שאלה ראובן שהיה נשוי עם בת אחיו שמעון נ"ע ובשעת הנשואין התנו ביניהם שאם ח"ו תמות הכלה בלי זרע של קיימא יירש החתן הכל ואם ח"ו ימות החתן בלי זרע של קיימא תירש הכלה הכל ויהי לתקופת השנה וימת ראובן וחלי"ש ולא נשאר ממנו זרע ביהדות כי אם בן אחד אנוס מאנוסי הזמן בפורטו"גאל מאשתו הראשונה אשר מתה שם קודם ביאת ראובן לעבוד את ה' ית' וכאן נמצאו וכאן היו אחי האם של האנוס בן ראובן הנ"ל העומד היום בפורטו"גאל אשר גם הם באו לבקש את ה' ויהי אחר עבור ג' חדשים למיתת ראובן נתרבתה אלמנתו לינשא ואחי אם הבן האנוס הנ"ל באו אצלה ואמרו לה שתגבה כתובתה משלם ואת הנותר תנתן ביד ב"ד עד שיבוא בן ראובן לעבוד את ה' כי לו נאה משפט הירושה והיא תשיב אמריה להם כי כל מה שהניח דודה ראובן בעלה נאה לה יען כי בן דודה ראובן בעלה הוא גוי גמור ואינו רוצה לבוא לחסות תחת כנפי השכינה כי כמה פעמים כתב לו דודה שיעשה החיוב המוטל עליו לעבוד את ה' ולא יתעכב שם עובד ע"ז ולא קבל ועדיין עומד במרדו וא"כ אינו ראוי לירש את אביו כי זרע פסול לא אקרי זרע ולדודה ראובן אין לו יורש קרוב ממנה כי בת שמעון אחיו היא ולראובן לא היו לו אחים כי אם שמעון אביה ועוד כי דודה ראובן בעלה עשה אותה יורשת מכל נכסיו בשעת הנשואין כנראה משטר כתובתה היוצאת מתחת ידה והכל שלה יורה המורה למי משפט הירושה כפי תורתנו הקדושה ומהתמ"ש:
תשובה קודם כל דבר ראיתי לחקור ולדרוש על האנוסים העומדים היום בפורטו״גאל אם יש להם דין משומדים או לא ואען ואומר כי הראשונים כפי מה ששמעתי היו מומרים לע"ז כיון שבאותו זמן היו יכולים לברוח משם ולבוא להתגורר בארץ אחרת שם היו יכולים לעבוד את ה' בפרהסיא כאשר עשו הטובים והחסידים שבהם שקבצו מממונם כפי מה שנזדמן להם וברחו מתחת ממשלת מלך רשע עריץ ולא כאלו אשר נשארו שם מחמדת ממון משתחוים לע"ז ומחללים שבתות ה' ואוכלים מאכלות אסורות וכבר האריך לדבר עליהם השר דון יצחק אברבנאל ז"ל וגנם על מעשיהם הרעים אף כי כל מה שעשו לא עשו אלא לענים ונתעכבו שם כדי להציל ממונם ולא רצו לגלות ממקום למקום עניים ומרודים בעירום ובחוסר כל והראיה על זה שאלו נקראים מינים ועובדי ע"ז במזיד מה שכתב הרמ"בם ז"ל בפרק ה' מהלכות יסודי התורה וז"ל כל מי שנאמר בו יעבור ואל יהרג ונהרג ולא עבר הרי וה מתחייב בנפשו וכל מי שנאמר בו יהרג ואל יעבור ונהרג ולא עבר הרי זה קידש את השם ואם היה בעשרה מישראל הרי זה קידש את השם ברבים כדניאל חנניה מישאל ועזריה ורבי עקיבא וחביריו ואלו הן הרוגי מלכות שאין מעלה על מעלתם ועליהן נאמר כי עליך הורגנו כל היום נחשבנו כצאן טבחה ועליהם נאמר אספו לי חסידי כורתי בריתי עלי זבח וכל מי שנאמר בו יהרג ואל יעבור ועבר ולא נהרג הרי זה מחלל את השם ואם היה בעשרה מישראל הרי זה חילל את השם ברבים ובטל מצות עשה שהיא קדוש השם ועבר על מצות לא תעשה שהיא חילול השם ואף על פי כן מפני שעבר באונס אין מלקין אותו ואין צריך לומר שאין ממיתין אותו בית דין אפילו הרג באונס שאין מלקין וממיתין אלא לעובר ברצונו ובעדים והתראה שנאמר בנותן מזרעו למולך ונתתי אני את פני באיש ההוא מפי השמועה למדו ההוא לא אנוס ולא שוגג ולא מוטעה ומה אם עכו"ם שהיא חמורה מן הכל העובד אותה באונס אינו חייב כרת ואין צריך לומר מיתת בית דין קל וחומר לשאר מצות האמורות בתורה ובעריות הוא אומר ולנערה לא תעשה דבר אבל אם יכול למלט נפשו ולברוח מתחת יד המלך הרשע ואינו עושה הנה הוא ככלב שב על קיאו והוא נקרא עובד ע"ז במזיד והוא נטרד מן העול' הבא ויורד למדרגה התחתונה של גהינם עכ"ל אמנם בניהם אשר נולדו שמה דינם בילדותם כדין תנוק שנשבה לבין הנכרים כי אינם יודעים שום דבר מתורת ה' ואבותם מתחבאים מהם כשהם מקיימים קצת מן המצות מיראתם פן יגידו לאחרים מה שראו כפי קוצר שכלם ומעוט שניהם ויביאו לאבותם לידי סכנה ואחר שנתגדלו מודיעים להם כי הם מזרע בית ישראל ומגידים להם קצת מן המצות ואיסור ע"ז ודברים זולתם ומקיימים המצות הידועות להם בסתר באהבה ובסכנה עצומה כי הגוים תמיד אורבים להם אך בגלוי מוכרחים לעשות כשאר גויי הארץ ומשתחוים לע"ז בשברון לבותם וכל זה עושים מיראתם פן ישרפו אותם באש כאשר הם עושים תמיד ה' ינקום נקמתם ואלו ודאי דינם כישראל לכל דבר אף לענין השבת אבדה ושלא לעמוד על דמם ובתנאי שאין להם יכולת לברוח מתחת ידי אונסיהם כי הגוים מעלילים עליהם והרבה מהם אסורים בבית האסורים ומעונים ביסורים קשים אבל כל מי שיכול לברוח ולצאת משם ומחמדת ממון או סיבה אחרת מתעכב שם ואינו הולך למקום אשר בו יוכל לעבוד את ה' הנה הוא מין ועובד ע"ז במזיד מאחר שכבר יודעים איסור ע"ז שכל המודה בה כופר בכל התורה כולה הנם מזידים כאבותם ויש לי להביא ראיה על זה ממה שאמרו בפרק בתולה נשאת (כתובות דף י"א) על גר שנתגיירו בניו עמו אמר רב יוסף הגדילו יכולין למחות (פירש רש"י ז"ל הגדילו קטנים שנתגיירו ואפילו עם אביהם יכולים למחות ולומר אי אפשנו להיות גרים וחוזרין לסורן ואין לעונשן בבית דין ואפילו ודינו תקפה ואם קדש אשה משמיחה אינה צריכה גט להיות כישראל מומר) איתביה אביי וכו' ואסיקו כיון שהגדילו שעה אחת ולא מיחו שוב אינן יכולין למחות ( פירוש והרי הוא כישראל מומר ליענש בכל עונשי בית דין ע"כ). וכן פסק הרמ"בם ז"ל בפרק עשירי מהלכות מלכים וז"ל בן נח שנתגייר ומל וטבל ואחר כך רצה לחזור מאחרי השם ולהיות גר תושב בלבד כשהיה מקודם אין שומעין לו אלא יהיה כישראל לכל דבר או יהרג ואם היה קטן כשהטבילוהו בית דין יכול למחות בשעה שיגדיל ויהיה גר תושב בלבד וכיון שלא מיחה בשעתו שוב אינו מוחה אלא הרי הוא גר צדק: הנה כי הגרים שנתגיירו בקטנותם וידעו החיוב המוטל עליהם כשהגדילו ולא מיחו אינן יכולין למחות אחר כן ונענשים בכל עונשי בית דין ה"ה גם כן לענין האנוסים שאם הגדילו וידעו החיוב המוטל עליהם ובידם לברוח מתחת ממשלת אונסיהם ואינן יוצאין נקראין מזידין וק״ו הוא ומה הגרים הקטנים שנתגיירו עם אביהם שיש להם התנצלות לומר שאביהם הטעם והכריחם בקטנותם בדבר שלא ידעו בו והם רוצים ללכת אחר עקבות אבי אביהם שהיה גוי ומת בגיותו ואפילו הכי אמרו חכמים כיון שלא מיחו בשעתן שוב אינן מוחין כ״ש האנוסים שהם ישראלים גמורים אם הגיעו לכלל ידיעה אחר שהגדילו והם מתעכבים שם להשתחוות להבל וריק ואינן בורחים משם שמזידין הם כיון שיש לאל ידם לצאת מתוך ההפכה ואינן יוצאין והנה כפי דברינו אלה בן ראובן העומד בפורטו״גאל יש לו דין משומד כיון שאביו כתב לו כמה פעמים שיבוא לחסות תחת כנפי השכינה לעבוד את השם ושלא יתעכב שם משתחוה לע"ז והוא עומד במרדו ועדין לא בא:
אמנם אחר העיון אומר אני שאין דברי אשת ראובן ראויין לסמוך עליהם מכמה טעמים מפני שהיא אשה וקרובה ונוגעת בדבר ואע"פי שתביא ראיה לדבריה שבעלה כתב לו הרבה פעמים שיבוא מי יאמת לנו שבאו האגרות לידו ואע"פי שנודע בברור שהגיעו לידו מי יעיד לנו שיש לו יכולת לברוח משם וכ"ש שהאנוסים האלה מאמינים שע"ז האסורה היא הנעבדת ברצון העובד וחושב בלבו שהיא אמת אבל האנוס שאינו עובד ומשתחוה אלא באבריו החיצונים ולבו בל עמו והוא מאמין באל יתברך ושכל זולתו הבל אין בזה עון אשר חטא ויצא להם טעות זה מפני שמצאו במקרא בלשון לאט"ין אחר ספר ירמיהו נבואות מיוחסות לברוך בן נריה ויש שם אגרת שאומרים שכתבה וירמיהו הנביא לגולים לבבל ונמצאו שם דברים מסופקים יסבלו פירושים שונים ואחד מהם הוא שהנביא התיר להם דבר זה כמו שכתב כל זה החכם כמוה״רר עמנואל אבואב זל״הה בספרו הנקרא נומולו״גיאה חלק ב' פרק י"ח אשר שם הראה שקרות הדעת המוטעה הזאת בראיות ברורות ושהמעתיק בלשון לאט"ין זייף ופחת והוסיף כרצונו ממה שכתוב במקרא היונית שהיא הראשונה והקודמת לספרים החיצונים האלה ע"ש בדבריו שהאריך נמצא לפי זה שהם אנוסים בדעתם וסוברים שהמאמין באל יתברך ובתורתו ושכל זולתו הבל וריק שמותר להם כל ימי היותם שם להשתחוות לע"ז באבריהם כיון שלבם לשמים ולפיכך אינן נקראים מינים אבל נדונים כפי דעתי כדין תנוק הנשבה לבין הנכרים:
ובאמת אין אנו צריכין לכל זה כי אף המומר לע"ז לא הפסיד חלק ירושתו והראיה על זה מה שאמרו בפרק האשה נקנית ( קדושין דף י"ח ע"א) רב חייא בר אבין אמר רבי יוחנן גוי יורש את אביו דבר תורה דכתיב כי ירושה לעשו נתתי את הר שעיר והקשו ודילמא ישראל מומר שאני ותירצו אלא מהכא כי לבני לוט נתתי את ער ירושה ע"כ: ומדהקשו בעלי התלמוד ודילמא ישראל מומר שאני כלומר דשאני עשו שירש מאביו מפני שהוא מומר ולא ללמוד מכאן לכל הגוים עד שהוצרכו לבקש פסוק אחר נראה בבאור שפשוט אצלם שישראל מומר יורש את מורישיו וכך פסק הרמ"בם ז"ל סוף פרק ששי מהלכות נחלות וז"ל ישראל שהמיר יורש את קרוביו כשהיה ע"כ וכן כתב הרא"ש ז"ל בפסקיו וכן פסק הטור בח"ה סימן רפ"ג וכן העתיק הרב ב"י בשולחנו הטהור בסימן הנ"ל: והנה לפי זה זכה בן ראובן בכל ממון אביו אף אם נגזור ונאמר שהוא משומד:
ויראה לי שאע״פי שהדין כן אינו מן הראוי שינתן לו ממון אביו בהיותו בפורטו״גאל בין הגוים כדי שלא ליתן יד לפושעים ולהחזיק ידי הרשעים ולהטיב להם בעודם שם אלא ינתן ביד בית דין עד שיצא משם לעבוד את השם כראוי כמו שטוענים אחי אמו וכן מצאתי בדברי הרא"ש ז"ל בפרק קמא דקדושין לאחר שכתב דמומר יורש את אביו דאע"פי שחטא ישראל הוא כתב ומ"מ אם אפשר טוב לתתו ביד בית דין דלא יהבינן ליה דאזיל ואכיל בגיותיה כדאמרינן גבי קנס בכתובות ואם ישוב יתנו לו ירושתו ע"כ:
אכתי פש גבן להשיב על מה מה שטוענת אשת ראובן שבעלה עשה אותה יורשת מכל נכסיו בשעת הנשואין ושהכל שלה לזה אומר שטענה זו חלושה ביותר מפני שאין יכולת ביד האדם להוריש נכסיו לאשתו ואע"פי שהיא בת אחיו במקום שיש לו יורשין הקודמין לה כיון שאמר בלשון ירושה כמו שפסק הרמ"בם ז"ל בתחילת פרק ששי מהלכות נחלות וז"ל אין אדם יכול להוריש למי שאינו ראוי ליורשו ולא לעקור הירושה מן היורש אע"פי שזה ממון הוא לפי שנאמר בפרשת נחלות והיתה לבני ישראל לחוקת משפט לומר שחוקה זו לא נשתנה ואין התנאי מועיל בה בין שצוה והוא בריא בין שהיה שכיב מרע בין על פה בין בכתב אינו מועיל לפיכך האומר איש פלוני בני בכורי לא יטול פי שנים פלוני בני לא ירש עם אחיו לא אמר כלום איש פלוני ירשני במקום שיש לו בת בתי תירשני במקום שיש לו בן לא אמר כלום וכן כל כיוצא בזה עכ"ל: וכתב הרב המגיד ז"ל ג"ז במשנה ומסקנא דגמרא דדברי הכל הוא עכ"ל: וכיון שכן בענין שאנו בו שיש לו לראובן בן והוא הקודם לכל ליורשו התנאי שעשה עם אשתו בטל הוא מפני שהתנה על מה שכתוב בתורה כיון שאמר בלשון ירושה וזה דבר פשוט עד שהאריכות בו אך למותר וכל זה הוא בענין שאשת ראובן הראשונה אשר מתה בפורטו״גאל היתה גם כן מן האנוסים אבל אם היתה מגויי הארץ אין כאן נחלה לבן ההוא ואשתו תירש הכל דתנן בפרק כיצד (יבמות דף כ"ב) מי שיש לו בן מכל מקום פוטר את אשת אביו מן הייבום וחייב על מכתו ועל קללתו ובנו לכל דבר חוץ ממי שיש לו בן מן השפחה ומן הנכרית ע"כ ובגמרא לכל דבר למאי הילכתא ליורשו ולהטמא לו ועל סיפא דמתניתין אמרו בנך מישראלית קרוי בנך ואין בנך מן הנכרית קרוי בנך אלא בנה וכן פסק הרמ"בם ז"ל בפרק ראשון מהלכות נחלות וז"ל כל הקרובין בעבירה יורשין וכו' אבל בנו מן השפחה ומן הנכרית אינו בן לדבר מן הדברים ואינו יורש כלל עכ"ל:
הכלל העולה מכל האמור הוא שבן ראובן העומד בפורטו״גאל הוא היורש את אביו וטענת אשתו אינה טענה כי בלשון ירושה כתב לה בעלה ואינו מועיל כיון שיש שם קודם בנחלה וראוי לבית דין לשמור את הממון הזה תחת ידם או להפקידו ביד נאמן עד שיבוא בן ראובן כי לו משפט הירושה זהו הנראה לע"ד ומהאל יתברך אשאל יצילנו מכל שגיאות וידריכנו לעבודתו וליראתו ויראנו נפלאות מתורתו אכי"ר:
תם ונשלם היום יום ראשון כ"ז לחדש תשרי בשנת ובסדר את האלקים התהלך נח ליצירה:
כ"ד הצעיר משה אלואריש יצ"ו אכי"ר: