שאלה ראובן ושמעון היו אחים בני איש אחד ולא אחים במזל כי ראובן היה עשיר ושמעון נהפך עליו הגלגל ולרש אין כל ויהיו לראובן ג' בנים ולשמעון נולדו לו ג' בנות ושם בנותיו רבקה רחל ולאה ויהי היום ויפול ראובן למשכב ונסתכן ויצו על ביתו ועשה צוואתו כדת וכהלכה וא' שמניח כל נכסיו לבניו וצוה ג"כ שיתנו לנישואי בנות אחיו שנים עשר אלף זהובים ושאם לא תנשאנא שיחזרו המעות ליורשיו ויאסוף רגליו אל המטה ויגוע ויאסף אל עמיו וחלי"ש ויודע הדבר שקודם הצוואה נשתדכה רבקה ללוי ואחר איזה זמן ויקר מקרה לא טוב לרחל ותמות מיתה פתאומית ומשונה ב"מ ומעתה נתלהט בתוכם אש המריבות ותבער המחלוקות כי כל אחד לדרכו פנו בטענותיהם לוי רוצה שיתנו לו ששת אלפים לנדונייתו מטעם כיון שראובן עזב יב' אלף לנישואי בנות אחיו ומעתה אינן אלא שתי בנות אשר ע"כ רוצה שיתנו לו חצי העזבון שהוא ששת אלפים ולאה טוענת שלה יהיה כל העזבון יען שדודה עזב המעות לנישואי בנות אחיו וכיון שהיא כבר היתה שדוכה קודם הצוואה לא תקבל פרוטה מזה ובני ראובן טוענים שללאה אנו ארבע' אלפים ולא פרוט' יותר מזה יען גזרו אומר שהאמת כדברי לאה במה שטוענת שרבקה לא תקבל מטעם שנשתדכה קודם הצוואה אך כיון שרחל מתה ולא היתה לאיש שיחזור חלקה ליורשיו כנזכר בצוואת אביהם ולאה חוזרת וטוענת על זה שדעת אביהם לא היתה אלא שאם כולן לא תנשאנה שאז יחזור המעות ליורשיו אמנם בנדון זה כיון שאחת מתה יחלקו העזבון הנשארות ולכן באו אל אחד מבעלי התשובה להודיע דעתו על ענין זה והיה לאור ההולכים בחושך המאיר לארץ בא"רץ חכמתו הלוא הוא המשיב ראשון לציון בשערים המצויינים בהלכה בחכם השלם כה"רר שמואל הקטן נר"ו שישיב בתשובתו הרמה להשקיט המריבות ולכבות המחלוקת ומה' תמ"ש נאם התלמיד הצעיר אשר התורה עליו חביב הוגה בדת אל מתוק לחיכו כשעירים וכרביב עודינו נער ובחייו בחדש האביב אברהם יחזקיה בלא"א כמוה"רר יעקב בשן יצו"א:
תשובה נדרשתי לצאת ידי חובתי מאחד מבני עליה המועטים העומדים על התורה והעבודה בבית מדרשו של שם אחד היה אברהם בר אוריין ובר אבהן דמטמרן ליה גליין אשר על כן מן הראוי להשיב על ספיקותיו אף שאין לי פנאי מטרדות הזמן מכחה הרפתקי דעדו עלי ותחלה אשוב על ראשון ראשון על הארבעה אלפים שהיו מגיעים לרחל מאלו היב' אלפים זהובים שהניח ראובן נ"ע הנז"ל למצוה זו לנישואי בנו אחיו שהיו ג' בעת צוואתו ועכשיו שראו שלא זכתה רחל להנשא נפלה קטטה זו בין יורשיה ובין יורשי המצוה שלוי המשודך לרבקה מלבד שהוא תובע ד' אלפים המגיעים לרבקה משודכתו לנישואיה ג"כ הוא טוען שיתנו לו שני אלפים מן הד' אלפים שהיו מגיעים לחלק רחל שרבקה ולאה אחיותיה ירשו אותה ולאה ג"כ טוענת שלה יהיה כל העזבון שמלבד חלקה וחלק רבקה אחותה ג"כ היא תובעת כל הארבעה אלפים של רחל מכח צוואת דודה וכו' ובני ראובן טוענים על זה כיון שרחל מתה ולא היתה לאיש שיחזור חלקה ליורשיו כנזכר בצוואת אביהם וכו:
נראה לי שהדין בחלק רחל עם היורשים מהא דתנן בפרק אע"פ דף נ"ה נתארמלה או נתגרשה בין מן האירוסין בין תן הנשואין גובה את הכל ר אלעזר בן עזריה אומר מן הנשואין גובה אח הכל חן האירוסין בתולה גובה מאתים ואלמנה מנה שלא כתב לה אלא על מנת לכונסה וכו' ופירש"י ז"ל שלא כתב לה תוספת דמדעתו אלא על מנת לכונסה ופסקו בגמרא הלכה למעשה כר' אלעזר בן עזריה דאזיל בתר אומדנא וכן פסקו הפוסקים ז"ל. הראשון שבקדושה הרמב"ם ז"ל שכתב בפ"י מהלכות אישות ה י"א המארס את האשה וכתב לה כתובה ולא נכנסה לחופה עדיין ארוסה היא ואינה נשואה שאין הכתובה עושה נישואין ואם מת או גרשה גובה עיקר כתובתה מבני חרי ואינה גובה תוספת כלל הואיל ולא כנסה וכו'. וכתב ה"ה על זה המארס את האשה וכו' זה פשוט במשנה בפרק אע"פ שאמרו בתולה גובה מאתים ואלמנה מנה אם רצה להוסיף אפי' מאה מנה יוסיף נתארמל' או נתגרשה בין חן האירוסין ובין מן הנשואין גובה את הכל ר' אלעזר בן עזריא אומר מן הנשואין גובה את הכל מן האירוסין בתולה גובה מאתים ואלמנה מנה שלא כתב לה אלא ע"מ לכונסה ומסקנא בגמרא והלכה למעשה כר' אלעזר בן עזריה וכתב רבינו מבני חרי למעט את המשועבדין וכן כתב רב שרירא גאון ז"ל והם נסמכים בזה על מה שאמרו פ' נערה שנתפתתה מיגבא מאימת גביא וכו' ואסיקו בגמרא דאפי' מנה ומאתים מן הנישואין וכן כתב הרב בעל העיטור ז"ל ויש חולקין בזה ומפרשים האי דפרק נערה דוקא בשכנסה וחזר וכתב לה שמחלה שעבודא מזמן ראשון עד זמן שני ע"כ וכן נמי פסק הרב בשלחנו הטהור א"ה סי' נ"ה סעיף י יע"ש:
הרי לך בהדיא שאף שכתב לה סתם מן האירוסין לא זכתה במתנתו דאמדינן דעתו שלא כתב לה אלא ע"מ לכונסה וכיון שלא נעשת כונתו לא קנתה ולא זכו יורשיה וכ"ש בנדון שלפנינו שפירש דבריו ראובן נ"ע בצוואתו ועשה תנאו כתנאי בני גד ובני ראובן שצוה לבניו שיתנו למצוה זו יב' אלפים זהובים לנישוא' בנות אחיו ד אלפים לכל אחת לנישואי' ושאם לא תנשאנא שיחזרו המעות ליורשיו וכיון שמתה רחל קודם ולא זכתה להנשא זכו יורשיו בחלקה דהיינו ד' אלפים ולא נשאר שום תביעה לרבקה ולאה אחיותיה אלא בח' אלפים הנשארים אבל חלק שהיה מגיע לרחל כבר זכו בו יורשי ראובן לחלקו ביניהם עם שאר עזבון אביהם ובזה הותר הספק הראשון:
וגדולה מזו נשאלה לרב יוסף בן לב שלא היה שם תנאי כפול כנ"ד ועכ"ז פסק שלא זכו יורשיה במתנה זו והביאה בשאלותיו בח' ב' בסי' סז' וז"ל מעשה שהיה מאלמנה שרצתה להנשא והיתה לה בת אחת וקודם הנישואין חסרה קצת מעות ביד שליש לנישואי הבת הנז' וכו' ואחר זמן מתה קודם שנתארסה ובאו יורשיה ושואלים אותו הממון באמרם כי זכתה בהם הבת הנז' והאם טוענת שלא נתנה לה הממון אלא ע"מ שתנשא שכך אמרה לשליש והשליש מודה בכך וג"כ יש עדים שמעידים כדבריה עכ"ל ה' והשיב עיקרא דהאי מילתא איתא בפרק אע"פ מן הסוגיא שקדם לנו זכרה והאריך להביא ראיות ובסוף דבריו כ' ומילתא דפשיטא היא דבנ"ד אמרינן העמד זוזי בחזקת מרייהו קמא ואע"ג שהממון אינו בידה אלא ביד השליש אפ"ה מהניא חזקת מריה קמא ועוד אני אומר שאפי' היה השליש יורש הבת אפ"ה לא הויה מהניא התפיסה וכו' דנראין לי דברי הרב ר' חיים הכהן ומפקינן מיד השליש היורש ותזכה בממון האם שנתנה המתנה ואין ליורשים שום זכות בהם כלל ותו לא מידי נאם הצעיר דוד בן מה"רר יוסף בן לב עכ"ד יע"ש וכ"ש בנ"ד שהיורשים מוחזקים בממון שדין הוא שישאר בידם ודוק:
וג"כ בספר שאלות ותשובות עץ חיים בד' עו' הביא שם אחד מחברי בית מדרשו של שם לעניינו שעל יסוד זה נוסדה דעת רוב האחרונים ז"ל שמי שנתן או התנדב סך מעות להשיא יתומה ומתה טרם נישואיה שנפטר המתנדב מלתת מה שנדב עבור שלא נתקיימה מחשבתו ולא נעשה רצונו מאחר שמתה קודם הנישואין ושזה נראה ג"כ דעת הרא"ש ז"ל בתשובותיו כלל לב' שאלה ו' יע"ש ובסוף דבריו כ' הרי לך בהדיא שאין מקבל מתנה מה יוכל לזכות בה כי אם בהתקיים התנאי אשר בעבורו נתנה הנותן ע"כ יע"ש ג"כ בנ"ד על דעת שתנשא רחל באלו הארבעה אלפים התנדב ראובן וכיון שמתה קוד' לכן לא זכו בהם יורשיה וישארו ביד יורשי ראובן המוחזקים בהם דקי"ל אין מוציאין ממון מן היורשי' אלא בראיה ברורה דבהכי מיירי נדון שאנו בו שהממון עדיין הוא ביד היורשים שלוי טוען שיתנו לו ששת אלפים וכו' ובני ראובן טועני' שללאה יתנו ארבעה אלפים וכו מכלל שהכל מודים שהממון עדיין הוא מוחזק ביד היורשים והמע"לר:
ומעתה נבוא לדבר בתביעת לוי שהוא טוען שרוצה שיתנו לו יורשי ראובן נ"ע ששת אלפים לנדונייתו מטעם שכיון שראובן אביהם עזב יב' אלפים זהובים או לנשואי בנות אחיו שעתה אינן אלא שתי בנות לפי שרחל כבר מתה אשר על כן רוצה הוא שיתנו לו חצי העזבון שהוא ששת אלפים לזה נראה לי ששני אלפים היתרים על חלק שהיה עולה לרבקה המשודכת לו בהם אין לו תביעה מאחר שכבר הוכחנו לעיל שהארבעה אלפים שהיו עולים לחלק רחל כבר זכו בהם היורשים מכח צוואת אביהם מעת מיתת רחל שכך צוה אביה' שאם לא תנשאנא שיחזרו המעות ליורשיו וכל שכן השתא שהם מוחזקים בהם שאין מוציאים אותו מתחת ידם אלא בראיה ברורה דקי"ל המוציא מחבירו עליו להביא הראיה: אבל בהארבעה אפים שעולים לחלק רבקה המשודכ' לו נ"ל שבזה צדק בתביעתו כיון שבלשון הצוואה אינו אלא שמניח סך זה לנישואי בנות אחיו ולא אמר לשידוכין וכיון שלא נשאת רבקה עדיין יש לה תביעה בחלקה שאפשר שאם לא יתנו לה חלקה שיחזור בו לוי ותשאר הגונה וראיה לזה דאי לא איכפת ליה ללוי למה הוא בא לתבוע חלק המגיע לה ואע"פי שעדיין לא נשא' רבקה עם כל זה יש לה תביעה בהם השתא לדעת הרשב"א שכ' בתשובותיו בסי' תתקצ"ג שנשאל על זה הלכה למעשה על ראובן שצוה וא' לתת מנכסיו לרחל בת אחותו חמש מאות דינרין ויהיו לנשואיה שנותנין מיד ואין ממתינין עד זמן הנישואין וכן הדין באומר תנו חמש מאות לנישואיה ולא א' ויהיו והרי זה כאומר תנו מנה לפלוני למזונות שאין אומרים יתנו היורשים בכל יום ויום אלא נותנים מנה למזונות מיד ע"כ ד' יע"ש ומינה לנ"ד שיש לרבקה תביעה אף שעדיין לא נשאת שמה שנשתדכה קודם אינו מזיקה שאין זה סותר דברי המצוה שלא הזכיר בדבריו שידוכין:
וכן נמי היא דעת הריטב"א בחידושיו בפ' ד' דמסכת כתובות ד' לג והביא דבריו הרב בבית יוסף מ ה' פי' רנ"ג בפירושו על מה שכתב הטור ז"ל שכיב מרע שא תנו לבתי ד' מאות זהובים לכתובתה או בכתובתה אם דרך אנשי המקו' לכתוב שוה ק בקק' בשומת הנדוני' אינה נוטלת אלא קק' כיון שהזכיר בכתובתה ר"ל תנו לה שיהא השומא שלה בכתובתה ת' דהיינו קק' שדרך המקו' לשום שוה מאחים בת' ואם א' תנו לבתי לנדוניא כך וכך חפצים במאתים זוז והוקרו או הוזלו הרוח וההפסד ליתומים ע"כ וכ' ע"ז בב"י כ' הריטב"א שמעתי מרבותי שאין להם לתת עד שתנשא ותצטרך לכך ואם חתה בנתים אין ליורשיה כלום אבל האומר תנו קק' זוז לפלונית לנדונייתה חייבים לתת לה מעכשיו ויוקרא וזולא דידה הוי ולא עוד אלא אפילו מתה קודם שתנשא זכו בהם יורשיה דכה"ג לאו קפידא הוי אלא כמראה מקום וכההיא דפרק השוכר בנותן דינר לעני ליקח בו חלוק שרשאי ליקח בו טלת וכן דעת הרשב"א ע"כ וכן העלה על שולחנו בח' ה סי' רנג' סעיף יו' אם אחר קק' זוז לפלונית בנדונייתה שאין להם לתת אלא עד שתנשא ותצטרך לכך ואם מתה בנתים אין ליורשיה כלום אבל האומר תנו מאתים זוז לנדונייתא חייבים לתת לה מעכשיו ויוקרא וזולא דידה הוי ואם מתה קודם שתנשא זכו בהם יורשיה ע"כ רק שהרב בעל המפה כ' על זה שאין זה מוסכם אלא שיש חולקים באלו הדינים וסבירא להו דאם אמר ליתן להשיא ומתה שלא זכו בהם יורשיה ושכן נראה לו עיקר ע"כ ואני אומר שבנ"ד כ"ע יודו שלא יזכו יורשי רחל בחלקה אף שא ראובן בלשון תנו לנישואי וכו דשאני התם דלא הוי אלא כמראה מקום ולא קפיד אבל הכא הא חזינן דקפיד ראובן נ"ע שאמר ושאם לא תנשאנא שיחזרו המעות ליורשיו ומכ"ש השתא שהם מוחזקים בהם שידם על העליונה ואין כח ביד יורשי רחל להוציא ממון שהוא מוחזק ביד היורשים כדאמרן ודוק:
וג"כ מה שחוזרת וטוענת לאה נגד יורשי ראובן נ"ע בחלק רחל שדעת אביהם לא היתה אלא שאם כולן לא תנשאנה אז הוא שיחזור המעו' ליורשיו אמנ' בנדון זה שאחת מתה יחלקו העזבון הנשארות וכו' דברים אלו נראים כדברי חלומות שאין איש יודע מה היה דעתו של אחר אלא הוא ית' שנא' כי אל דעות ה' ואין לדיין לא מה שעניו רואות בלשון הצוואה שלפניו וכשם שאם היו חיות כולן וזוכות להנשא היינו נותנים לכל אחת חלקה כך נאמ' שכל אחת מהם שתמו' יחזרו מעו' חלק' ליורשיו דאל"כ גם היורשי' יוכלו לומר ללאה שלא היתה דעת אביהם לתת היב' אלפים אלו למצוה זו לנשואי בנות אחיו אלא לנישואי כולן אבל השתא שמתה רחל לא יתנו כלום שמכלל לאו אתה שומע הן אלא מדהא ליתא הא נמי ליתא ומשפט לשון צוואת ראובן נ"ע אינו אלא שיתנו בניו ד' אלפים לנישואי כל אחת מבנות אחיו אם תזכה לכך ואם תמות יחזור חלקה ליורשיו וכיון שמתה רחל זכו יורשי ראובן נ"ע בחלקה לחלקו ביניהם כשאר עזבון אביהם ואם תאמר למה לא יתנו ארבעה אלפים אלו לנישואי יתומה אחרת כיון שיצא מפי אביהם שסך זה יהיה למצוה ולמה לא תהיה אמירתו לגבוה כמסירתו להדיוט יש לומר כיון שהתנה בפירוש שאם לא תנשאנה שיחזרו המעו' ליורשיו לא חל שם הקדש על אלו המעות עד שינשאו והרי לך מה שכתב המרדכי ז"ל בפרק אע"פ ד' קלב מצאתי בספר אבי ה בסימן תתצב' מעשה באחד שנדר מעות להשיא יתומה אחת והרויח בהם ונפטרה היתומה ותבעוהו יורשים ופטרו הר' חיים כהן ז"ל והביא ראיה מפרק אע"פ שלא כתב לה התוספת דמדידיה אלא ע"מ לכונסה ומסקינן בגמרא הלכה כר' אלעזר בן עזריה שאמר הכי וקי"ל כותיה וכ"ש הכא דלכולי עלמא לא יתן שלא כתב ושלא נדר אלא ע"מ להשיאה וכו' ע"כ ואם ר' אבי"ה אמר בנדון שלו שהוא במ"ש עא"כו נדון שלנו שבפירוש אמר ראובן שאם לא תנשאנה יחזרו המעות ליורשיו שלא גמר בלבו ליתן אלא אדעת שתנשא בהם ואין בזה ספק אפי לדע' הריט"בא ז"ל שכת בכתובו' דף לג' על מ"ש בגמרא ד' נד' ההוא דא' נדוניא לברת זל נדוני א' רב אידי בר אבין פורנ' ליתמי וכו' וכ' הריטב"א ששמע מרבותיו שאין ליתן לה עד שתנשא ותצטרך לכך ואם מתה בנתיים אין יורשים כלום אבל האומר יתנו מאתיים זוז לפלונית בנדונייתה חייבים לתת לה מאתיים מעכשיו ויוקרא וזולא דידה הוי ולא עוד אלא מתה קודם שתנשא זכו בהם יורשיה דכי ה"ג לאו קפידא הוא אלא כמראה מקום וכההיא דפרק השוכר בנותן דינר לעני ליקח בו חלוק לוקח בו טלת וכן דעת הרשב"א ז"ל ע"כ דשאני נד"ד שהתנה בפירוש שאם לא תנשא שלא יזכו יורשיה ודו"ק:
כלל העולה לנדון שלפננו מכל האמור שבארבעה אלפים שהיו ראויים לרחל זכו בהם יורשי ראובן נ"ע מיום מתת רחל כפי צוואת אביהם ורבקה לא הפסידה חלקה במה שנשתדכה קודם הצוואה כיון שלנשואי בנות אחיו אמר ראובן שהוא מניח סך זה והיא עדיין לא נשאת תנשא השתא ותזכה בחלקה כלאה אחותה הנראה לע"ד כתבתי והוא ית' יצלנו משגיאה ויזכנו לכוין אל האמת:
נשל' ונגמר בסדר ובשנת אשר יעשה אתם האדם וחי בהם אני ה':
נאם עבד ה' שמואל בכה"ר שלמה הקטן סי"ט