שאלה זבולון היה סוחר גדול שהיה שולח כמה סחורות לכל המקומות ובפרט לשמעון שותפו שהיה דר במדינת הים ומאחר שהיה זה לו עיקר שם כל איגרותיו וכל חשבונו לבד בספר אחד עם כל איגרותיו בתיבה אחת שהיתה לו ביד יהודה אוהבו וכשמת זבולון הנזכר לעיל לא הניח כי אם בן אחד קטן ושמו לוי והבית דין שמו אפוטרופוס ליתום עד שיגדל ולא ידעו ממה שהיה חייב לו שמעון כלל לפי שיהודה לא היה שם וגם שמעון היה איש רע ובליעל וכיון ששמע שמת שותפו שתק כדי שלא יתבעו ממנו וגדל לוי הנזכר לעיל והאפוטרופוס מסר לו כל ממונו ולא ידע משותפות אביו עם שמעון כלל כל ימי חיי ועזרו ית' ונשא אשה והיו לו ממנה שלשה בנים גרשון קהת ומררי ויהי היום הגיע זמנו ליפטר מן העולם עשה צוואת שכיב מרע שכתוב בה כל נכסיו לגרשון בנו הגדול דקיימא לן בזה שאינו כי אם אפוטרופוס על אחיו אחר זמן מה באו אנשים ממדינת הים והגידו לו שזקנו זבולון הניח כל כך עושר ביד שמעון שהיה שותפו במדינת הים ויבקש ספריו שימצא בהם הון רב ובקש ולא מצא עם כל זה הלך לשם לדבר אל שמעון אולי יודה לו ולא רצה לא להודות ולא להראות כתביו ורבתה קטטה ביניהם עד שנתפשרו שיתן שמעון סך מאה אלפים זהובים וגרשון יפטרנו מכל תביעו' שיש לו ולאחיו עליו ומאחר שלא היה לו כל זה הסך מזומן שאל לו חלקו המגיעו וחלק אחיו יתן לאחר שיגדלו ובמשך הזמן גדלו קהת ומררי ולא נתרצו בפרשת אחיהם וייגעו ומצאו ספרי זקנם על שמעון ותבעוהו לדין וטען שכבר נתפשר עם אחיהם הגדול שנשאר אפוטרופוס עליהם והם טוענים שאין לו יכולת עליהם אלא בנכסי אביהן ולא בנכסים שלא ידע אביהם מעולם והם באים לירש אותם מכח אבי אביהם וגרשון אחיהם רוצה שיתקיימו מעשיו כדי שישאר בנאמנותו וטוען נגד אחיו שמכל מקום יניחו תביעתם מעל שמעון אם בכלל נכסי אביו שכתב לו נכללה תביעת שמעון הרי נשאר אפוטרופוס עליהם ומה שעשה עשוי ואם לאו נמצא זה שיור וקיימא לן שאינו אפוטרופוס כי אם מקבל מתנה וכל מה שהניח אביו מגיעו ובזה יפסידו יותר ממה שירויחו ורבתה קטטה ביניהם יוציא משפטם ומה' תמ"ש אכ"יר:
תשובה הגם הלום ראינו אופן השאלה הזאת סובב על שני סדנים והם דין השיור ומשפט האפוטרופיס ומה גם שהחכם השואל יסד לו יסוד אשר בנה לעצמו בעשות האפוטרופס  אדון ומושל בכל קנייני היתומים ובכל אשר להם ראינו ונתון אל לבנו להרחיב בהם הדבור להוציא לאור משפט. והנה דין השיור מבואר בהרמ"בם בפרק ששי מהלכות זכיה ומתנה וזה לשונו לעולם אומדין דעת הנותן אם היו הדברים מראין סוף דעתו עושין על פי האומד אף על פי שלא פירש כיצד מי שהלך בנו למדינת הים ושמע שמת וכתב כל נכסיו לאחר מתנה גלויה גמורה ואחר כך בא בנו אין מתנתו קיימת שהדברים מוכיחים שאילו ידע שבנו קיים לא היה נותן כל נכסיו לפיכך אם שיור מנכסיו כל שהוא בין קרקע בין מטלטלין מתנתו קיימת: וכן הכותב כל נכסיו מתנה לאחד מבניו בין שהיה בריא בין שהיה שכיב מרע אפילו היה בן קטן המוטל בעריסה לא עשהו אלא אפוטרופוס והרי הוא בכל הנכסים כאחד מאחיו אומדן דעת הוא שלא נתכוון אלא להיות אחיו נשמעים לו ואם שייר כל שהוא בין קרקע בין מטלטלין זכה הבן במתנה עכ"ל ואין ספק אצלנו שדין השיור למד ממשנת פרק מי שמת שכיב מרע שכתב כל נכסיו לאחרים ושייר קרקע כל שהוא מתנתו קיימת לא שייר קרקע כל שהוא אין מתנתו קיימת וביאר רש"י מתנתו קיימת דמתנת שכיב מרע במקצת אם עמד מחליו אינו חוזר וכגון שכתוב בו קניין ... הואיל ושייר לעצמו הרי היא כמתנת בריא הילכך בין עומד מחליו בין מת מתנתו קיימת דשלא מדאגת מיתה נתן: לא שייר קרקע כל שהוא אין מתנתו קיימת ואם עמד חוזר אפילו קנו מידו שנראים הדברים שמחמת מיתה נתן ועל מנת שאם לא ימות לא יתקיים מתנה דמדלא שיור מידי אמרינן לאו אדעתא דהכי יהב ליה שאם יעמוד מחליו ימות ברעב ויצטרך לבריות ... עכ"ד ומאחר שבעלי המשנה חילקו בין שייר ללא שיור לעניין שכיב מרע שכתב כל נכסיו לאחרים דמה הרמ"בם שכן הדין בכותב כל נכסיו מתנה לאחד מבניו וכן במי שהלך בנו למדינת הים וטעם ההיקש מבואר בתכלית הביאור והוא האומד הדעת אשר בעבורו אנו מקיימים מתנת השכיב מרע דכיון ששייר דבר מה גלה דעתו שבנפש חפצה ובלב שלם נתן מה שנתן הן בחייו הן במותו ואולם אם לא שייר כלום הוכיח שלא כתב להם זה כי אם בהעלות על רוחו שחיו לח יחיה כי איך יעלה על הדעת ששת לבו בעזבו לאחרים חילו אל שתעלה ארוכה למכתו ויתהלך בחוץ על משענתו וימות ברעב מחוסר כל זה איננו ממה שישוער ולזה בכותב כל נכסיו מתנה לאחד מבניו שהוא הענין אשר אנחנו בו בשאלתינו אין מן הראוי גם כן שנחשוב על האיש הלזה מחשבה רעה כזאת אשר לא תשירנה עין השכל ולא תשערנה אהבת האב על בנים אל שיעזוב חילו לאחד מהם בלבד והאחרים יספחו לו לאגורת כסף וככר לחם כיון שלא נתברר לנו בירור שלם מה היה דעתו בזה ועבור זה אמרנו שלא עשהו כי אם אפוטרופוס אמנם אם שייר דבר מה הן מקרקעות הן ממטלטלין אזי גלה דעתו במה שאין ספק בו לתת לזה הבן במחנה גמורה כל ממונו זולת השיור לבדו שעזב לשאר בניו ואף שהוא אפשר שאין להם בזה השיור ההסתפקות וההכרחי אל שיכינו טרף לביתם להחיות את נפשם אין אנו אחראים לזה כי אין בידינו להשתרר על האיש הזה ולהוציא ממונו ממנו לתת לכל אחד די מחסורו אשר יחסר לו כיון ששפתיו ברור מללו שזה היה רצונו וחפצו:
ואולם משפט השיור הוא באחד משני אופנים אם שיכתוב ויאמר כל נכסי לפלוני חוץ מקרקע זה או מטלטלין אלה אם שחלק רוב נכסיו שהיו לו והניח מקצתם הנשאר שלא נתנו ד"מ היו לו עשרים שדות ולא חלק כי אם חמשה עשר או אפילו תשעה עשר ושייר שדה אחד שלא חלק והנה אתה המעיין ראה גם ראה מכל זה כי משפט המשייר הוא שידע אותו הדבר ששייר כדי שנוכל להבין שמה שנתן זולתו הוא מתנה גמורה ובזולת אופן זה לא ישוער טעם השיור הנאמר במשנתינו בעניין שכיב מרע ולא באחד מהדברים הנאמר בהם אשר כבר קדם זכרם ולכן בנושא שלנו אין לגרשון שיאמר שהנכסי' והמעות שנמצאו ביד שמעון השוכן במדינת הים שיקראו שיור שהרי לוי אביו לא ידע מאומה מהנכסים האלה כשעשה צוואתו:
ועוד כיון שבצוואת לוי היה כתוב כל נכסיו לגרשון אין כאן שיור כלל וכל זה תראה מבואר בפרק מי שמת (דף קמ"ח) אמר רב אחא בר מניומי אמר רב נחמן שכיב מרע שכתב כל נכסיו לאחרים ועמד אינו חוזר חיישינן שמא יש לו נכסים במדינה אחרת ואלא מתניתין דקתני לא שייר קרקע כל שהוא אין מתנתו קיימת היכי משכחת לה אמר רב חמא באומר כל נכסי מר רב אשי אמר במוחזק לן דלית ליה ופירש רש"י אמר רב נחמן שכיב מרע שכתב כל נכסיו הידועים ולא נמצא לו שיור ועמד אינו חוזר כו': באומר כל נכסי לא חילק שדותיו וכרמיו לכל אחד בפני עצמו אלא לשון זה כתב כל נכסי אני נותן לפלוניופלוני דכל היכא דאיתנהו נתונים הן במתנה ואין כאן שיור ובפי' ר"ח גרם כל נכסי אלו הן ולא נהירא במוחזק שאנו מוחזקים בו שאין לו עוד נכסים:
והנה תירוצי שני החכמים האלה על מאמר רב נחמן אשר כולם שוים לטובה ואלו ואלו דברי אלקים חיים מקיימים ומחזיקים דברינו אלה שאמרנו כי מאמר רב חמא הוא מבואר בנפשו שלשון כל נכסי סותר השיור ומאמר מר בר רב אשי למדנו משפט המשייר והוא ידיעת הנכסים הנותרים בו כי בזולת זה לא יתכנו דבריו הנעימים והנאמרים בצדק במוחזק לן דלית ליה כי מה תועיל החזקה הזאת מאחר שאם יבואו לו נכסים אחרי כן שלא ידענו בהם לא אנחנו ולא הוא מקדם קדמתה שיהיה להם משפט השיור ואם כן בנושא שלנו שלוי לא ידע מהנכסים שנמצאו ביד שמעון הרי הם כאילו אינם כי לא יוכל לעלות בדעתו שיור דבר מה שהיה נעלם ממנו היותו בעולם:
ודע שגירסת ר"ח אשר דחה רש"י היא גירסת הרי"ף והרמ"בם וזה לשון הרמ"בם בפרק שמיני מהלכות זכייה ומתנה שכיב מרע שנתן הנכסי' שהדבר גלוי שהם כל נכסים שיש לו הרי זה במתנה במקצת ואם קנו מידו ועמד אינו חוזר חוששין אנו שמא נשארו לו נכסים אחרי' במדינת הים עד שיאמר כל נכסי שהם אלו או שהיה מוחזק שאין לו נכסים אלא אלו ואחר כך תהיה המתנה בכל וכתב הרב המגיד לשון הגמרא ... ופירוש שכתב כל נכסיו לא שאמר כל נכסי אלא שנתן כל הנכסים הידועים לו כאן וחיישינן שמא יש לו נכסים במקום אחר והילכך הויא לה מתנה במקצת ואינו חוזר ... עד שיאמר כל נכסי שהן אלו כך גרסת ההלכות ופירש אבן מגש ז"ל דגלי אדעתיה דלית ליה נכסי אחריני כל שכן אם אמר כל נכסי סתם עד כאן אבל הרש"בא ז"ל כתב זה לשונו ולפי גרסא זו אדרבה יש לחוש יותר שיש לו נכסים אחרים במקום אחר דאי לא מאו אלו וגרסת ספרים שלנו באומר כל נכסי סתם וזו נראית עיקר עכ"ל ובאמת שקושית הרש"בא על גרסת הרי"ף והרמ"בם היא נכונה מאד אלא שעל כל פנים גם המה יודו שמאמר כל נכסי סותר השיור ומכ"ש הוא וכמו שכתב הרב אבן מגש אם כן טענת גרשון נגד אחיהם מטעם שיור אין לה קיום והעמדה:
ואולם משפט האפוטרופוס הוא לשים כל מגמתו אל כל אשר תבא ממנו תועלת ליתומים הן במכירת נכסיהם הן בקנייתם הן בכל אשר יעשה למענם ואין לו רשות לעשות דבר מה בעבורם בהשענו על ריוח מה שיוכל לבא ממנו אם הוא באופן שההפסד בו הוא גם כן אפשרי ראה מה שכתב הרמ"בם בפרק אחד עשר מהלכות נחלות מי שהיה בידו שכר של יתומים אם יניחו כאן עד שימכר שמא יחמיץ ואם יוליכו לשוק שמא יארעו אונס בדרך הרי זה עושה בו כדרך שהוא עושה בשלו וכן כל כיוצא בזה וכתב הרב המגיד על זה מי שהיה בידו ... ופי' לא התירו להוליכו במקום שיש ספק שמא יארע לו אונס אלא בדבר שיש לחוש שאם יניח אותו כאן שמא יפסד קודם שימכר אבל בדבר שאין ספק כאן אסור הוא לאפוטרופוס להביאו לבית הספק ואפילו כדי להרויח שהרי לא התירו להוליך מטלטלין של יתומים לשוק אא"כ הוא קרוב למדינה כמו שנתבאר בסמוך וזה מבואר ומכאן שאין שולחין מטלטלין או סחורה של יתומים בדרך ים ולא בדרך שיש בה ספק אונס אלא שכר וכיוצא בו עכ"ל והנה הדברים האלה מורים לנו בבירור שטענת האפוטרופוסות אשר נשען עליה גרשון לעמוד נגד אחיהם היא כמוץ אשר תדפנו רוח בינה והשכל של חכמינו ז"ל וזה שאם במקום שיש ספק ריוח והצלחה ליתומים כיון שההפסד הוא אפשרי אין לאפוטרופוס רשות לעשות אותו דבר מכ"ש בנושא שלנו שסבב גרשון ההפסד בידים בהתפשרותו זאת עם שמעון שהרי מהיום ההוא והלאה שנתפשר עמו אין לו עוד תביעה עליו עם היות שיתבררו הדברים אחרי כן שחייב לזבולון אבי אביו הון רב שלא היה רשות ויכולת בידו להתפשר בפחות הרבה ממה שחייב לו ואין לו התנצלות בשיאמר כי ירא פן ימות שמעון או שינחם על דברו ולא יתן לו מאומה או שירד מנכסיו ולכן עשה מה שעשה עבור תועלת היתומים כי שמעון היה עשיר מאד והיו נכסיו משועבדים לחוב שהיה לו עם זבולון אף שימות הוא או שינחם על דברו אם נקרה יקרה במשך הזמן שימצאו ספרי זקנם ולכן היה ראוי לגרשון שימתין עד שיגדלו הנערים ויבואו לריב עם זבולון והטעם גם כן שאולי ירד מנכסיו איננו נכון כלל כי מלבד שחששה זאת רחוקה היא באדם שיש לו הון רב הוא לא חשש לזה כלל כיון שלא קבל ממנו כי אם חלקו המגיעו והניח בידו חלק אחיו עד שיגדלו והוא ממה שיורה כי לתועלתו עשה מה שעשה:
וגדולה מזו כתב הרמ"בם בפרק אשר קדם זכרו והוא שאין האפוטרופוסים רשאים לדון ולחוב על מנת לזכות ליתומים שמא לא יזכו ונמצא החוב קיים אלא צריך שימתינו עד שיגדלו היתומים והרא"בד בהשגתו עליו הפריז על מדותיו וז"ל לא זו הדרך אלא שהוא דן לזכות ואם זכה זכו בו היתומים ואם חב לא חב ליתומים שאין להם רשות לאפוטרופוסין לחוב ליתומים לא לכתחלה ולא דיעבד עכ"ל ועם היות שלא דברו החכמים האלה כי אם בעניין שיש לאחרים חוב על היתומים ועוררים על נכסיהם ואולם אם הוא בעניין שהיתומים הם התובעים חוב מה שיש להם על אחרים נראה שיש רשות לאפוטרופוס לבא אל השופט לדון משפט היתומים לפי מה שכתב הרב המגיד שם מ"מ נראה במה שאין בו ספק שאין יכולת ביד האפוטרופוס לשים עצמו כשופט ולריב את ריבם במקום שימשך להם מזה הפסד מה ובפרט בנושא שלנו שבאו אנשים ממדינת הים והגידו לגרשון שזקנו זבולון הניח כל כך עושר ביד שמעון היה ראוי שילך בכח הגדה זאת אל שופטי העיר ההוא ושהם יגזרו אומר על זה ויחרצו משפטו לא שיעשה אדון לעצמו ומושל בכל קנייני אחיו ועוד שבהתפשרות הזאת שעשה עם שמעון נמצא שמחל לו הנשאר מהחוב והתביעה שהיה לו עליו ומחילת החוב היא מתנה כמו שכתב הרמ"בם בפרק שלישי מהלכות זכייה ומתנה ודבר ברור הוא שאין האפוטרופוסי' יכולים לתת מתנה וכמו שכתב הרמ"בם בפרק שלשים מהלכות זכייה ומתנה וז"ל האפוטרופוסים בין שמנו אותם ב"ד בן שמנה אותם אבי היתומים מקחם מקח וממכרם ממכר אבל מתנתם איזה כלום שאין אדם נותן דבר שאינו שלו עכ"ל:
והעולה מדברינו אלה שמה שעשה גרשון בכח האפוטרופוסות שיש לו אינו   עשוי ויש לאחיו לריב עם שמעון על נכסי זקנם זבולון בעדות והוכחת ספריו שנמצאו עתה ואולם מה  שטוענים נגד גרשון באמרם אליו שאין לו יכולת  עליהם כי אם בנכסי אביהם ולא בנכסים שלא ידע אביהם בהם מעולם הוא מבואר הבטול ואין צורך להאריך בזה. בסדר ובשנת אלה החקים והמשפטים  אשר תשמרון לעשות לפ"ג:
אלה דברי דוד הרופא בלא"א מוהר"ר יעקב די מיזה מ"כ:
בבית היתומים מהמנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: