שאלה סד ראובן שפירש מכאן ללכת לנמל שקורין טיסיל מקום שהספינות נכנסות משם לים ונכנס באחת מהספינות שהיו יהודים אחרים בתוכה לילך עמהם לאיי הים לעשות סחורתו שם ובתוך ג' ימים באה שמועה רעה שבצאת הספינה לים באה רוח סערה גדולה ונשברה והוטבעו כלם ולא נשאר מהם איש. אחר עבור זמן מה בא גוי אחד הדר בנמל ההוא ופגע בו שמעון מכירו ושאל לו בפני יהודים אחרים שהיו עמו על עניין זאת הספינה ואיך אירע המעשה והשיב הגוי שמכח חוזק הסערה הוכתה הספינה בסלע א' בים ונשברה ומתו כלם אבל באו לשפת הנמל הפגרים מתים ובתוכם ראובן חבירך שהייתי מכיר אותו בטוב ונקברו כלם שם ושמעון עם חביריו באים ומעידים כל זה בפני ב"ד השתא מבעיא לן אם אשת ראובן מותרת לינשא כיון שהגוי מעיד עליו שנקבר ושהיה מכירו ומסיח לפי חומו קרינן ביה או דילמא כיון ששמעון התחיל לשאול על הספינה ועל המעשה שאירע לאו מסיח לפי תומו מקרי ולכן המורה יורה לצדקה לידע אם יש תרופה להוציא האשה הזאת מכבלי העיגון ולהתירה לינשא או לא. על הכל יבוא דברו הטוב ומהת"מש:
תשובה עיקרא דהאי מילתא איתא במסכת יבמות פרק האשה בתרא (דף קכ"א ע"ב) תנן אפילו שמע מן הנשים אומרות מת איש פלוני דיו רבי יהודה אומר אפילו שמע מן התינוקות הרי אנו הולכים לספוד ולקבור איש פלוני בין שהוא מתכוון ובין שאינו מתכוין רבי יהודה בן בבא אומר בישראל אע"פ שהוא מתכוין ובנכרי אם היה מתכוין אין עדותו עדות ובגמרא אמר  רב יהודה אמר שמואל לא שנו אלא שנתכוון להתיר אבל נתכוון להעיד עדותו עדות היכי ידעינן אמר  רב יוסף בא לבית דין ואמר איש פלוני מת השיאו את אשתו זהו נתכוון להתיר מת סתם זהו נתכוון לעדות איתמר נמי אמר ריש לקיש לא שנו אלא שנתכוון להתיר אבל נתכוון להעיד עדותו עדות אמר ליה רבי יוחנן לא כך הים מעשה באושעיא ברבי שהתירם עם שמונים וחמשה זקנים אמר להם לא שנו אלא שנתכוון להתיר אבל נתכוון להעיד עדותו עדות ולא הודו לו חכמים אלא מתניתין דקתני ובנכרי אם היה מתכוון אין עדותו עדות היכי משכחת לה במסיח לפי תומו כי ההוא דהוה קאמר ואזיל מאן איכא בי חיואי מאן איכא בי חיואי שכיב חיואי ואנסבא רב יוסף לדביתהו ההוא דהוה קאמר ואזיל ווי ליה לפרשה זריזא דהוה בפומבדיתא דשכיב ואנסבה רב יוסף ואיתימא רבא לדיבתהו ההוא דהוה קאמר ואזיל מאן איכא בי חסא טבע חסא אמר רב נחמן האלהים אכלו כוורי לחסא מדיבוריה דרב נחמן אזלא דביתהו דחסא ואינסבא ולא אמרו לה ולא מידי אמר רב אשי שמע מינה הא דאמור רבנן מים שאין להם סוף אשתו אסורה הני מילי לכתחלה אבל אי נסיב לא מפקינן לה מיניה איכא דאמרי אנסבא רב נחמן לדביתהו אמר חסא גברא רבה איתיה אם איתא דסליק קלא אית ליה למילתא ולא היא לא שנא גברה רבה לא שנא לאו גברא רבה דאיעבד אין לכתחילה לא: עוד שם אבא יודן איש ציידן אמר מעשה בישראל ונכרי שהלכו בדרך ובא נכרי ואמר חבל על יהודי שהיה עמי בדרך שמת בדרך וקברתיו והשיאו אשתו ושוב מעשה בקולר של בני אדם שהיו מהלכין לאנטוכיא ובא נכרי אחד ואמר חבל על קולר של בני אדם שמתו וקברתים והשיאו את נשותיהם ושוב מעשה בששים בני אדם שהיו מהלכין לכרכום ביתר ובא נכרי ואמר חבל על ששים בני אדם שהיו מהלכין בדרך ביתר שמתו וקברתים והשיאו את נשותיהם:
ופירש רש"י ז"ל אפילו שמע מן הנשים שלא היו מתכוונות להעיד ומשיחות לפי תומן דיו: ויכול לילך ולהעיד ולהשיא את אשתו בין שהוא מתכוין לעדות: אבל נתכוון להעיד. ולא להתיר את אשתו: עדותו עדות ותנשא אשתו: היכי משכחת לה דלא נתכוון להעיד ולא להתיר מאן איכא בי חיואי מי מאנשי ביתו של בית חיואי שישמע דברי דשכיב חיואי: לפרשא זריזא גבור חיל וישראל היה: מדבוריה דרב נחמן דאמר אכלוה כיורי ולא אמר מי יתן שיעלה וינצל אזלא דביתהו ואנסבא: קולר חבורה: לכרכום ביתר כשבאה ביתר במצור:
כתבנו כל הני עובדי כי משם תצא תורה להורות לנו את הדרך אשר נלך בה בעניין שאלתנו ונאמר שכפי פשט דברים אלו נראה שהגוי צריך שיגיד הדברים מעצמו מבלתי שתקדם שם שום שאלה שהרי בכל המעשים שהבאנו בא גוי מעצמו ושפר המאורע אמנם אם הישראל שואל את פיו באיזה דבר כדי שמתוך כן יתעורר הגוי לספר המעשה נראה שאינו נקרא מסיח כפי תומו כיון שהישראל הוא היה הגורם שיגיד וכן נראה מדברי הרמב"ם ז"ל בפרק שלשה עשר מהלכות גירושין הלכה י"א וז"ל כבר אמרנו שהגוי שהסיח לפי תומו משיאין על פיו כיצד היה גוי מסיח ואמר אוי לפלוני שמת כמה היה נאה וכמה טובה עשה עמי או שהיה מסיח ואומר כשהייתי בא בדרך נפל פלוני שהיה מהלך עמנו ומת ותמהנו לדבר זה כיצד מת פתאום וכיוצא בדברים האלו שהן מראין שאין כונתו להעיד הרי זה נאמן עכ"ל הסתכל שבשנים המשלים שהביא התחיל הגוי לדבר מעצמו מבלי שיעוררוהו לספר וכן מצאנו בביאור בשם הרד"בז ז"ל שנשאל על דבר ג' יהודים שנהרגו בין בילוגראדו ובין בודין וכו' ושאל כ"ר חיים לרגליים הבאים מבודין אם אמת מה ששמעתי אומרים שבאו לסטים על ג' ספינות ותפשום והרגום ולא שאל להם יותר מזה והשיבוהו אמת שבאו לסטים על ספינה אחת מהרגליים והיו עמהם ג' יהודים שיצאו מפה בילוגראדו תוך ספינתם והג' יהודים נהרגו אמת אמת ולזה אין ספק כי ירדו מהספינה ללקט ענבים וכו' והשיב הרב ז"ל דעדות זה אין בו ממש דדוקא היכא שהגוי מתחיל מסיח לפי תומו אע"ג דאנן מגלינן מיניה מילתא שפיר דמי אבל בעדות זה הדבר נראה שלא העידו אלא על פי השאלה כי היה הדבר מפורסם מאוד שהיו יהודים בתוך הספינה והגוי מבין שישראל השואל על הספינה לא על הרגליים הוא שואל אלא על היהודים והוי כאלו שואלו מה נעשה מן היהודים שהיו הולכים בספינות ועוד האריך וסיים באמרו הילכך איני רואה ממשות בעדות זה ע"כ ולפי זה נראה בבירור שאשת ראובן דכ"ד אסור' לינשא דכיון ששמעון התחיל לשאול מן הגוי על עניין הספינה ואיך היה המעשה הרי הוא השואל על היהודים ואונו נקרא מסיח לפי תומו: זהו נראה לכאורה:
אמנם אחר העיון וההשקפה הראוה נראה שבנ"ד יקרא מסיח לפי תומו וזה לפי ששמעון לא שאל בפרטות על ראובן וגם לא שאל על איש מאנשי הספינה כדי שנאמר שהוא היה המעורר דוד דבריו הבין שסוף כוונתו היתה על ראובן ושרוצים לסמוך על עדותו אלא שאלתו היתה על עניין הספינה בלבד ומתוך כך התחיל לספר המעש' עד שבסוף נתגלגלו הדברי והגיד לו שנמצאו בשפת הנמל פגרים מתים ובתוכם ראובן חבירו. וכן למדנו מדברי הרשב"א ז"ל בחדושיו פרק האשה בתרא וכתבם הרב המגיד ז"ל בפרק י"ג מהלכות גירושין ז"ל וכתב הרשב"א ז"ל מי מקני והא איה חבירנו שמעינן דכל שאומרים לו איה פלוני שהלך עמך אין זה מסיח לפי תומו ע"כ. ונראה שבא ללמדנו שכל ששואלים לגוי בפרטות על פלוני שהלך עמו אע"ג דאין שואלים לו מה נעשה מפלוני אם מת אם לאו דיש לומר שאינם שואלים לו אלא לפי שהלך עמו ומיתתו אינו מעלה ומוריד להם ולא איכפת להו מזה כלום אפילו הכי לא מקרי מסיח לפי תומו כיון ששאלו על האיש בפרטות ומינה שאם אינן שואלין על האיש ואין מזכירין שמו דנקרא מסיח לפי תומו דאם לא כן עדיפא ממה הוה ליה להרשב"א ז"ל ללמדנו שכל שדבר עמו הישראל תחילה ומתוך כך נתגלגלו הדברים עד שהודיע לו מיתת היהודי דאין זה מסיח לפי תומו וכל שכן היכא ששאל עליו בפרטו' אלא ודאי שדעתו ז"ל כמו שכתבנו דכל שלא שאלו על האיש מיקרי מסיח לפי תומו וכן נראה גם כן מדברי מוה"רי קולון ז"ל בסי' קכ"א שכתב ז"ל ואשר גמגמת שלא להחשיב הגוים הרודפים מסיחין לפי תומן מחני שכבר הגיד השופט אל הרודפים כל העניין לענ"דנ שהדעת מכרעת שלא לחלק בכך דהתם נמי בהא שכתב מהר"ם דחשיב מסיח לפי תומו ולא דמי לאיה חבירנו דהתם היו יודעים שהיו מחפשין אותו הקרובים ואפילו הכי חשיב מסיח לפי תומו כיון דלא שיילי להאי גוי גופיה ואע"ג דהגידו שאר הגוים שהיו מחפשין אותו עכ"ל לענייננו. ונראה דק"ו הוא ומה התם שהיו הגוים יודעים שהיו הקרובים מחפשין אחריו וחשיב ליה מסיח לפי תומו כיון שלא שאלו לאותו גוי בעצמו אע"פ שהגידו לו גוים אחרים שקרוביו מבקשין אותו כ"ש בנ"ד שלא היו מחפשין אחריו דחשיב מסיח לפי תומו ואע"פי ששאלו על הספינה לא שאלו על ראובן:
עוד יש להביא ראיה ממה שאמרו בפרק המביא חציין (גיטין דף י"ט ע"ב) רב פפא כי הוה אתי לקמיה שטרא פרסאה דעביד בערכאות של גוים מקרי להו לשני גוים זה שלא בפני זה במסיח לפי תומו ומגביה ביה ממשעבדי ע"כ. ופסק כן הרמב"ם ז"ל בפרק כ"ז מהלכות מלוה ולוה הנה  כי רב פפא היה קורא לשני גוים כרי שיקראו השטר ובודאי שלא היו באים מעצמן לקרותו אלא שנקראו לכך ולפיכך היה מקרא אותן זה שלא בפני זה כדי שלא יבינו שיסמכו עליהם ומפני שמעלימים מהם שדנים על פיהם קרי להו מסיחים ל"ת. ה"ה בנדון דידן כיון שלא נשאל הגוי אלא על הספינה לבדה והוא לא ידע שיסמכו עליו בעדות זו נקרא מסיח ל"ת ומכל שכן שמדברי השאלה לא משמע שדית שמעון היתה לחקור על ראובן ראובן אלא שפגע באותו גוי מכירו ושאל ממנו איך היה המעשה כדי לספר חידושין כמו שהוא רגילות אצל קצת אנשים אשר מכל זה נראה שבנ"ד נקרא הגוי מסיח לפי תומו כיון שנשאל על הספינה ולא על אנשיה:
ואם יקשו עלינו מהמעשים שכתבנו בתחילת דבורינו שבכולם התחיל הגוי לדבר מבלי שקדמה שם שאלת שום דבר יש לנו להשיב ולומר שמעשה שהיה כך היה ואין הדבר תלוי כשיתחיל הגוי לדבר אלא עיקר הדבר הוא שלא ישאלו ויאמרו איה פלוני ובנ"ד כיון שלא שאל שמעון בפרטות על אנשי הספינה מקרי מל"ת ומדברי הרמב"ם ז"ל לא קשה ולא מידי כי כבר ידענו שדרכו ז"ל להעתיק דברי הגמרא כמו שהם וכל פירוש שנפרש בדברי הגמרא נפרש בדבריו ז"ל ודברי הרד"בז ז"ל אינן סותרים לדברינו כי יש הפרש והבדל ממה שנשאל הרב ז"ל למה שנשאלנו אנחנו וקרוב הדבר לומר שהרב ז"ל יודה בנדון שלנו וזה כי בנושא הרב ז"ל שאל היהודי אם אמת שבאו לסטים על ג' ספינות ותפשום והרגום הנה כי שאל על אנשי הספינה לדעת אם נתפשו ונהרגו או לא ומיד ידעו הגוים ששאלותו זאת היתה על היהודים כי מה לו עם הגוים אם נהרגו או לא נהרגו ואע"פי שלא שאל בפרטות על היהודים מ"מ בכלל שאלתו הם ולפיכך גזר הרב ז"ל שאין ממש בעדות זו כי הם לא העידו אלא על פי שאלת היהודי אמנם בנ"ד שלא שאל שמעון אלא על הספינה לבדה ולא הזכיר אנשיה כלל בשאלתו זאת מקרי שפיר מל"ת כי אפשר שידמה הגוי שהיה לו לשמעון איזו סחורה בספינה ועל סחורתו הוא שואל לדעת אם נצל איזה דבר או כדי שיעיד לו שנטבעה שיוכל לתבוע ממונו מהמבטיחים ומה שהגיד לו מן היהודי הוי מל"ת גמור ומ"מ מכירים אנו מעוט ערכינו וידענו שאין דעתינו מכרעת בדבר ערוה החמורה שאם אין גוי זה מל"ת אין כאן עדות כלל ומה שכתבנו אינו אלא להלכה אבל למעשה צריכין אנו להסכמת רבותינו וחברינו ואם  לא יסכימו עמנו כל דברינו אלה לא שרירין ולא קיימין והיו כלא היו:
הכלל העולה מדברינו היא שאשת ראובן מותרת לינשא כיון שהגוי הסיח לפי תומו שנשברה הספינה אשר נכנס בה ראובן ואח"כ מצאו מת על שפת הים אע"פי ששמעון הוא אשר התחיל לדבר עם הגוי ושאל על עניין הספינה עם כל זה נקרא מל"ת כיון שלא שאל לו על אנשיה.  הנלע"ד כתבנו להלכה ולא למעשה עד אשר יסכים עמנו מורינו הרב שיחיה. ונשאל מה' יאריך ימים על ממלכתו בחברת נוות ביתו מב"ת ובניו ויזכה לשרת בבית מקדשינו שיבנה במהרה בימינו אכי"ר:
נשלם ונגמר בע"שק ביום שלושים לחדש תשרי שהוא ראש חדש חשון בשנת ובסדר ולא יהיה עוד מבול לשחת הארץ ליצירה
אני הצעיר אברהם בלא"א כמוהר"ר דוד פידאנקי מ"כ
בבית ובדפוס אלמנה עם יתמי המנוח כהר"ר יוסף פרופס כ"ץ ז"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס