שאלה ראובן נזדמן לו מציאה א' והוא שבא גוי ממדינת הים למכור לו נכסים ממין א' שלא ידע ערכה וראובן הכיר המין וגם ידע ערכה אבל אין יד משגת לקנותם מה עשה הלך אבל שמעון אוהבו ושאל לו סך מה בתורת הלואה לקנות הנכסים אשר ביד הגוי ואם לא תרצה להלויני תנם לי להתעסק בהם ואנו אעלה לך במשך שנה שמנה למאה מלבד הקרן אם ימכרו הנכסים הללו והריוח הנשאר יהיה לי לבדי אבל אם ירדו לא אתחייב ליתן לך אלא הקרן בלבד ונתרצה שמעון בדבר כי חפץ להרויח סך כזה במעותיו אבל מסתפק אם יש בו צד איסור רבית מי אמרינן כיון שקצב לשמעון השמנה למאה יהיה אסור ועוד הנכסים מושבחים ועומדים הוי קרוב לשכר ורחוק להפסד או דילמא אפילו הכי יהיה מותר הואיל ואילו באו ספינות טעונות חזה המין וירדו הנכסים מפסיד שמעון השמנה למאה נמצא שלא נתן לו דבר מה בשביל ההלואה והקצבה שקצב לא מעלה ולא מוריד דקי"ל מלוה אדם לחברו מנה על תנאי שיתעסק בהם לריוח המלוה עד שירויחו יותר מההלואה והריוח הנשאר יהיה ללוה וכאן נמי ל"ש כיון שנתן המעות ע"מ שיתעסק בהם עד שיעלו לשמנה למאה והשאר לראובן או דילמא שאני התם דע"כ לא התירו הפוסקים אלא בענין שאחריות המעות על המלוה אבל בענין כזה שאחריות הקרן על הלוה לא על הכל יבוא דברו הטוב ומהת"מש:
אחר ההתנבכלות על אשר אחרתי עד עתה להשיב התשובה כי לא יכולתי באפס פנאי מרוב טרדות הלמוד בישיבת החכמים החבירים והתלמידים יצ"ו ומצורף מקרה הזמן מפני הקרח הנורא ועוד ידו נטויה עם כל זה נתחזקתי בראותי כי לא אוכל להמלט מלעשות חובתי המוטל עלי ולכן אשיב בקצרה ואומר כי מה שנסתפק החכם השואל בהאי ראובן ששאל לשמעון סך מה בתורת הלואה לקנות הנכסים אשר ביד הגוי ושיתנם לו להתעסק בהם ושיעלה לו במשך שנה שמנה למאה מלבד הקרן והריוח הנשאר יהיה לו לבדו אבל אם הוזלו לא נתחייב לשלם אלא הקרן בלבד אם ישבו צד איסור ריבית מי אמרינן כיון שקצב לשמעון ח' למאה יהיה אסור וכ"ו א"ד אפילו הכי יהיה מותר הואיל ואילו באו ספינות טעונות מזה המין וירדו הנכסים מפסיד שמעון הח' למאה נמצא שלא נתן לו דבר מה בשביל ההלואה וכ"ו דלע"ד נ"ל דהאי צד להתר לא יש שום שרש וענף ולא סמך בשום פוסק לא ראשון ולא אחרון ופשוט הוא לי יותר מביעתא בכותחא דנשך ותרבית יתקרא וכנחש ישוך אם לא ריבית קצוצה לפחות ריבית דרבנן קרוב לשל תורה ורחמנא לישזבן ממשא ומתן כזה דחלילה לשום בר ישראל לעשות כדבר הזה כי ידוע ומפורסם לכל שהוא איסור גמור אליבא דכ"ע וכמה וכמה היזהירונו חכמים על ענין הרבית החמור עד שאמרו כל הנושא ונותן בריבית כאילו כפר ביציאת מצרים ובאלהי ישראל ואיתא בפר"א הגדול דמתי יחזקאל שהחיה הקב"ה כולם עמדו על רגליהם חוץ מאיש א' ושאל הנביא להק''בה רבש"ע מה טיבו של זה והשיב נתן כספו בנשך וא"כ מן הראוי שלא לבקש שום צד התר כי הוא דבר הנושך לאדם ואם היום יפתח כחודה של מחט יוסיף מדי יום יום עד שיפתח לו כפתחו של אולם כמ"ש כל זה הטור סי' ק"ס ולכן אמינא ולא מסתפינא דמשא ומתן כזה אליבא דכ"ע דריבית הוי ואסור וזה נלמד מהרבה מקומות הנמצאים בפוסקים דפסקו דאפילו בטסקא דלא שייך ביה אלא ריבית דרבנן שהתירו בנותן עסקא למחצית שכר לא התירו אלא בנדון שהאחריות הקרן אף על הנותן אבל כשהאחריות דווקא על המקבל ודאי אסור וכדמסיק הח"ה בשאלתו דבהאי ודאי צדק בדבריו באומר דע"כ לא התירו הפוסקים אלא בענין שאחריות המעות על המצוה אבל בענין כזה שאחריות הקרן על הלוה לא וא"כ מאחר שכל הפוסקים מגדולם ועד קטנם לא התירו אלא דווקא בענין שאחריות המעות אף על המלוה מי הוא אשר יערב את לבו לבוא נגדם ולהתיר משא ומתן כזה שלא נמצ' שום סמך לא בגמ' ולא בשום פוסק אלא אדרבה בפי אתמר דאסור והילך הפוסקים אשר בפירוש כתבו לאסור אחת לאחת למצוא חשבון:
ראשון שבקדושה הלא הוא הרמב"ם פ"ה מהלכות מלוה ולוה כתב ז"ל אסור לאדם שיתן מעותיו קרוב לשכר ורחוק להפסד שזה אבק רבית והעושה כן נקרא רשע ואם נתן חולקים בשכר ובהפסד כדין העסק ע"כ גם בסוף פ"ד מהילכות מלוה ולוה כתב ז"ל נכסי יתומים מותר ליתן אותם לאדם נאמן שיש לו נכסים טובים קרוב לשכר ורחוק להפסד כיצד אומ' לו תהיה נושא ונותן בהן אם יש שם ריוח תן להם חלקם מן הריוח ואם יש שם הפסד תפסיד אתה לבדך שזה אבק רבית הוא וכל אבק ריבית אינה אסורה אלא מדבריהם ובנכסי יתומים לא גזרו ע"כ ומוצא דינו מהאי דאיתא בפרק איזהו נשך דף ע אמר רבא בר שילא אמר רב חסדא ואמרי לה אמר רבה בר יוסף בר חמא אמר רב ששת מעות של יתומים מותר להלוותם קרוב לשכר ורחוק להפסד ואיתא תו שם ת"ר קרוב לשכר ורחוק להפסד רשע קרוב להפסד ורחוק לשכר חסיד קרוב לזה ולזה רחוק מזה ומזה זו היא מידת כל אדם ע"כ ופי' רש"י קרוב לשכר שהיו יתומים נוטלין חלק בשכר ואין נוטלין חלק בהפסד אבל ריבית ממש לא אלא מה שישתכרו מעותיהם יחלקו ואע"ג דבדיקנני אסור לא ריבית ממש הוא אלא אבק מדרבנן וביתמי לא גזור שלא יכלו מעותיהם להאכילם פרוטה אחר פרוטה ע"כ וכן כתבו כל הפוסקים הרי לך בהדיא דכל דבר כי האי שהוא קרוב לשכר ורחוק להפסד אסור משום אבק ריבית דעד כאן לא התירו אלא ביתומים קטנים מהטעם הנ"ל אבל לכ"ע אסירי וא"כ אם בדבר שהוא קרוב לשכר דהיינו אם ירויחו שיחלקו מעותיהם כדתקנת חכמים כל שלא קבל אחריות בהפסד לא הותר כ"ש וק"ו בנ"ד שרוצה ליתן הנותן בתורת הלואה ובדבר קצוב שיעור כ"כ גדול יותר מן הנהוג ומן הראוי שניכר לכל שבשביל הלואת המעות לוקח כן ואם כל זה אינו מקבל אחריות בהפסד דבודאי אין ספק שהדבר ברור כשמש שאם אינה רבית קצוצה להוציאה בדיינים כדיניה מ"מ אליבא דכ"ע לפחות יהיה אבק ריבית גמור קרוב לשל תורה (וכדאוכיח לקמן) שאפילו שיש כמה חילוקים באבק ריבית כמו הערמת ריבית ורבית מוקדמת ורבית מאוחרת וקרוב לשכר וכ"ו ועוד אבק ריבית כמו המעלה בסחורה שאומר אם מעכשיו בכך ואם לאחר זמן בכך שכל אלו מדרגות אבק ריבית וזו חמורה מזו דודאי שנ"ד היא חמורה שבחמורות וק"ל:
גם הרמ"בם פ"ח מהילכות מלוה ולוה כתב ז"ל אין מקבלין צאן ברזל מישראל מפני שהוא אביק רבית וכיצד הן צאן ברזל הרי שהיו לו מאה צאן וקבלם ממנו להטפל בהן ויהיו הגיזות והולדות והחלב לאמצע לשליש או לרביע עד שנה או שנתים כמו שהתנו ביניהם ואם מתו הצאן הרי המקבל משלם דמיהם הרי זה אסור שהרי בעל הצאן קרוב לשכר ורחוק להפסד לפיכך אם קבל בעל הצאן שאם הוקרו או הוזלו או אם נטרפו הרי הם ברשותו הרי זה חותר וכן כל כיוצא בזה וכן פסקו כל הפוסקים:
גם הטור בי"ד סי' ק"ע כתב ז"ל כתב הרי"בן שמותר ליתן עיסקא למחצית שכר ולהתנות שיהא כל אחריות הזול על הנותן ור"י אוסר אם לא שיהא אחריות האונסין גם על הנותן ע"כ וכתב הרב ב"י ז"ל כתב הריב"ן וכ"ו ור"י אוסר וכ"ו כלומר אא"כ אחריות אונסין וזול על שניהם שיהיו שוין בשכר והפסד ולא שיהא הנותן קרוב לשכר ורחוק להפסד כמו לדברי הרי"בן וכ"ו ומדברי הרמב"ם משמע דס"ל כר"י שכתב אין מקבלין צאן ברזל וכו' לפיכך אם קבל עליו בעל הצאן שאם הוקרו או הוזלו או נטרפו וכו' הרי שהצריך שיקבל עליו הנותן ג"כ אחריות דאונסין ולא סגי ליה בקבלת יוקרא וזולא וזה ודאי כשחולקים בענין שאין המקבל נוטל ריוח יותר מהנותן דאילו נוטל ריוח יותר מהנותן או נוטל לו שכרו כפועל בטל פשיטא שאין צריך לקבל עליו הנותן אלא אחריות חצי הצאן וכמו שנתבאר בסמוך וכתב מהר"י קולון בשורש קי"ט דאפילו רי"בן לא שרי אלא בעיסקא דשייך בה יוקרא וזולא וגם הוא עומד בעין בחזקת הבעלים שאין המקבל רשאי להוציאו כדאמרינן בריש המקבל אלא להחליפה בסחורה אחרת אבל הנותן לו מעות אפילו היה למחצית שכר כדין עיסקא כיון דלא שייך בהו קבלת זול וגם כי להוצאה ניתנה מודה הרי"בן דאסור אם לא יקבל עליו המלוה כל אחריות לאונסין לאפוקי ממנהג לומבר"דיאה שנותנין מעות להשתכר והמלוה אינו מקבל אחריות אלא דאש ושבייה בר מינן דווקא דהא פשיטא דאפילו להרי"בן אסור ע"כ:
גם ממקום שהביא הח"ה לצדד וללמד להתר באומרו והקצבה שקצב לא מעלה ולא מוריד דקי"ל מלוה אדם לחברו מנה על תנאי שיתעסק בהם לריוח המלוה עד שירויחו יותר מההלואה והריוח הנשאר יהיה ללוה וכאן נמי לא שנא כיון שנתן מעות ע"מ שיתעסק בהם עד שיעלו לח' למאה והשאר לראובן ע"כ אדרבא ממקום זה נמצא למד דנראה בהדיא דנ"ד אסור משום אבק ריבית שהרי דברים אלו יצאו ממאי דכתב הטור וגם מוה"רי קארו בש"ע שלו סו' קס"ו ז"ל מלוה אדם לחבירו מנה על תנאי שיתעסק בו לריוח המלוה עד שיהא שני מנים ויהיה באחריות המלוה עד אותו זמן ולכשיהיו שני מנים יחזרו שני המנים למלוה ומשם ואילך יהיה כל הריוח ללוה ובלבד שיתן שכר עמלו עד שיהיו שני מנים ואם התנה עמו מתחילה אפילו בכל שהוא שהתנה לתת לו בשכר עמלו סגי הרי לך בהדיא דלא התיר אלא דווקא שיהיה באחריות המלוה ונוסף עוד שגם יתן לו שכר עמלו עד שיהי' שני מנים וכתב בעל ט ז באריכות על זה אשר מתוך דבריו נלמוד דנדון כנ"ד ודאי איסור ריבית הוי ויהיה באחריות המלוה בדרישה כתב ונראה דאם התנה עמו בתחילה ונותן לו שכר מה כדי שיקבל עליו המת עסק באחריות ש"ד דומיא דמתנה עליו בשכר עמלו בדבר מועט ודומה למתנה עם ש"ח להיות כשואל בח"מ סי' רצ"א עכ"ל ותמהתי על דברים אלו אם יצאו מפי הצדיק דהעיקר ההיתר בדין זה הוא מחמת שבשעה שמרויח מנה הוא עדיין פקדון בידו ולא הלואה ואם יקבל עליו האחריות גם בעת ההיא יהיה המעות בהלואה בידו וכמ"ש ב"י בסי' קס"ט בענין אחר וו ל היה אחריות המעות עליו הוה לגמרי כאילו הלוה לישראל מעותיו ע"כ ורבית גמורה יש כאן ומה יועיל מה שניתן מלוה ללוה שכר על שקיבל עליו האחריות ומה שהביא ראיה מש"ח שמתנה להיות כשואל לא קרב זה אל זה דהתם לאו זוזי אוזפי אבל הכא זוזי אוזפי הוי ליה ריבית וכו' וכ"כ הרא"ש בתשובה פ"ח סי' ב' דהמקבל למחצית שכר אסור לקבל עליו כל האחריות ול"ד לש"ח דמתנה להיות כשואל דהתם לעולם שומר הוא ויכול לשעבד עצמו כדין שואל אבל הכא שנושא ונותן בנכסים כיון שקיבל עליו כל האחריות פקע ממנו שם הפקדון ונעשה מלוה עכ"ל והיינו כמו שכתבתי דלעולם צריך שלא יהיה נפקע ממנו שם נפקד ע"כ אין להשגיח בהתר זה שכתב בדרישה וכו וכן נראה לע"ד פשוט וכתב עוד שבעל ת"ה סי' ש"ב כתוב למצוא היתר בנותן מעות לחבירו למחצית שכר ורוצה שיהיה קרן שלו בטוח יכול לומר שהלוה לח יהא נאמן על ההפסד רק עפ"י עדות הרב והש"ץ וכהאי גוונא אנשים יושבי אוהלים בעיר שיש להם ידיעה במשא ומתן ואע"ג דדעת שניהם שלא יהיה כן שיעידו הם ואין מתנין נן אלא שיקח הריבית בהיתר ומביא ראיה לזה עיין שם ומסיק שם דאין היתר זה אלא בנותן בעיסקא שאין שם רבית דאורייתא אפילו בלא שום תנאי כיון דלא קיצץ עמו רק אם יהיה ריוח רק מדרבנן אסור משום קרוב לשכר ורחוק מהפסד דהיינו שיהיה הקרן שלו בטוח עכ"פ ע"כ יש להתיר בזה אבל מי שקבץ עם הלוה שיתן לו סך קצוב ריוח ועושה כן להיות הקרן בטוח אין לסמוך על תנאי זה וליקח הרבית אם לא יעידו אלא שני אנשים ע"כ ובלבוש האריך כאן ומחלק בין הקרן להריוח דעל הקרן יכול להתנות כן שיהיה בטוח שבבירור יש לו בידו הקרן רק שרוצה לפטור עצמו בטענת הפסד על זה יאמר איני מאמינך כי אם ע"פ עדים המיוחדים אבל לא על הריוח דספק מתחילתו אם יהיה שם ריוח כלל וחילוק נכון הוא רק שמשמע מדבריו שעל הקרן מועיל תנאי זה אפי אם הוא קוצץ עמו תחילה כגון ההיא דהכא שמתנה עמו שיהיו באחריות המלוה עד שיהיה ב' מנים דגם בזה מועיל שיצטרך עדי המיוחדים דווקא על הפסד הקרן והוא תמוה שלא ראה סוף דברי ת"ה שזכרנו דדווקא במקום שאין שם קצ צה יש לסמוך על זה ואפילו במקום שאין קציצה אלא נותן למחצית שכר דמותר לעשות כן תנאי זה שלא יהיה נאמן על הפסד הקר רק בעדות הרב והש"ץ יש להם ידיעה קצת בעסק של זה הלוה כמ"ש בהדיא שהם יושבי אוהלים שיש להם ידיעה וכו משא"כ באותן שבוחרים עדים שאינן יודעים מן המשא ומתן כלל ועושין כן כדי שא"א שיוכלו להעיד על ההפסד זה ודאי איסור גמור הוא דהוה קרוב לשכר ורחוק לגמרי מן ההפסד ע"כ הרי לך בהדיא מכל הני דוכתי דהרמ"בם ושאר כל הפוסקים ואפילו לדברי המקילין מ"מ רוצים שיהיה גם הנותן להפסד אפילו במקום שאין קציצה כ"ש בנ"ד שיש קציצה וקרוב לשכר ורחוק להפסד:
גם בעל טז סי' קע"ז סעיף ו' כתב על מ"ש הש"ע נתן מעות לעיסקא למחצית שכר וקצץ בדבר ידוע אפילו אם כל האחריות על הנותן אסור ז"ל וקצץ בדבר ידוע וכו' בטור כ"כ בשם הר' ישעיה ונתן טעם משום דמחזי כמלוה בריבית ואתי לאיחלופי בריבית גמור עכ"ל ויש לתמוה מנ"ל להר' ישעיה לגזור גזרה מדנפשיה מה שלא נמצא בתלמוד ותו והלא הרבה היתירים נמצאים בפוסקים ולא אמרינן בהו אתי למחלף בריבית גמור: ונראה לע"ד פי' דברי הרב ישעיה באופן זה דאסור למקבל העיסקא לו' לנותן לעיסקא למחצית שכר שקונה ממנו חלק בריוח שהוא על ספק עדיין מה יהיה והוא יכנוס עצמו בספק ויתן לו דבר קצוב עבור זה ודבר זה היה ראוי להתיר כאן שאין שום ריבית כאן רק שקונה ממנו דבר שהוא ספק והוא כאיניש דעלמא שקונה דבר כזה ומכ"ש אם מקבל הנותן עליו אחריות דמסתלק שם לוה מן המקבל א"ה אסור דמחזי כריבית וזה למד הר' ישעיה מחכירי נרשאי שהביא הטור והש"ע בסי' קס"ד שאסור למלוה לחזור ולהשכירם בדבר קצוב לשנה והביא ב"י שם דעת רמ"בם ורמב"ן ורשב"א דהוה כמו הערמת ריבית והיינו נמי דכוותיה וא"כ יש לדבר הרי מקור מן התלמוד אבל איפכא שהנותן קונה הספק מן המקבל בדבר קצוב ודאי מותר אבל אם נותן איזה סך בעיסקא לחבירו וירויח ואם ירויח יתן דבר קצוב לנותן ואם לא ירויח לא יתן כלום דהיינו כנ"ד) אין בזה איסור וכן הוא מעשה בכל הקהילות שעושין ממרנות וכותבין עליהם שהוא שטר עיסקא בסך פלוני קרן וריוח על בד היתר סך פלוני ואין פקפוק ונדנוד איסור נשמע על זה רק שאחריות ההפסד בריך שיהיה על שניהם עכ"ל הרי לך בהדיא דאפילו לדברי הרב ט"ז המתיר לא התיר אלא בנדון שהאחריות על שניהם ודווקא בעיסקא שהיא רבית דרבנן אבל בהלואת מעות דשייך ר"ק לא וכמ"ש הרב עצמו שם אחר זה במ"ש בעל ההגה בכל ריבית דרבנן וכו ז"ל בכל רבית דרבנן כגון בעיסקא פי' שכחן לו בעיסקא ומתנה עמו שיתן לו דבר קצוב בין ירויח או לא ירויח ומכניס עצמו בספק שיקח הוא מהן שיהיה ריוח כדלעיל כיון שכל האחריות על הנותן שם אבל בר"ק פירוש שאין שם עיסקא רק הלואה מאה במאתים לא מהני בקבלת האחריות עכ"ל וא"כ נ"ד דכולהו איתנהו ביה שהיא הלואה ודבר קצוב וגם לאיש קבלת אחריות על הנותן בהא ודאי ליכא מאן דפליג דאיסור גדול יש בדבר דרבית גמור הוא:
אכתי פש גבן לידע ולהודיע משא ומתן כזה מאיזה מין ריבית היא אם היא ריבית דרבנן דהיינו אבק ריבית שאינה יוצאה בדיינים או אם הוא ריבית קצוצה להוציאה בדיינים כדינו המוסכם ברוב הפוסקים דמצד א' נראה לי לומר שהוא ריבית דרבנן כיון שאין רבית קצוב משני הצדדין בין ירויח או לא ירויח כדפי' ר"ת הביאו התוספות בפרק הריבית דף ע' בד"ה אין מקבלין צאן ברזל וכו' ל שר"ת מפרש דמתניתין מיירי ברבית דאורייתא שפסק דמים על הצאן וגם פסק דמי השבח דקבל עליו לתת בכל שנה דבר קצוב בין יהיה שם שבח בין לא יהיה כלום והיינו ריבית קצוצה ע"כ וא"כ מאחר דנ"ד הדבר בספק הוא אם ירויח יקח ח' למאה לשנה ואם לא ירויח לא יקח כלום ונמצא שלא נתן לו דבר מה בשביל ההלואה ודאי דמאי טעמא נימא דלא הויא רבית קצוצה: ומצד אחר נראה דהוא ר"ק אי מטעם דסוף סוף קצב דאם ירויח יתן ח' למאה לשנה אי מטעם דבדרך הלואה באים לו להוצאותיו של לוה דבכל הלואה לא שייך אבק ריבית כדכתב רש"י ז"ל בגמרא על ההיא דקאמר בפ' איזהו נשך התם זביניה הכא הלואה פי' רש"י דאין אבק ריבית בדבר הלואה אלא דבר מכר אי מטעם שכל האחריות על הלוה דכל אלו הדברים מוכיחים דבשביל הלואת והמתנת המעות הוא זאת ועוד אחרת שקצב שיעור גדול יותר מן הנהוג ומן הראוי ובענין כזה כתב הטור י"ד סימן קע"ג וז"ל כשם שיש רבית בהלואה כך יש ריבית במכר כיצד מכר דבר שוה עשרה זהובים בי"ב בשביל שממתין לו המעות אסור אפילו אם המוכר עשיר ואינו צריך למעות ולא היתה סחורה נפסדת אצלו בד"א בדבר ששומתו ידוע כמו פילפל או שעוה או כל דבר שיש בו שער ידוע אבל טלית שאין לו שער ידוע ואין שומתו ידוע יכול למוכרה ביוקר בשביל המתנת המעות ובלבד שלא יאמר לו בפי' אם תתן לי המעות מיד הרי הוא לך בעשרה זהובים ואם לאחר זמן בי"ב ונראה דאפילו אינו מפרש בהדיא אין היתר אלא במעלהו מעט אבל אם מעלהו הרבה עד שניכר לכל שבשביל המתנת המעות הוא מעלהו הוה ליה כמפרש וא"כ בנ"ד דכולהו אית ביה שיש שם קציצה והמעות באים בתורת הלואה ושיעור כ"כ גדול יותר מן הנהוג וכל האחריות על המקבל דניכר לכל דבשביל המתנת המעות מתנה כן נראה דמשא ומתן כזה רבית קצוצה יתקרא:
ואל תשיבני ממה שכתבתי למעלה מדברי הרב בט"ז שכתב אם נותן איזה סך בעיסקא לחבירו וירויח ואם ירויח יתן דבר קצוב ואם לא ירויח לא יתן כלום דאין איסור בזה וכו' היינו דווקא בעיסקא ועוד שאחריות ההפסד על שניהם אבל בנ"ד שבאים המעות בתורת הלואה בדבר קצוב ח' למאה לשנה ועוד שכל האחריות ההפסד על המקבל בהא ודאי היה נ"ל דכל אפין שוין לומר דאסור מדאורייתא ור"ק יתקרא אפילו להוציאה בדיינים ומאחר שהדבר שקול ויש פנים לכאן ולכאן ולא ברירה לן אם היא ר"ק או דווקא אבק ריבית כיון שאם לא ירויח לא יקח כלום ולא אתיא לידי רבית כיון דלא פסק בין ירויח בין לא ירויח כדפירש ר"ח וא"כ די לנו לומר שהוא דבר קרוב לשכר ורחוק להפסד דלא הויא אלא אבק ריבית מ"מ בהא יודו כ"ע אפילו למקילין דאיסור זה מן החמורות שבאבק ריבית וקרוב לשל תורה היא דאתי לאיחלופי בר"ק דלא גרע ממ"ש הטור בסי' קע"ז בשם הר"י ישעיה ז"ל כתב הרב ר' ישעיה שלא התירו אלא בעיסקא למחצית שכר בלא קציצה אבל אם קצץ בדבר ידוע אפי' אם כל האחריות על הנותן אסור משום דמחזי כמלוה ברבית ואתי לאיחלופי ברבית גמורה ע"כ וא"כ בנ"ד כ"ש וק"ו דאף אם נודה שאינה רבית קצובה מטעם שאם לא ירויח לא הוי מרבה הונו כיון שבאים המעות בתורת הלואה וגם כל האחריות על הלוה בהא ודאי כולהו יודו קמאי ובתראי דמחזי כמלוה ברבית גמורה ואתי לאיחלופי בריבית קצוצה שהוא מדאורייתא והשתא אם באבק ריבית דרבנן שהוא הנותן מעותי קרוב לשכר ורחוק להפסד נקרא רשע כדאיתא בפרק איזהו נשך מה נקרא לאיש העושה משא ומתן בזה דנ"ד שהיא רבית לפחות קרוב לשל תורה דודאי נקרא אותו רשע ופושע ולא יקום בתחיית המתים כדאיתא פר"א ואל זה רמז הנביא יחזקאל באומרו בנשך נתן ותרבית לקח וחי לא יחיה את כל התועבות האלה עשה מות יומת דמיו בו יהיה אמר כמתמיה היתכן יהיה במציאות מי שיש אתו ממון מעופש שעשאו בנשך ותרבית ועכ"ז יחיה הא ודאי לא אפשר כי לא יחיה כי מות ימות כל עוד שדמיו בו ר"ל כשעדיין הדמים המעופשים האלו הם בו ולא נתרוקן מהם ודברים הקשים האלו היוצאים ממני מעיד אני עלי שמים וארץ שלא להתגדל אני אומרם אלא הם יוצאים מלב ומנפש מקנאת ה' צבאות יען ראיתי בעוונותינו הרבים בזמנינו זה כי מלאה הארץ מציצת דם עניים מוצרכים הבאים להכרח הלואה בכמה מיני רבית קצוצה והורגלה כ"כ עבירה זו עד שדשו בה רבים ולא החשיבוה לכלום אשר היא כ"כ חמור שנכללו בה שש עבירות למלוה כנודע ומהם ללוה לערב ולעדים ולסופר ומהם מהמתכשרים בעיניהם לבלתי נגוע בקצה האיסור הזה אך עושים הערמת רבית ורבית מוקדמת ורבית מאוחרת וקרוב לשכר ורחוק להפסד וכן המעלה בסחורה ואומר אם מעכשיו בכך ואם לאחר זמן בכך שכל אלו אבק ריבית וזו חמורה מזו וכן האי דנ"ד דלדידי היא חמורה שבכולם דקרוב לריבית של תורה ואם חושבים שהוא אסור ועושים עתידים ליתן את הדין ודעו כי מרה תהיה באחרונה כי צרעת זו היא גרמא מאבדת הממון ולכתו לטמיון ואפילו לחושבים היותו מותר לחלוטין ריב לי עמהם מדוע בעינינים כאלו לא ישאלו פי המורים יודיעום דרך זו ילכו לבל יכשלו בה ולחחימת זה יספיק שנאמר מה שאמרו מביאים עדים ולבלר וקולמוס ודיו וכותבין וחותמין פלוני כפר באלהי ישראל רחמנא ליצלן ולישזבן:
העולה מכל מאי דכתיבנא דרחמנא ליצלן ממשא ומתן כנ"ד דודאי איסור גמור הוי דאפי אם היה בתורת עיסקא כיון שאין האחריות בין שניהם הוי ליה קרוב לשכר ורחוק להפסד וריבית דרבנן היא ואסור כ"ש בנ"ד דמעות הן דלהוצאתיו נתנו בתורת הלואה בדבר קצוב ויותר מן הנהוג דהיינו ח' למאה לשנה אם ירויח דניכר לכל דבשביל המתנת המעות מעלהו כל כך וכל האחריות על המקבל אף אם לא נאמר שהיא רבית קצוצה לפחות אליבא דכ"ע נאמר שהיא רבית גמור קרוב לשל תורה זהו מה שנראה לי לאפרושי מאיסורא וצור ישראל יצילנו מכל שגיאה גדולה וקטנה היום יום רביעי לחדש שבט בשנת ובסדר לא תשימו עליו נשך לפ"ק:
משה גומיש די מישקיטה ס"ט: