמר לזבולון אחיו כדברך כן אעשה ולקחו לו בידו ויחבק לו וינשק לו ויביאהו אל ביתו ויהי לתקופת הימים ויגדל הנער עד שהגיע לפרק נישואין ויאהב יעקב את רחל והיא גם כן כבר הגיעה לפרק בתולה נישאת וידבר יעקב עם יששכר דודו על הנערה שבה איותה נפשו וגם כלתה ויען ויאמר לו טוב תתי אותה לך מתתי אותה לאיש אחר שבה עמדי עד שאדבר עם אביך אם יסכים עמדי ולאחר שבוע או שבועים כשדבר יששכר עם זבולון אחיו על המאורע שמח זבולון שמחה גדולה כשמחת בית השואבה ויען ויאמר לו מה' יצא הדבר לא אוכל דבר אליך רע או טוב ותכף ומיד ישבו לעשות התנאים ביניהם ולקבוע יום החופה ויהי אחר חדש ימים שבאו ימי הנישואין הלך זבולון אל המקולין לקנות בשר למשתה בנו וירא כי אין בו אלא מעט מזער ונמלך לקנות דגים וכן עשה וצוה למבשלת להדיחם ולמולחם היטב היטב שיכנס טעם המלח בתוכם ושיהיו מוכנים לעת ערב יען היום הוא יום נישואי בנו וכראות המבשלת שהזמן קצר והמלאכה מרובה מחמת המהירות נשכחה ממנה דג גדול שלא פתחה אותו ונמלח ונתבשל כך סתום כשהיה עם הדגים כלם ויהי לעת ערב כשישבו לאכול ויפתחו הדג הסתום וימצאו בו דג טמא ושמן שאם נצרף כל הדגים יחד יש ששים כנגדו אבל בדג הסתום לא יש ס' כנגדו ומספקא לן השתא אם די שיהיה בין הכל ס' נגדו שהרי על ידי הבישול נתפשט הטעם בכלם בשוה באופן שיוכל גם כן הדג הגדול שהטמא בתוכו להועיל שיעור השלמת הששים ויושלך הטמא לחוץ ויותר הכל או דילמא דבעינן ס' נגד כל הדג הסתום שהרי בו הדג הטמא פלט כל צירו ושמנוניתו תחילה בין במליחה מחמת רבוי המלח בין בבישול קודם הטלאת הרתיחה בריבוי כל כך ותתפשט לשאר וביען שהשעה דחוקה וההפסד מרובה גמרתי להציע שאלתא דא בבי מדרשא לחד מן קמייא שיוציא לאור משפט תעלומא ומהתמ"ש:
תשובה ראה ראינו את דברי השאלה ואת הספק שנסתפק ה"ה בדגים האלו שנמצא בהם דג גדול סתום ובו דג טמא אם נאמר כיון שנמלחו הדגים האלו היטב קודם שנתבשלו וכבר פלט כל צירו ושמנוניתו דקיימא לן דמליח כרותח ואם כן צריך ס' נגד כל הדג הסתום דחתיכה נעשה נבלה או דילמא לא ניעשת נבלה על ידי מליחה אלא על ידי הבישול נתפשט ונתערב האיסור בכל הדגים בשוה ואז אם יש ס' נגד דג הטמא לבד הכל מותר וישליך הטמא לחוץ ובהיות שאדני השאלה הזאת מוסדות על דיני מליח כרותח גמרנו לילך אל ים התלמוד ואל ספרי הפוסקים אשר מהם נשיב על הספק הזה וזה החלי בעזרת צווי וגואלי:
איתא בפרק כל הבשר דף קי"ב רב מרי בר רחל אימלח ליה בשר שחוטה בהדי בשר טרפה אתא לקמיה דרבא אמר הטמאים לאסור צירן ורוטבן וקיפה שלהן ולימא ליה מדשמואל דאמר שמואל מליח הרי הוא כרותח וכבוש הרי הוא כמבושל אי מדשמואל הוה אמינא דם אבל צירן ורוטבן לא קמשמע לן מתיבי דג טהור שמלחו עם דג טמא מותר מאי לאו שניהם מלוחים לא כגון שהיה טהור מליח וטמא תפל והא מדקתני סיפא אבל אם היה טהור מליח וטמא תפל מכלל דרישא בששניהן מלוחים עסיקינן פרושי קא מפרש טהור שמלחו עם דג טמא מותר כיצד שהיה טהור מליח וטמא תפל הכי נמי מסתברא דאי סלקא דעתך רישא שניהם מלוחים השתא שניהם מלוחים שרי טהור מליח וטמא תפל מבעיא אי משום הא לא איריא תכא סיפ' לגלויי רישא דלא תימא רישא טהו' מליח וטמא תפל אבל שניהן מלוחים אסור תנא סיפא טהור מליח וטמא תפל מכלל דרישא שניהן מלוחים ואפילו הכי שרי ת"ש מסיפא דסיפא אבל אם היה טמא מליח וטהור תפל אסור טמא מליח וטהור טפל הוא דאסור הא שניהן מלוחין שרי איידי דתנא רישא טהור מליח וטמא תפל תנא נמי סיפא טמא מליח וטהור תפל ע"כ:
ופירש"י אימלח ליה בשר שחוטה בהדי בשר נבלה. ובכלי מנוקב כמשפט המולחים בשר וקמבעיא לוה מי אמרינן כי היכי דגבי דם לא חיישינן לדמא פלט עליון ובלע תחתון דאמרינן כל זמן שטרודין בפליטה אינם בולטים ושניהם נחים יחד מפליטתן הכא נמי לא שנא או לא: אמר ליה הטמאים. ה"י יתירא דגבי הטמאים לכם בכל השרץ לאסור צירן ורוטבן וקיפה פירמת בשר ותבלין הנקפה בשולי הקדרה וכיון דצירן אסור מיתסר הבשר השחוטה מחמת ציר הטרפה שהוא נוח ליבלע מן הדם: הני מילי דמן. כלומר הני מילי לגבי דם וכגון בכלי שאינו מנוקב דבתר דפלט הדר בלע: אבל צירן. זיעא הוא ולא מיתסר והכא לדם ליכא למיחש דמנוקב הוא ואם כן כשרה נמי: קמשמע לן. דציר אסור וציר נוח ליבלע הוא: מאי לאו שניהם מלוחים. וש"מ ציר נמי לא מובלע כל זמן שעסוקים בפליטה: תפל. בלי מלח דהשתא לא פליט טמא מידי אבל שניהם מלוחים דטמא נמי פלט אסור וכל שכן טמא מליח וטהור תפל: הא שניהם מלוחים שרי דשניהם טרודים בפליטה עכ"ל:
הרי לנו בהדיא מהאי סוגיא דמסיק שמה שאמר הברייתא דג טהור שמלחו עם דג טמא מותר הוא דוקא שהטהור מליח והטמא תפל ואף על גב שהם נוגעים זה בזה בעת המליחה ר"ל שנמלח הדג הטהור בהיותו מונח על הדג הטמא התפל מבלי מלח או בצידו והטעם שהתפל אינו מבליע כלל במליח אבל המליח מבליע בתפל והואיל שהדג הטמא תפל אין צירו מתבלע בדג הטהור ולזה הוא מותר:
והרמב"ם ז"ל בפרק ט"ו מהלכות מאכלות אסורות ה' ל"ד פסק בשר נבלה מליח שנבלל עמו בשר שחוטה הרי זה נאסר מפני שתמצית הנבלה נבלעת בגוף בשר השחוטה ואי אפשר לעמוד כאן לא על הטעם ולא על השיעור וכן בשר דג טמא מליח שנבלל עמו דג תפל טהור נאסר מפני צירו אבל אם היה המליח דג טהור והתפל דג טמא לא נאסר המלוח שהתפל בולע מן המליח וכו': הרי לך בפירוש שרבינו סובר שהדג הטמא התפל הוא נוגע בדג הטהור בין מתחתיו או מן הצד ונתערב עמו כיון שאמר בלשון שנבלל עמו שמורה שנתערבו יחד ואף על פי כן הוא מותר:
וכן כתב הרב בעל הטורים בסימן ע' וז"ל דג טמא וטהור שנמלחו יחד אסור וכ"ש אם הטמא מליח והטהור תפל אבל אם טהור מליח וטמא תפל ונתן הטהור אחר שמלחו על הטמא שרי ואפילו קליפה לא בעי עכ"ל:
וכן פסק מר"ן בשלחנו הטהור סי' ע' ס' ב' וז"ל במה דברים אמורים כשמלח שניהם יחד או שהעוף מליח ודג תפל אבל אם דג מליח ועוף תפל ונתנם זה אצל זה או זה על גב זה אף הדגים מותרים בלא קליפה ע"כ: וכן הוא דעת התוספת והרא"ש והרשב"א וכל הפוסקים כדאמרינן לקמן בגזרת הצור:
אמנם הר"ן ז"ל דעת אחרת הייתה אתו שהרי כתב דג טמא שמלחו עם דג טהור מותר לאו בנוגעים זה בזה עסיקינן אלא שעומדין בסמוך בכדי שפליטת של זה נוגעת בזה וכו': ויש לתמוה על אדם גדול כזה איך יצא מכלל הפוסקים לבאר דלאו בנוגעים זה בזה עסיקינן כיון שמשפט לשון הברייתא מבוארת שהטהור והטמא מונחים יחד ונוגעים זה בזה או זה על גב זה או זה בצד זה כמו שהבינו כל הפוסקים ולע"ד נראה לנו לתרץ ולהליץ בעד הרב שהסיבה שהכריחו לפרש בזה האופן לפי שיצא לו קושיא עצומה בזה הפירוש שפירשו הפוסקים הנזכרים דאם איתא שהטהור המליח מונח על הדג הטמא או בצידו אף שבתחילה היה הדג הטמא תפל מכל מקום אחר היותו עם הדג הטהור המליח זמן מה הרי נעשה התפל מליח והוו שניהם מלוחים ואז הם אסורים כזו שמוכח מהברייתא שקדם זכרה ומפני זה נדחק וביאר זה הפירוש כדי להינצל מהקושיא הזאת:
והרא"ש בבאוריו הרגיש בקושיא זאת ואפילו הכי הניח פירוש הבריית' כמשמעה כאשר פירשנו ותירץ הקושיא וז"ל ואם תאמר כיון שנמלח הטהור ומונח על הטמא או תחתיו או בצידו הרי נמלח גם הטמא ממלח שעל הטהור ויש לומר שנמלח מכל צדדין רק במקום שהוא דבוק לטמא אי נמי אחר שנמלח הטהור מגיע לטמא ובמה שהוא נוגע בטמא אינו נחשב כרותח להיות פולט דהבשר אינו יוצא מידי דקו עד שימלחו יפה יפה אבל אם היו שניהם מלוחים אסורים ואין צריך לומר שאם היה הטמא מליח והטהור תפל שהוא אסור ע"כ:
למדנו מכאן שהרא"ש ז"ל תירץ הקושיא הזאת בשני תירוצים אלא שהתירוץ הראשון אינו כל כך מרווח בלשון הברייתא שהוא סתם דנראה שהוא מלוח מכל צדדיו והטמא נוגע ולכן נראה לע"ד שכיון שהרגיש החכם הנז' בדוחק התירוץ הזה לזה השיב תשובה אחרת באומרו שאפילו שהוא נוגע אינו נחשב כרותח להיות פולט שזה התירוץ עולה יפה בלשון הגמרא ואינו דחוק כלל:
והרשב"א ז"ל בבאוריו גם כן הרגיש בקושיא זאת ותירץ אותו באופן אחרת וז"ל ויש לעיין בעניין דג טהור שמלחו עם דג טמא אמאי מותר דהא מלח דטל גבי דג טהור מודבק הוא גם על הטמא ומפסיק בין שניהם והוו ליה כשניהם מלוחים דאין סברא לומר דהכא מיירי בשלא נמלחו הפנים ושמא בשקדם וסילקו קודם שיעור מליחה דהיינו מיל דבפחות מכאן לא הוי כרותח דצלי לפלוט ציר אבל אם נתערב עליו כשיעור מליחתו הוו להו כשניהם מלוחים ואוסרים וטמא מליח וטהור תפל דאסור היינו לאחר זמן שיעור מליחת הטמא אבל קודם לכן אינו אסור דעד דהוי רותח כרותח דבלי לא פליט טמא ביה ומשום טמא לא מיתסר ואינו נכון דדג טהור שמלחו עם דג טמא אף על פי שנתערב שם הטהור שיעור מליחתו קאמר דהא מותר סתמא קאמר ואי דוקא בשקדם וסילקו לא הוה שתיק גמרא מיניה וצריך עיון: הא למדת שגם הרשב"א הרגיש בקושיא ורצה להשיבו ואחר שהשיבו חזר בו לפי שלא מצא הטעם נכון להיתר הספק כפי לשון הגמ' והניח הדבר בצ"ע:
אמנם בתורת הבית בית רביעי אף על פי שלא הקשה בבירור הקושיא הזאת אפילו הכי נראה דהרגיש בה ממה שביאר שם הטעם לדברי הברייתא וז"ל דתניא דג טהור שמלחו עם דג טמא מותר ואוקימנא התם בפרק כל הבשר רישא דוקא בשהיה טהור מליח וטמא תפל דכל שהוא מליח פולט ומבליע את חבירו ואינו מחממו כל כך שיהא פולט אלא מעט ואיידי דמטריד הוא לפלוט אינו בולע אותה פליטה המועטת שחבירו פולט ויש לומר נמי שחבירו נמי אינו חם כל כך שיהא פולט כלל ע"כ:
מכאן נראה שדעתו היה במה שכתב ואינו מחממו כל כך שיהא פולט וכו' לתרץ הקושיא שאמרנו שאף על פי שמעט מלח נופל על הדג הטמא בעת שמולח עליו הדג הטהור וגם כח המלח של הדג הטהור מתפשט מחמת הנגיעה ואם כן היה ראוי שנדון גם הטמא כמליח אפילו הכי הוא מותר יען שאין כח המלח שעליו כל כך חזק שיחמם הדג הטמא בענין שיהא פולט מתמציתו אלא מעט ואפשר שאינו פולט כלל: וזהו דעת הרא"ש ז"ל בתירוץ השני שכתבנו למעלה אלא שהוא ז"ל דבר בלשון קצרה באומרו דאינו נחשב כרותח במה שהוא נוגע בטמא להיות פולט והרשב"א ז"ל האריך יותר בלשונו וביאר בפירוש הטעם למה אינו נחשב כרותח כיון שהדג הטהור נוגע בטמא כמו שכתבנו לעיל:
והשתא דהוכחנו מכל הני רבוותא דסברי כולם דמה שכתב הגמרא דג טהור שמלחו עם דג טמא תפל מותר הוא בענין שהטהור והטמא מונחים יחד בכלי אחד ונוגעים זה בזה או מלמטה או מן הצד ואפילו הכי אמרו שאין כח במלח שעל הטהור כל כך חזק שיחשב בסיבתו הטמא מליח כרותח ושיפלוט בטהור נבוא להשיב על הספק שנסתפק ה"ה אם צריך ששים נגד כל הדג הסתום כיון שפלט בו הדג הטמא כל צירו ונאמר שהואיל שהוכחנו בפירוש שאף על גב שהדג המלוח הטהור נוגע על הטמא בלי הפסק אין כח במלח ההוא כדי שיפלוט צירו ותמציתו בדג הטהור כל שכן וקל וחומר בנ"ד שהמלח שעל הדג הטהור אינו נוגע בדג הטמא כי צד הפנימי שלו אינו מליח והגם שנאמר שכח המלח מתבלע ומתפשט בו מ"מ כבר נחלש כחו הרבה קודם שבא אל הדג הטמא באופן שאז אין בו כח כדי להפליט צירו ותמציתו בטהור הסתום:
והרי לך לזה ראיה ממה שכתב הרא"ש ז"ל בבאוריו טל מאמר שמואל וז"ל אמר שמואל אין הבשר יוצא מידי דמו אלא אם כן מולחו יפה יפה ומדיחו יפה יפה וצריך לפזר עליו מלח הרבה שלא ישאר בו מקום פנוי בלי מלח ואווז ותרנגולת צריך למולחם גם מבפנים ע"כ: למדנו מכאן שאם לא מלח הבשר מכל הצדדין או שלא מלח התרנגולת גם מבפנים שהוא אסור לאוכלו שהרי מה שאמר שמואל הוא בדרך שלילה ועל זה כתב הרא"ש ז"ל שצריך לפזר עליו מלח הרבה בלי מקום פנוי וגם מבפנים שזהו פירוש מולחו יפה יפה:
וכן כתב הר"ן ז"ל בשם הרמב"ן וז"ל אין הבשר יוצא מידי דמו אלא אם כן מולחו יפה יפה שתי הדחות במשמע אחת בכלי מנוקב להעביר המלח ואחת בכלי שאינו מנוקב להעביר טיפות דם שעליו וכן מולחו יפה יפה הרבה מליחות במשמע משני צדדין ומתוכו בדבר שמבשלין כולו כאחד ע"כ:
הרי לנו בהדיא מדברי הרבנים האלו שאין כח המלח מתפשט בפנימיות הבשר או התרנגולת כלל ולכך אמרו שצריך למלוח מכל הצדדין והתרנגולת גם מבפנים ואם אמרו שאין כח במלח לפלוט הדם שבפנים שהוא בגוף עצמו כל שכן שיאמרו בנ"ד שאין כח במלח שעל הדג הסתום להתפשט בדג הטמא שבתוכו כדי שיפלוט צירו בטהור הסתום שהוא גוף אחר:
והגם שהרשב"א ז"ל כתב בתורת הבית דאם לא מלח הבשר משני צדדין או שלא מלח התרנגולת מבפנים הוא מותר זהו דוקא בדיעבד אבל לכתחילה הצריך למלוח הבשר מפני צדדיו ולמלוח התרנגולת גם מבפנים משמע שסובר שכח המלח מתמעט בהתפשטותו בחלקי הבשר הפנימים שאם לא כן היה מתיר לכתחילה ואם כן בנ"ד גם הרב הנז' יודה שאין כח במלח שעל הדג הסתום להתפשט בדג הטמא שבתוכו דעדיפא חינה הואיל שהוא גוף אחר:
ומעתה שהוכחנו בראיות ברורות שהדג הסתום אינו נאסר מחמת הדג הטמא אשר במעיו יען שאין כח במלח שעל הדג הסתום להתפשט בטמא כדי שיפלוט צירו ושמנוניתו בו כדמוכח מדברי כל הפוסקים שכתבנו השתא פש גרן לדרוש ולתור מה יהיה דינו אחר שנתבשל עם הטמא בקדירה אם נאמר שהוא אסור כיון שאפשר שהדג הטמא פלט בו תמציתו קודם שתרבה הרתיחה בכל בשוה כמו שנסתפק ה"ה ואז צריך ששים כנגד כל הדג הסתום או נאמר שהרתיחה עולה בשוה בכל הדגים שבקדרה ודי שיהיה ששים נגד הטמא להכשיר את הכל ולזה נשיב ונאמר דאף שנניח שהדג הטמא פלט בדג הסתום כל צירו ושמנוניתו קודם שתרבה הרתיחה בכל הדגים כחו שהניח ה"ה אפילו הכי אין צריך ס' אלא נגד הדג הטמא שאין חתיכה נעשית נבלה אלא בבשר בחלב וגם לזאת אל יחסר לנו ראיה מהפוסקים:
כתב הרב המגיד בפרק ט' מה' מאכלות אסור ת בסוף דיבור בשר שנפל וז"ל ודעת קצת מפרשים ז"ל שלא אמרו חתיכה עצמה נעשית נבלה אלא בבשר בחלב והטעם מפני שכל אחד בפני עצמו התר ותערובתן אוסרן ונמצא כשנתערבו בחתיכה אחת נעשית כולה איסור שזהו האיסור שאמרה תורה עירוב בשר בחלב אבל בשאר האיסורין אין צריך לשער בכולה אלא בדבר שאסרה וכל שיש בקדרה שנפלה בה חתיכה הבלועה מן האיסור ונאסרה ששים כנגד הדבר שאסרה הרי החתיכה אסורה והקדרה מותרת שאין המדומע מדמע אלא לפי חשבון כנזכר פרק י"ב מה תרומות וה"ה לכל האיסורין והוא הדין לניער בסוף ולא ניער בתחילה ומלח שנאסר מחמת דם או ציר של נבלה שנפל לקדרה ויש בה ס' כנגד המלח אף על פי שטעמו נרגש ואינו בטל כיון שאין איסורו מחמת עצמו הרי הקדרה מותרת וכל מקום חתיכה האסורה אינה חוזרת להיתרה כל זמן שמכירה ואם אינו מכירה הכל מותר וכן נ"ל לדעת רבינו שאין חתיכה עצמה נעשית נבלה אלא בבשר בחלב בלבד שהרי לא הזכיר כן בשאר איסורים ושם בה' תרומות כתב דין זה שאין המדומע מדמע אלא לפי חשבון ולא חילק בין המדומע לשאר איסורין מחמת בלט כדרך שקצת מפרשים ז ל מחלקים וכן הסכים הרשב"א ז"ל והביא ראיות לזה וכן עיקר עכ"ל:
הנה למדנו מדברי הרב המגיד ז"ל שסובר שהרמב"ם ז"ל הוא גם כן סובר כדעת קצת המפרשים ז"ל שאומרים שאין חתיכה עצמה נעשית נבלה אלא בבשר בחלב בלבד יען הראיות שכתב ושגם הרשב"א מסכים על זה בראיות והוא ז"ל גם כן אמר וכן עיקר דנראה דגם הוא מסכים כוותייהו:
והטור כתב בסי' צ"ב וז"ל ופסק הר' אפרים דלא אמרינן אפשר לסוחטו אסור אלא בבשר בחלב אבל בשאר איסורים כגון כזית חלב שנבלע בחתיכה ואין בה ס' לבטלו ונאסרה ואחר כך בשלה עם אחרות אין צריך אלא ששים כדי כזית הראשון ואז אפילו החתיכה עצמה חוזרת להיות מותרת ור"ת פסק דאף בשאר איסורין אפשר לסוחטו חסור ודוקא כשנאסר בנותן טעם שלא היה בהיתר ס' לבטל האיסור שנבלע בו אבל נאסר במשהו אפילו נאסר מחמת מינו שאסור במשהו לרבי יהודה לא נעשה כולה נבלה וא"א הרא"ש ז"ל הסכים לדעת הר"ב אפרים ע"כ:
והרב בית יוסף פסק ולענין הלכה כיון שהרמב"ם והרא"ש מסכימים כדברי ה"ר אפרים הכי נקטינן וכ"ש שהרשב"א והה"מ מסכימים כן ובתשובות להרמב"ן פסק כן והעד שכך נוהגין ועושין מעשה ואע"ג דהר"ן לא סבר כוותית מ"מ הא כתב דבשאר איסורין לא אמרינן חתיכה עצמה נעשית נבלה אלא מדרבנן וכיון ופלוגתא בדרבנן הוא נקטינן לקולא כנ"ל וכו':
הרי לנו בהדיא שפסק מר"ן ככל הני רבוותא שפסקו כה"ר אפרים שאמר דאין חתיכה עצמה נעשית נבלה אלא בבשר בחלב ולא בשאר איסורין וכן פסק בשלחנו הטהור סי' הנ"ל ס' ד' וז"ל לא אמרו חתיכה עצמה נעשית נבלה אלא ובשר בחלב אבל לא בשאר איסורין כגון כזית חצב שנבלע בחתיכה ואין בה ששים לבטלו ונאסרה ואחר כך ב שלה עם אחרות אין צריך אלא ס' כדי כזית חצב ואז אפילו חתיכה עצמה חוזרת להיות מותרת ע"כ:
ויש לתמוה על דברי מר"ן ז"ל דכאן פסק שהחתיכה עצמה ח זרת להיות מותרת ובסי' ק"ו פסק שהחתיכה עצמה אסורה דהסתירה הוא מבוארת וכבר הרגישו הפוסקים על זאת הסתירה ומהם אמרו שחזר חמה שפסק בסי' צ"ב מפני איזה סיבה ובעל שפתי כהן בסי' הנז' טרח הרבה לישב כדי שלא יסתרו דבריו זה את זה וז"ל ואז אפילו החתיכה עצמה חוזרת להיות מותרת וכו' תימה דלקמן ר"ס ק"ו כתב דחתיכה עצמה עומדת באיסורה לפי שהאיסור שבה אינו נפלט ממנה לגמרי ע"כ והרב בהג"ה שם הבין שהם דברים סותרים זה את זה כדי שלא יסתרו הדברים זה את זה כל כך בפירוש נראה ליישב דמה שכתב כאן ר"ל לפי שכתב מקודם גבי בשר בחלב דאף שהרוטב מותר בס' מ"מ החתיכה באיסורה עומדת דאם היא ראויה להתכבד ואינה מכירה אינה בטילה באלף וקמ"ל דאין כן בשאר איסורין חלא דבטיל ברוב כשאינה מכירה כיון שאין איסורה מחמת עצמה וכדלקמן ר"ס ק"א ואז אפילו החתיכה עצמה חוזרת להיות מותרת ומותר לאכול כולן ואין צריך להשליך אחד מהן וכדלקמן ר"ס ק"ט ע"כ:
והשתא דהוכחנו שהדין ככל הני רבוותא שאמרו שאין חתיכה עצמה נעשית נבלה אלא בבשר בחלב ולא בשאר איסורין אם כן בנ"ד אפילו שנניח שהדג הטמא פלט כל צירו ושמנוניתו בדג הסתום קודם שתרבה הרתיחה בכל הדגים בשוה כמו שהניח ה"ה מכל מקום כיון שיש ששים בין הכל אפילו בצריפת הדג הסתום נגד הדג הטמא לבטלו יותר הכל וישליך הטמא לבד מפני שאין הדג הסתום נעשית אסורה אלא שלפי מה שפסק מר"ן בר"ס ק"ו שהחתיכה עצמה באיסורה עומדת ובנ"ד הוא מכירה נאמר שגם הדג הסתום שהטמא בתוכו הוא אסור והשאר מותר:
ואולם כל זאת לפי המונח שהנחנו שהדג הסתום מובלע מאיסור קודם שתרבה הרתיחה ותתפשט לשאר אמנם לפי האמת אינו כן שהדעת נותנת שאם קודם שתרבה הרתיחה כבר פולט הדג הטמא צירו ודאי שלא בדג הסתום לבד פולט אלא בכל מה שבקדרה לפי שאם חום המים היה כל כך חזק שיגיע עד הדג הטמא באופן שיפלוט תמציתו בדג הסתום לא יגרע כחו ממנו. לחמם הדג הטהור בענין שיפלוט בשאר הדגים מה שבלע מהטמא ואם כן הואיל שנתבשלו יחד לא נתפשט האיסור בדג הסתום קודם מבשאר ולא יותר שכל דבר איסור שנבלל ונתערב בהיתר מחמת הבישול מתערב זה עם זה בשוה:
והא לך הראיה ממה שפסק מר"ן בשלחנו הטהור סי' צב ס' ב' נפל חלב לתוך קדירה של בשר טועמין החתיכה שנפל עליה החלב אם אין בה טעם חלב הכל מותר ואם יש בה טעם חלב נאסרה אותה חתיכה ומשערינן בכולה אם היה בכל מה שהיה בקדירה מחתיכות וירק והמרק והתבלין כדי שיהיה חתיכה זו אחד מס' מהכל החתיכה אסורה והשאר מותר במה דברים אמורים כשלא ניער הקדירה בתחילה כשנפל החלב אלא לבסוף ולא כיסה אבל אם ניער מתחילה ועד סוף או שכיסה משעת נפילה ועד סוף הכל מצטרף לבטל טעם החלב עכ"ל:
הרי לנו בהדיא מכאן שכל שנבלל ונתערב איסור בהיתר מחמת בישול מתערב זה עם זה בשוה שהרי פסק דאם כיסה משעת נפילה מיד ועד סוף מצטרף הכל לבטל טעם החלב שהטעם הוא לפי שאז עולה הרתיחה משוליה לפיה ומוליך את החלב בכל הקדירה ולא מצינו שחששו שמא קודם שיעלה הרתיחה בכל נאסר החתיכה ולפיכך הואיל שנתברר לנו דבנושא שאלתינו נבלל ונתערב האיסור בכל הדגים בשוה על ידי הבישול אפילו מר"ן שפסק שהחתיכה באיסורה עומדת יודה שהדג הסתום שנמצא הדג הטמא בתוכו יותר בהשלכת הטמא לחוץ שלא אמרו לא שהחתיכה היה מובלע מאיסור מקודם:
אמנם מכל מקום אחר העיון והחיפוש בדברי הפוסקים חיפוש מחיפוש גמרנו אומר שלא די לנו בהשלכת הטמא בלבד אלא שגם הדג הסתום שנמצא הדג הטמא בתוכו הוא אסור וזהו מפני שהאיסור הוא בעין ונמצא הדג הטמא בעת האכילה:
והרי לך מה שכתב הטור בשם הרשב"א סימן ק"ו וז"ל וכתב עוד הרשב"א חתיכה שיש בה חלב שנתבשלה בקדירה שיש בה ששים לבטל החלב צריך ליזהר שלא יסור שום דבר מן הקדירה בעוד חתיכת האיסור בתוכה דשמא תישאר באחרונה בשעה שאין ששים לבטל החלב תאסור מה שבקדירה וגם לא יוציאוה תחילה שחלב שבה יאסור אותה ומה תקנתא שיניחנה עד שיצטנן התבשיל והקדירה וזה לפי סברתו שאף לאחר שנתבטלה לא חזר להיתרה אבל לפי מה שכתבתי שלאחר שנתבטלה האיסור שבה אינו אוסר וחוזר להיתרה אין לחוש ומ"מ יש לחלק אף על פי שחתיכה שבלעה איסור מתבטל האיסור שבה בששים ואינו אוסר עוד חתיכה שחלב שבה הוא בעין אינו מתבטל ואף על פי שיש ששים כנגדו חוזר ואוסר עכ"ל:
למדנו מן כל דא שאפילו הטור שמקיל וסובר שהחתיכה חוזרת להיתרה אומר שאם האיסור שיש בה בה הוא בעין אינו מתבטל ואף על גב שהיה ששים כנגד האיסור חוזר ואוסר החתיכה ולכן לא יוציאוה קודם שיצטנן התבשיל והקדירה כדי שלא יאסור אותה החלב שבתוכה:
ועתה בנושא שאלתינו שנמצא בתוך הדג הסתום זה הדג הטמא בעת האכילה ומן הסתם הוציאו הכל בעודם רותחים כנהוג ואם כן איך שיהיה בין שהוציאו הדג הסתום בתחילה או בסוף כיון שהוא חם כבר פסק הטור שחוזר הדג הטמא לאסור את הדג אשר הוא בתוכו כאשר אמרנו ואם כן יותר הכל לבד הדג הסתום אשר הטמא בתוכו ואפי' שעדין יש לחוש לשאר הדגים דשמא הדג הסתום נשאר לבסוף ולא היה ס' בקדירה לבטל ונאסר מה שבקדירה וחוזר ואוסר מה שבקערה לדעת האוסרין אנן בנ"ד דאיכא הפסד מרובה ושעת הדחק נקיטינן כדברי המתירין בכל ענין: וכן פסק הרב בעל המפה בסי' ק"ז וז"ל ויש מתירין בכל ענין (טור בשם י"א) דלא מחזקינן האיסור לבסוף לומר דנשאר האיסור בלא ששים (בית יוסף בשם ר"ש) וכן עיקר וכו':
העולה לנו מכל האמור ומכל הני הוכחות וראיות מכל הני רבוותא ואשלי רברבי שבנושא שאלתינו אם יש ששים נגד הדג הטמא הגם שיהיה בצירוף הדג אשר הוא בתוכו יותר הכל לבד הדג הסתום אשר הטמא בתוכו יען הטעם שאמרנו דכיון שהאיסור הוא בעין והוציאו אותו בעודו חם חזר ואסר אח הדג אשר הוא בתוכו הואיל שאין ס' כנגדו אבל בשאר הדגים כיון דאיכא הפסד מרובה והוא שטת הדחק נקיטינן כדברי המתירין דלא מחזקינן האיסור לבסוף לומר דנשאר האיסור בלא ששים הנראה לע"ד כתבנו להלכה ולמעשה אם יסכים עמי הרב המורה כסאו יכון עד כי יבא ינון ואל עליון יצילנו ע מכל שגיון אמן כן יהי רצון:
בשנת ובסדר וישלח את בני ישראל מארצו לפ"ק:
נאם הצעיר משה בלא"א שמואל ישראל ס"ט: