שאלה לז ראובן שנשא אשה בערב החג ואחר שקראו הכתובה וברכו הז' ברכות מת פתאום אביו של החתן: ונסתפקו לידע שמאחר שכבר שקראו הכתובה וברכו הז' ברכות קודם פטירת אבי החתן: אם חל י"ט שלו תחלה וינהוג ז' ימי המשתה ואינו נוהג אבלות בערב הרגל ואחר הרגל ינהוג ז' ימי אבלות כדין מי שקובר את מתו בערב הרגל ולא נהג בו אבלות: או כדין מי שקובר את מתו בתוך הרגל שאחר הרגל ינהוג ז' ימי אבלות או דילמא שאע"ג שכבר ברכו הז' ברכות מ"מ כיון שעדין לא עשה מעשה לא חל י"ט שלו וחייב לנהוג תחלה האבלות בערב הרגל והרגל יפסוק האבלות ואח"כ ינהוג ז' ימי המשתה ולהיות שנפשי חשקה לדעת איזה מהם יכשר הזה או זה אמרתי הנה באתי לפני האי ספר' דוקנא בוצינא דנהורא חובר חיבורים מחוכם אשר נודע בשטרי' שמו ה"ה החכם השלם הדיין המצויין הישיש הנכבד כמוהר"ר דוד בכמוהר"ר רפאל מילדולה נר"ו שבמקום שמצינו גדולתו שם נמצא ענוותנותו ולא ישיב פני ריקם ויגלה עפר מעיני בתשובתו השלמה ואני תפלה כי גם עוד זקנה ושיבה אלדים אל יעזבהו ויחייהו וימלא כל משאלות לבו לטובה נס"ו אכי"ר ושכמ"ה:
תשובה מדברי השאלה הנז"ל נראה את הלחץ אשר לחצו לראטבו הנז"ל על המאורע אשר אירע לו בערב החג ביום חתנותו וביום שמחת לבו שאחר שקראו הכתובה וברכוהו בז' ברכות מהחתנות מת לו אביו פתאום והשמחה נהפך לו לתוגה וכיון שעדין לא עשה מעשה נפשו לשא"ול הגיע לידע איך ינהג שמאחר שכבר קראו את הכתובה וברכו הז' ברכות קודם פטירת אביו חל י"ט שלו ולא ינהג אבלות בערב הרגל וכו' כנז' בשאלה וכו' אשר על כן חד מחברייא אשר לע"ע עלה לא' מהמדריגה הראשונה ה"ה אהובי אשר כנפשי החכם הנעלה התורני כהר"ר אליעזר זכות נר"ו אשר מרוב ענוותנותו רצה לעמוד על דעתי הקלושה לדעת איך ינהוג ראובן דנ"ד בנדון הלז והגם שאינו צריך למודעי שכל רז לא אנוס ליה ולא נעלם ממנו מאומה ואין ביכלתי להשיבו כי מחמת חולשת כחי וזקנותי איני יכול להשתשע בדינא כי עיני כלו מראות וידי אסורות מקן קולמוסא ולכתוב מלתא בטעמא. מ"מ לרוב הפצירותו החזקתי את עצמי והתאזרתי בגבורה לגלות דעתי בקיצור נמרץ ממה שיעלה בזכרוני כיד ה' הטובה עלי וזה החילי בס"ד:
עיקרא דהאי מלתא איתא בריש מסכת כתובו' בדף ג' ע"ב וז"ל הרי שהיה פתו אפוי וטבחו טבוח ויינו מזוג ומת אביו של החתן או אמה של הכלה מכניסין את המת לחדר ואת החתן ואת הכלה לחופה ובועל בעילת מצוה ופורש ונוהג ז' ימי המשתה ואח"כ נוהג ז' ימי אבלות וכו' ודוקא אביו של החתן או אמה של הכלה דליכא איניש דטרח להו אבל איפכא לא. ע"כ:
וכל זה הוא מוסכם מכל הפוסקים ז"ל שכן כתבוהו לפסק הלכה הרי"ף ז"ל בהלכותיו והרא"ש ז"ל בפסקיו. וכן הרמב"ם ז"ל  בפ' י"א מהלכות אבלות והטור בי"ד בסי' שמ"ב ושס"ג וכן מרן ז"ל בסי' הנ"ל ע"ש כל א' במקומו:
והנה הגם שדברי השאלה הם סתומים שלא פירש בה אם חתן זה כבר הכין כל צרכי חופתו כגון שאפה פתו וכו' כמו שמפורש בברייתא הנז' שזה הוא הסיבה וגרמא כולה לומר שמכניסין את המת לחדר ואת החתן ואת הכלה לחופה וכו'. משום הפסד ממונו שלא יפסיד כל מה שהכין לצרכי חופתו. מ"מ נראה שסתמו כפירושו וכן הוא הדבר שהחתן הכין כל צרכי חופתו ובפרט שהוא בערב הרגל וקראו הכתובה וברכו הז' ברכות:
אמנם נראה שיש לדקדק מדברי הברייתא ומדברי רש"י ז"ל שעיקר הדבר תלוי בבעילת מצוה שהרי קתני ומכניסין את המת בחדר ואת החתן ואת הכלה לחופה ובועל בעילת מצוה ופורש ונוהג ז' ימי המשת' ואח"כ ינהג ז' ימי אבלות ופירש"י ז"ל וז"ל מכניסין את המת לחדר ולא וקברוהו דא"כ חל האבלות על האבל בסתימת הגולל כדלקמן ושוב לא יוכל לכנוס עד שיעבור האבל. ובועל בעילת מצוה ופורש ויקברו את המת מיד כיון דחלה עליו החתונה הוה ליה כרגל ולא אתיא אבלות וחייל ונוהג ז' ימי המשתה וכו' עכ"ל: וכן פירש הר"ן ז"ל וז"ל והנה עיקר הדבר הוא משום דכיון שבעל בעילת מצוה חלה עליו החתונה דהוה ליה כרגל חילא הא אי לא בטל עדין לא חלה עליו החתונה וכו' עכ"ל:
אם כן נראה שהוא הדין והוא הטעם הכא בנ"ד שלא בעל עדין וקברו את המת. דכיון שקברו את המת קודם שבטל חל עליו האבלו' בסתימת הגולל וכן נראה דעת הפוסקים ז"ל. שכתבו הברייתא הנז"ל כפשוטה וכדכתיבנא:
אמנם לע"ד נראה שיש לחלק מנ"ד לנדון דברייתא: דהרי דברי הברייתא הם אמורים במי שהכין כל צרכי חופתו ועדין לא התחילו הנישואין כגון שעדין לא ברכו הז' ברכות. ולכך מכניסין את המת בחדר ואת החתן ואת הכלה לחופה כדי שיבעול בעילת מצוה וכיון שבעל בעילת מצוה חלה עליו חתונה והוה ליה כרגל ונוהג ימי המשתה תחלה ואח"כ ז' ימי האבלות אבל הכא בנ"ד שכבר ברכו הז' ברכות קודם פטירת המת נמצא שכבר התחילו הנישואין קודם האבלות שודאי שצריך שינהוג תחלת ז' ימי המשתה ואח"כ ז' ימי האבלות אעפ"י שקברו את המת קודם שבעל. ויש לזה ראיה ממה שכתב הרמב"ם ז"ל בפ' י"א מה' אבלות וז"ל ז' ימי חתנות הרי הן כרגל ומי שמת לו מת בתוך ז' ימי המשתה אפילו אביו ואמו משלים ז' ימי המשתה ואח"כ נוהג ז' ימי אבלות עכ"ל:
הרי שכתב סתם ימי החתנות הרי הם כרגל וכו'. ולא חילק בין אם בטל ללא בטל לענין זה. וכתב עוד בפ"י מהלכות אישות וז"ל. כיון שנכנסה הארוסה לחופה. הרי זו מותרת לבא עליה בכל עת שירצה והרי היא אשתו גמורה לכל דבר ומשתכנס לחופה נקראת נשואה אעפ"י שלא נבעלה. והוא שתהיה ראויה לבעילה ע"כ: ואעפ"י שכתב אח"כ בסמוך אבל אם היתה נידה אעפ"י שנכנסה לחופה ונתייחד עמה לא גרמו הנישואין והרי היא כארוסה עדין וכו' ע"כ:
הנה ריב"ה ז"ל באה"ע בסי' ס"א כתב דברי הרמב"ם אלו ואח"כ כתב וא"א הרא"ש ז"ל כתב שנקראת חופה לכל דבר חוץ מזה שאינה גובה תוספת. ושיכולין לברך ברכת חתנים אבל אינה נכנס עמו בסתר אלא הוא ישן בין האנשים והיא ישנה בין הנשים עכ"ל: וכן כתב הרב המגיד שיש חולקין בזה ע"ש:
ולענין מה שהוא נקרא חופה כתב ריב"ה שם בסי' ס"ב וז"ל ונוהגים באשכנז שעושים אפריון למושב החתן והכלה והוא נקרא חופה ושם מברכין עכ"ל:
נמצינו למדין מכל הני מילי מעלייתא דכיון שנכנסה האשה לחופה דהיינו באפריון שעושין לברך שם ז' ברכות נקראת נשואה אעפ"י שלא נבטלה כדכתיבנא:
והנה הכא בנ"ד כיון שברכו הז' ברכות נכנסה לחופה נקראת. זאת ועוד שכבר כתבו וקראו הכתובה קודם כניסה לחופה כמבואר בדברי השאלה דנ"ד. והוא התנאי שכתב הרמב"ם ז"ל בפ' הנז' וז"ל. וצריך לכתוב כתובה קודם כניסה לחופה ואח"כ יהיה מותר באשתו עכ"ל וכן כתב ריב"ה ז"ל בסי' ט"ו ע"ש:
ואחרי כתבו כל זה מסברא דנפשי ראיתי לרבינו ירוחם ז"ל בחלק חוה נתיב כ"ב ס"ב אחר שכתב דין הברייתא כפשוטה כתב וז"ל ואם כנס כבר ולא בעל עדין ומת ר"ל באותו היום אחר הנישואין שברכו כבר מת א' מקרובי החתן לא אביו י"מ שכתבו שנוהג ז' ימי המשתה ואח"כ ז' ימי אבלות כמי שמת לו ברגל. כי מאחר שכבר ברכו ברכת נישואין כבר חלה עליו ימי המשת' ואעפ"י שכשמת אביו אמרינן דבועל בעילת מצוה וכו' דנראה דלא חלם עליו השמחה עד שיבעול שאני התם דחל האבלות קודם הנישואין כגון שהיה הכל מוכן ולא אלימא האי שמחה לחייבו ז' ימי המשתה עד שיבעול ולפיכך בוטל קודם שיחולו עליו ז' ימי המשתה אבל כאן שכבר נשא חלה עליו השמחה בלא בעילה ולפיכך אינו בועל עד שיעברו ז' ימי המשתה וז' ימי אבלות כך כתבו הר"י ן גיאת והר"ד כהן בתשובה אבל הרא"ש כתבו והורה בזה הלכה למעשה שנוהג אבלות תחלה דלא חלה עליו שמחה עד שיבעול מאחר שאינו אביו המת אלא שאר קרובים עכ"ל:
הרי שכתב בשם הר"י ן' גיאת והרד"ך שאעפ"י שהמת לא היה אביו של החתן אלא א' מקרוביו שנוהג ז' ימי המשתה ואח"כ ז' ימי אבלות וכ"ש אם המת היה אבי החתן שנוהג ז' ימי המשתה תחלה ואח"כ ז' ימי אבלות: ואפילו הרא"ש דפליג והורה הלכה למעשה שנהוג אבלות תחלה דלא חלה עליו שמחה עד שיבעול הטעם הוא משום שהמת לא היה אבי החתן והכי דייקי דבריו שכתב מאחר שאינו אביו המת אלא שאר הקרובים מכלל שאם המת הוא אביו של החתן דמודה הרא"ש להר"י ן' גיאן ולהרד"ך שאע"פי שלא בעל עדיין כיון שכבר ברכו הז' ברכות חל עליו שמחת חתונה ונוהג ז' ימי המשת' תחילה ואח"כ ז' ימי אבלות וכל זה מכוון למאי דכתיבנא לעיל ודוק:
ונלע"ד דטעמא דנקט הר"י ן' גיאת והרד"ך דין שכשמת אחד מקרובי החתן ולא אביו משום דדין הברייתא הוא כשמת אביו של חתן  או אמה של כלה דמשום פסידא דממונא נגעו בה אבל אם מת אבי הכלה או אמו של החתן או שאר קרובים לא ולכך כתבו תם ז"ל שאם היה הדבר שכנס ולא בטל עדין ומת א' משאר קרוביו של החתן שנוהג ז' ימי משתה תחלה ואחר כך ז' ימי אבלות ודינו שוה להיכא שמת אבי החתן אחר שהכינו צרכי סעודה עם היות שעדין לא כנס עכ"ז מכניסין את המת לחדר ואת החתן ואת הכלה לחופה וכו' ודינם שוה לענין זה אע"פי שהת' בעל והכא לא בעל מ"מ שניהם שוים שנוהג ז' ימי אבלות אבל הרא"ש לא משמט ליה הכי אלא סובר שינהוג אבלות תחלה ולא חלה עליו שמח' עד שיבעול החתן מאחר שאינו אביו המת אלא שאר קרובי' וטעמו הוא משום דהבו דלא לוסיף טלה והיכא דאתמר אתמר והיכא דלא אתמר לא אתמר וכיון שמצינו שבגמרא אמרו דדוקא אביו של חתן או אמה של כלה אבל איפכא לא א"כ אין לנו לחדש סברא אחרת מחודשת מדעתינו ולומר דאם כנס כבר ומת א' משאר קרובי החתן דאע"פ שלא בעל שינהגו ז' ימי המשת' תחלה ואחר כך ז' ימי אבלות כיון דחזינן דבברייתא קתני שצריך שיבעול תחילה וכיון שבטל חלה עליו חתונה ונוהג ימי המשתה תחילה ואחר כך ז' ימי אבלות וא"כ ה"ה נמי אם מת א' משאר קרובי החתן והוא כנס כבר ולא בעל דלא מהני כניסת הנישואים בלא בעילה לחייבו בז' ימי המשתה תחילה אלא ינהוג אבלות תחילה דלא חלה עליו שמחה עד שיבעול אבל אין הכי נמי אם היה המת אבי החתן והוא כנס כבר דיהיה מודה הרא"ש להר"י ן' גיאת ולהרד"ך ז"ל דאע"פי שלא בעל שינהוג ז' ימי המשתה תחילה ואח"כ ז' ימי אבלות ושדינו שוה לדין השנוי בבריית' במי שהכין צרכי חופתו וכו' דבועל בעילת מצוה ופורש דכניסת הנישואין בכאן הם כמו הבעילה שם וזה נראה פשוט בעיני:
ותמהני על הרב הגדול מרן ז"ל איך לא הביא לשון זה של רבינו ירוחם ז"ל שם בב"י בסי' שמ"ב כמנהגו הטוב להביא דין מחודש של הביאו ריב"ה או בס' כסף משנה ודוק:
ועדין צריכין אנו למודעי דהנה יום מיתה וקבורה מחייב אבלות מדאורייתא דילפינן לה מדכתיב ואחריתה כיום מר וכיון שכן היכי אתייא שמחת ימי המשתה שאינו אלא מדרבנן ודחי אבלות דאורייתא וכחו שהקשה הר"ן ז' בפ"ק דכתובות ותירץ הוא ז"ל דלא קושיא היא. דב"ד מתנין לעקור דבר מן התורה בשב ואל תעשה וכו' יעו"ש:
ברם הנלע"ד הוא דכיון דדבר זה אינו מוסכם רק הוא מחלוקת בין הפוסקים שהרי הרי"ף ז"ל בפ"ב דבכורות כתב כמה סברות בענין זה והוא ז"ל הסכים דדוקא יום מיתה וקבורה הוא דאורייתא אבל שאר ימים דרבנן נינהו. וכן פסק הרמב"ם ז"ל בפ"א מהלכות אבלות. וכן הוא דעת הגאונים והרמב"ן ז"ל. וכמו שכתב ריב"ה ז"ל בטור י"ד סי' שצ"ה יעו"ש:
אמנם ר"ת ורבינו ירוחם והרא"ש סוברים דאין שום אבילות דאורייתא ביום ראשון וכמו שכתב הטור בסי' הנ"ל בשמם כי ביום ראשון אין אלא כי אם שאנינות לחוד הוא דהוי דאורייתא יע"ש: וכן כתב רבינו יונה בפ"ב דבכורו' בשם התוספות יעו"ש:
אמנם רב האיי ושאר הגאונים סוברים דכל  ז' ימי אבלות הם דאורייתא וכמו שכתוב בהלכות הרי"ף ז"ל ובשלטי הגבורים. וסברת האומרים שאין שום אבלות דאורייתא אפי' ביום ראשון דמיתה וקבור' מביאין ראיה מהבריית' דידן. דקתני דנוהג ז' ימי המשתה ואח"כ נוהג ז' ימי אבלות שאם איתא שהאבלות דיום ראשון הוא  מן התורה היאך תידחה מצוה מן התורה מלפני ז' ימי המשתה דלכל הפחות הוה לן למימר שנוהג אבילות יום א' תחילה אלא ודאי משום דלא הוי אלא דרבנן לא חששו: וכמו שכתבו רבינו ירוחם והרא"ש ז"ל בסוף פרק היה קורא וכו' וכיוצא בזה כתב הרשב"א ז"ל בתשובה סי' קע"ב יעו"ש:
וממוצא דבר אנו למדין דדבר זה דהיינו אם יום ראשון דמיתה וקבורה אם הוא דאורייתא או דרבנן שהוא מחלוקת וכיון שכן הקלו בדבר ואמרו שתדחה האבלות וינהוג ז' ימי המשתה תחל' ואח"כ ז' ימי אבלו' וכו' ובר מן דין יש בזה דט' אחר בדבר דהנה רבינו ירוחם שם בחלק חוה נתיב כ"ב ח"ב ושלטי הגבורים בריש כתובות כתבו בשם הרמ"ה ז"ל דשמחת חתן יום ראשון הוא מן התורה דכתיב ביום חתונתו וביום שמחת לבו ולפי דברי הרמ"ה ז"ל דשמחת חתן יום ראשון הוא מן התורה א"כ ראוי הוא שידחה שמחת החתן שהוא ודאי מן התורה לאבלות שהוא ספק אם הוא מן התורה או מדרבנן וכיון שהתחיל לדחו' ביום ראשון שהוא מן סחורה ראוי הוא שישלים כל ז' ימי המשתה ואח"כ ינהוג ז' ימי אבלות וכדכתיבנא:
איברא שאם במקום שאירע המעשה כנ"ל הכין כבר החתן כל צרכי החופה מצוי למכור כל מה שהכין וליכא להם שום פסידא כלל דאז אפילו מת אביו של החתן או אמה של הכלה שאז צריך לנהוג האבלות תחילה ובזה שוו כל הפוסקים קמאי ובתראי.
אמנם בנ"ד נראה ודאי דאיכא לחתן פסידא בדבר ואינו יכול למכור כל מה שהכין לצרכי החופה הגם שלא נזכר זה בשאלה כי באו הדברים סתומי' שאם לא היה להם פסידא לא היה שותק השואל לפרש זה בדברי השאלה וכדכתיבנא:
אמנם נלע"ד כי אף שבענין זה דנ"ד לא היה פסידא בדבר ושהיה יכול למכור כל מה שהכין לצרכי החופה שמ"מ ינהוג ז' ימי המשתה תחילה בהיות שמ"מ חלו הנישואין תחילה דהרי בשלמא בדברי הברייתא דאיירי שעדין לא כנס לא שהכין צרכי החופה לבד יש חילוק בין מקום שמצוי למכור למקום שאין מצוי למכור דמשום פסיד' נגעו בדב' אבל כאן בנ"ד שכנס תחיל' וקראו הכתובה וברכו הז' ברכות ואח"כ מת אבי החתן פתאום נמצא שחלו הנישואין קודם המיתה וכיון שכן אפילו הוא במקום שמצוי למכור כל מה שהכינו לצרכי החופה אין מצריכין אותו שימכור צרכי חופה כיון שכבר חלו עליו הנישואין תחילה קודם המיתה. וכל זה נלע"ד שהוא פשוט וכדכתיבנא:
כלל העולה לענין נ"ד שבהא סלקינא ובהא נחתינא דכיון שכבר חל על החתן הנישואין בערב הרגל קודם מיתת אביו שלא ינהוג  בו אבלות כלל ואחר שינהוג ז' ימי המשתה בז' ימי הרגל ינהוג ז' ימי אבלות: ולענין בטילה מאחר שלא בעל בעילת מצוה קודם שנקבר המת לא יוכל לבעול עוד עד אחר ז' ימי אבלות: ולענין שלשים אינו מונה אלא לאחר עבור ז' ימי הרגל. והארכתי בראיות בכל מאי דכתיבנא לאהבת החכ' השואל נר"ו וגיליתי לו את דעתי כאן מה נלע"ד להפיק רצונו ומ"מ יקריב אותו לפני הכהן הגדול כדי שיעלהו על משב"תו לרצון טוב ותו לא מידי:
וכדי לסיים בכי טוב ראיתי חובה לעצמי להודיע לרבים איך שבח לאל ית' עלתה בידי לבא לידי גמר טוב הדפסת חיבורי דרכי דוד מסוף ס' בראשית עם התוספת שהוספתי בס' הנ"ל בקונטריס המחובר לו ומשם ואילך  כל שאר חלקיו עם תוספותיו עד גומרה של תורה ע"י בני ידידי הספרא דוקנא סופר הקישר יר"ה כהר"ר אברהם נר"ו אשר העיר ה' את רוחו לעשות לי זה הנחת רוח כבן את אב ירצה להדפיסו כולו על הוצאותיו בראותו כחה נכסוף נכספתי לבא לידי גמר דבר בהיותו החיבור הנז' זה כמה שנים מוטל בקרן זוית וכאשר הודעתי בסוף פסק דיני הנדפס בח"ה מס' פרי עץ חיים בסי' נ"ה בדף קע"ב ע"ב ובהקדמתי בקונטריס הנז' ושבח לאל שאחר הדפסתו שנראה בעליל קפצו עליו הרבה קונים ונתקבל לרצון טוב ושבחוהו רבנן: וברוך אברהם לאל עליון אשר מלבד הוצאותיו שהוציא על הדפסת החיבור הנז' כמה טירחות טרח וכמה יגיעות יגע הן בהעתקתו והן בהגהותיו וכו' ועל מה שהוסיף מדיליה בהקדמותיו ופתיחותיו על כל חלק וחלק אשר בם הראנו חכמתו חריפותו ובקיאותו הן בחכמות וספרים תורניות והן בחיצוניות שזכה וזיכה את הרבים אשר על כן שמח לבי ויגל כבודי כי בן חכם ישמח אב ואפריין נמטיי לו על מחשבתו הטובה שמבטיח להוציא לאורה ג"כ שאר כתיבותי וחיבורי הנזכרים בהקדמת חיבורי דברי דוד אלא שלע"ע ההוצאות הדפוס הם מרובים עד הכנסו בהוצאותיו במכירת הנשארי' לו מספרי דרכי דוד הנ"ל להוציא מחשבתו הנ"ל לפועל אשר על כן כל אוהבי התורה ולומדיה שרוצים ליהנות מכמה חידושים ועניינים כללים  והערות ופירושים חדשים אשר לא נראו עד הנה  ובדברים מתוקים יאיצו וילכו אצל אברהם לקנות ממנו מהנשארים הנז' כי דברי תורה מעות קונות  כי ע"י זה יוציא מחשבתו הטובה הנ"ל לפועל ויזכו להגדיל תורה ולהאדירה ועץ חיים היא למחזיקים  בה ויזכו לראות בנועם ה' ולבקר בהיכלו בביאת משיחנו שיהיה במהרה בימנו נס"ו אכי"ר:
כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באוהל של  תורה ועל מדי"ן פה בק"ק ת"ת ה"י אשר בעיר המהוללה אמשטרדם יע"א:
הכותב וחותם היום ביום ז"ך לחדש שבט בהאי שתא במספר שנים וכו'. תקנ"ה מאת עמיתך לפ"ק:
דוד בלא"א מ"ור כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל
בדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתם ברחוב שטרויא מאריק עש זבנטי הויז פון דיא נייאי גאס