שאלה תינוק שנולד בתוך זמן שקיעת החמה של ערב שבת ולא נודע אם שקעה החמה אם לאו מי אמרינן דנימול לעשרה כנולד בין השמשות או דלמא שאני התם דכוון שהוא בין השמשו' הוי ספק יום וספק לילה לפיכך נימול לעשר' אבל הכא דלא נגע ולא פגע לבין השמשות נימא דנימול ביום ששי משום דמצוה הבאה לידך אל תחמיצנה:
תשובה מלתא כדנא אינה צריכא לפנים כי בא הדבר משולש בכתובים איש על דגלו ואיש על מחנהו הרי שלחן והרי חזון והכל מתוקן בספר מ"כ ריבה ומיעט וריבה לא הניח דבר קטן ודבר גדול שמץ מנהו בעבור זאת אקצר ועולה ואלקטה באמרי"ם מפי סופרי' ומפי ספרים ותחילת כל דבר צריך לדון אעיקרא דדינא דלכאורה נראה דכוונת החכם השואל במאי דסתם דבריו ולא פליג דבוריה בין תחילת שקיעת החמה לסוף שקיע' החמה נראה דמשמע ליה דכי אהדדי נינהו ועוד צריך להתיישב בצד השני שכתב אבל הכא דלא נגע ולא פגע לבין השמשות נימא דנימול ביום ששי ובזה הלשון אני מפקפק דאם הונח דבין השמשות הוא יותר מופלג משקיעת החמה הוי דבר פשוט כביעתא בכותחא דנימול ביום שפי כל היכא דידעינן בבירור דלא הגיע עדין זמן ב"ה וכמו שכתב הטור בי"ד סימן רס"ו והובא בש"ע וז"ל מי שנולד בין השמשות שהוא ספק יום ספק לילה מונים מן הלילה ונימול לתשיעי שהוא ספק שמיני ואם נולד ערב שבת בין השמשות אינו דוחה את השבת מספק וכו' הרי בהדיא קאמר ספק אם הוא זמנה והיינו ב"ה אינו דוחה את השבת אלא נדחית עד אחר השבת מכלל דאם לא הגיע עדין לגבול בין השמשות דנימול ביום ששי ולמפורסמת אינו צריך ראיה דהוי דבר מוסכם בתלמוד ובפוסקים וכדי שנוציא לאור משפט דין זה השאלה ועל מה אדניה הוטבעו אציע לפניך סוגית הגמרא וזו היא הצעתה של שמועה:
דגרסינן במסכת שבת פרק במה מדליקין תנו רבנן ב"ה ספק מן היום ומן הלילה ספק כולו מן היום ספק כולו מן הליל' ומטילין אותו לחומר שתי ימים ואיזהו בין השמשות משתשקע החמה כל זמן שפני מזרח מאדימין הכסיף התחתון לא הכסיף העליון ב"ה הכסיף העליון והשוה לתחתון זהו לילה דבריר יהודא ר' נחמיה אומר כדי שיהלך אדם משתשקע שקע החמה חצי מיל ר' יוסי אומר בין השמשות כהרף עין זה יוצא וזה נכנס ואי אפשר לעמוד עליו ובגמרא אמרו הא גופא קשיא אמרת איזהו ב"ה כל זמן שפני מזרח מאדימין הא הכסיף התחתון ולא העליון לילה והדר תני הכסיף התחתון ולא העליון בין השמשות אמר רב יהודא אמר שמואל כרוך ותני איזהו בין השמשות משתשקע כל זמן שפני מזרח מאדימין והכסיף התחתון ולא הכסיף העליון נמי בין השמשות הכסיף העליון והשוה לתחתון לילה ורב יוסף אמר ר' יהודא אמר שמואל הכי קתני משתשקע החמה כל זמן שפני מזרח מאדימין יום הכסיף התחתון ולא הכסיף העליון ב"ה הכסיף העליון והשוה לתחתון לילה ואזדו לטעמייהו דאתמר שעור ב"ה וכו' וכלל הגמרא בזה כשיעור בין השמשות לדעת רבא אמר רב יהודא אמר שמואל הוא מהלך ג' רבעי מיל שהם אלף ות"ק אמה והתחלת זמן בין השמשות הוא משתשקע החמה מיד ולדעת רב יוסף אמר רב יהודא אמר שמואל שיעור בין השמשות הוא מהלך שני שלישי מיל שהם אלף ושל"ג אמות בקירוב וזמן התחלתו הוא כשיעבור אחר שקיע' החמה שיעור אמות בקירוב שהוא חבי שתות מיל וא"נ בסוף בין השמשות אין חילוק ביניהם כלל והחילוק ביניהם הוא בזמן התחלה אי מתחיל מיד סמוך לשקיעת החמה או אם מתחיל אחר כך כשיעור קס"ז אמות ובסוף אותה סוגיא אמרו אמר ר' יוחנן הלכה פר' יהודא לענין שבת פירוש לענין התחלת שבת שאסור לעשות מלאכה בזמן בין השמשות דר' יהודא ואם עשה מביא אשם תלוי על הספק דשמא לילה הוא והלכה כר' יוסי לענין תרומה ר"ל לאכילת תרומה שאין הכהנים אוכלים אותה לאחר שטבלו מטומאתן עד דשלים ב"ה דר' יוסי שהוא אחר כלות ב"ה דר' יהודא כמו שאמרו בגמרא משום דמספקא לוה לר' יוחנן אם הלכה כר' יהודא או כר' יוסי ולכן הולך לחומרא בכל הדברים שיש לחוש על איסור של תורה והשתא בנ"ד דליכא למיקם אקושטא דמלתא ולא ידעינן כשנולד התינוק אם שקעה החמה או לא שקעה כיון דהרא"ש והרי"ף פסקו הלכת כרבא לגביה ר' יוסף וזמן בין השמשות מתחיל מזמן שקיעת החמה אף כי לא ידעינן להשעוריה אם שקעה או צא שקעה אזלינן לחומרא ככל ספיקא דאורייתא:
אכן דברים הללו סתומים הם בכאן כי לא פורש מאיזה שעה מתחיל ההיא שיעורא דג' רבעי מיל וכבר נחלקו גדולי המפרשים ר"ת והר"א ממיץ בספר יראים סוף סימן ק"ב ולענין הלכה רוב המחברים תפשו פירושו של ר"ת ונמוקו עמו ודע דמקור דין זה נובע בדברי ר' יהודא עצמו דנרא' דסתרי אהדדי ממה שאמר כאן בשבת למה שאמר בפסחים וכמו שכתבו בעלי התוספות בשמו בשבת ובפסחים והר"ן כתב דברים אלו יותר מבוארים ז"ל וא"ת דהכא משמע דמשתשקע שקע החמה ועד באת הכוכבים ליכא אלא תלתא רבעי מילא ואלו בפסחים תניא משקיעת החמה ועד צאת הכוכבים ארבע מילין ותניא נמי ר' יהודא אומר עביה של רקיע א' מעשרה ביום תדע כמה מהלך אדם ביום עשרה פרסאות מעלות השחר עד הנץ החמה ד מילין משקיעת החמה עד באת הכוכבים ד' מילין אלמא לר' יהודא משקיעת החמה ועד צאת הכוכבים שהוא לילה ד' מילין ותירץ ר"ת דשתי שקיעות הם דמשתשקע החמה דשמעתין היינו מסוף שקיעת החמה כלומר משעה שנשקעה ברקיע והיא עדין כנגד חלונה ולפי שלא עברה חלונה ועדין אינה מהלכת ע"ג כיפה פני רקיע מאדימין כנגד מקומה ומשקיעת החמה דתניא בפסחים היינו מתחילת שקיעת החמה שהתחילה ליכנס ברקיע נמצא שמתחילת השקיעה עד בין השמשות שהוא סוף השקיעה ג' מילין ורביע ע"כ:
נמצינו למדין דמכח סתירה זו שיש בדברי ר' יהודא בשיעור זמן בין השמשות פירש ר"ת פירוש אחר ממה שפירשו הגאוני' ולזאת הסברה הסכימו גדולי הפוסקי' והם בעלי התוספו' והמרדכי וכן כתב הרא"ש ז"ל במסכת תענית וז"ל וצריך להתענות עד שקיעת החמה דהיינו צאת הכוכבים ואע"ג דאמרינן בפרק מי שהיה טמא משקיעת החמה עד צאת הכוכבים ד' מילין פירש ר"ת דהיינו מתחילת שקיעת החמה כשמתחלת ליכנס בעביו של רקיע אבל שקיעת החמה היינו סוף שקיעה והוא זמן יציאת הכוכבים עכ"ל:
והנה נראה מזה דהרא"ש ג"כ כר"ת סבירא  ליה דשתי שקיעות הן וכן כתב הב"י דהרא"ש ג"כ כר"ת סבירא ליה והרב המגיד משנה הביא דעת זו בפ' ה' מהלכות שבת וכתב שכן הדברים נראים אם שלא נתברר זה בדברי הראשוני' וכן נרא' דעת הראב"ד שהרי המגי' והטור כתבו בשמו שבערב שבת אין להתענות עד אחר שקיעת החמה כיון שמתוספת שבת היא ונראה דהיינו כר"ת שסובר שאחר השקיעה עדין יום גמור הוא ולכן הוי זמן התוספת מחול על הקדש דאלו לדעת הגאונים אין זמן התוספת אלא קודם השקיעה אבל אחר השקיעה הוא לדעתם ספק לילה ולא שייך תוספת מחול על הקדש אלא בזמן שהוא חול גמור לא במה שהוא ספק שבת שאדם פורש ממלאכה משום ספק איסור סקילה ואחרון חביב מהרי"ק שמפיו אנו חיים ג"כ פסק בסימן רס א כדעת ר"ת וכן כתב בעל מנחת כהן בארוכה שכל דבריו בריאים וחזקים כראי מוצק מיוסדים על אדני הפוסקים והסברא הנכונ' ואיני צריך למודעי ולא לאפושי גברי אלא כיון דאתא לידן נימא ביה מה שהעלה בסוף דבריו בספר מבוא השמש שכתב וז"ל הנה לפי מה שהוכחנו במאמר הראשון שדעת ר"ת הוא העיקר בענין זמן ב"ה ושעדין אחר השקיעה שיעור ב' מילין ורביע הוא יום גמור לכל דבר נראה שאם נולד תינוק באותה שעה קודם זמן בין השמשות שמונין לו מאותו היום ונימול לשמנה שהרי כשנולד היה יום ודאי כפי תורתינו ולא בלבד אם נולד בחול אלא אפילו נולד בערב שבת אחר שקיעת החמה ואפילו אחר שקבלו הקהל שבת הרי זה נימול לשמונה אם נולד קודם זמן בין השמשות ואין קבלת שבת או תפלת ערבית מעלה ומוריד לענין זה ע"כ ועוד האריך הרב ז"ל ונתן בה כמה טעמים כולם נכוחים למבין וישרים למוצאי דעת ע"ש:
ברם בר מן דין אפשר מצאו להם המחמירים חקו להתגדר בו בחומה גבוהה דלתים ובריח והם הרמב"ם והרי"ף והרא"ש אשר הבית נכון עליהם לא פירשו כוונתם בזה ודרך הפוסק לפרש דבריו וז"ל הרמב"ם בהלכות שבת פרק חמישי משתשקע החמה עד שיראו ג' כוכבים בינוניים הוא הזמן הנקרא בין השמשות בכל מקום והוא ספק מן היום ספק מן הלילה ודנין בו להחמיר בכל מקום ולפיכך אין מדליקין בו והעושה מלאכה בין השמשות בע"ש ובמוצאי שבת בשוגג חייב חטאת מכל מקום וכוכבים אלו לא גדולים הנראים ביום ולא קטנים שאינם נראים אלא בלילה אלא בינוניים ומשיראו ג' כוכבים אלו הבינוניים הרי זה לילה ודאי עכ"ל ומדסתם דבריו לכאורה נראה דאיפכא סבירא ליה דאם איתא דמחלק בין שתי שקיעות כמו שפירש ר"ת הכי הוה ליה למימר משתשקע החמה שיעור ג' מילין ורביע הוא יום ושיעור ג' רבעי מיל קודם יציאת הכוכבים בינוניים הוא זמן בין השמשות והיה לו להביא נמי ממרת שמואל כוכב אחד יום שנים בין השמשות ומדלא קאמר הכי אלא קאמר סתם משתשקע החמה נראה שפוסק כדעת הגאונים ונפקא מינה לענין שלפנינו שדוחין את התינוק הנולד בתוך זמן זה עד יום עשירי דהא בהא תליא אמנם אי משו' הא לא אריא ואין מכאן הוכחה תדע שבפירו' המשניות על משנת ספק חשיכה ספק אינה חשיכה כתב הרב ז"ל ודע כי אחר ביאת השמש עד שיראה כוכב אחד מן הכוכבים הבינוניים בגדולה נקרא יום וכשיראה כוכב אחד עד שיראו שנים הוא ג"כ יום ומשיראו שנים עד שיראו ג' הוא זמן בין השמשות וכשיראו ג' הוא לילה בלי ספק והעיקר אצלנו בין השמשות הוא ספק ע"כ הרי בפירוש אתמר ולא מכללא שנקרא יום אחר ביאת השמש וכדי דלא תיקשי מדידיה אדידיה ילמד הסתום מן המפורש והכא בהלכות שבת איירי בסוף שקיעת החמה ועוד דלשון משתשקע החמה שכתב בהלכות שבת משמע משעה שנשקעה כבר ועברה כל עובי הרקיע וכמו שכתבתי לעיל משם ר"ת והר"ן ואין צורך לכפול הדברים והנה יש קצת ראיה לזה הפירוש ממה שכתב הרמב"ם בפ"ב מהלכות קידוש החדש ראוהו ב"ד עצמן בסוף יום כ"ט אם עדין לא יצא כוכב בליל שלשים ב"ד אומרים מקודש מקודש שעדין יום הוא ע"כ:
ולבא אל הענין נדקדק בשטחיות דברים אלו שכתב הרב ז"ל אם עדין לא יבא כוכב בליל שלשים ב"ד אומרים וכ' שעדין יום הוא והלא אפשר שיהיה זה העת בין השמשות שהרי אמר ז"ל בפ"ה מהלכות שבת משתשקע החמה עד שיראו ג' כוכבים בינוניים הוא הזמן הנקרא בין השמשות בכל מקום והוא ספק מן היום ומן הלילה וכו וממשמעות דבריו נראה אפשר שתשקע החמה ולא יראה כוכב ואעפ"כ נקרא בין השמשות והכא אמר שהוא עדין יום אבל האמת יורה דרכו דאזיל בשיטתיה של ר"ת ולפי מה שכתב דיש חילוף בין משתשקע החמה לשקיעת החמה ככתוב בתוספות ובהר"ן ושלדעת רבה יש שיעור ג' מילין ורביע אחר שקיעת החמה קודם שיתחיל זמן בין השמשות אין קושיא כלל ומאמר שמואל כוכב אחד יום וכו' יבא כפשוטו שמדבר אחר שקיעת החמה ועם כל זה הוא יום כיון שלא נראו ב' כוכבים ומחלוקת רבא ורב יוסף הוא שלדעת רבא כשיעבור אחר שקיעת החמה שיעור זמן מהלך ג' מילין ורביע יהיה בין השמשות ואז הוא זמן שיראו כוכבים בינוניים והוא מימרת שמואל דפסקינן כוותיה והביאו הריא"ף ז"ל לפסק הלכה והשתא דאתית להכי שפיר מצינן לאוקומי דברי הרי"ף שיהיו מוסכמים לדעת הרמב"ם שהרי כתב הרב בסמוך ההוא דאמר רב יהודא אמר שמואל כוכב א' יום ב' ב"ה וכו' ובשלמא אי בסוף השקיעה קאמר היינו דמשכחת באותו זמן שתי כוכבים בינוניים ולא פליגן אהדדי אלא אי אמרת תחילת שקיעת קאמר וקודם להג' רבעי מיל הוי בין השמשות כמו שהבין הר"ר אליעזר ממיץ כפו מה שכתב בספר יראים מעולם לא ראינו ולא שמענו שיראו באותו זמן כוכבים בינונוי' ואפילו אחד בשעה שהשמש רוצה לשקוע מעל הארץ אין צריך להביא ראיה על המורגשות וכי תימא דבין השמשות נמשך זמן מרובה מתחילת השקיעה וקודם מועט עד אחר סוף השקיעה וקודם שיראו ג' כוכבים ובסוף בין השמשות אפשר שיראו ב' כוכבים הא ליתא ודאי דהא לכולי עלמא אין שיעור בין השמשות אלא ג' רבעי מיל לרבא ותרי תלתי מיל לרב יוסף וכן כתב ז"ל הלכה כרבא וכתב עלה הר"ן ז"ל דהינו תלתא רבעי מילא וזה ברור מאד נמצינו למדין שאין הראשונים חולקים ואל תשיבני כיון דהכי אפסיקא הלכתא למה השמיט הרמב"ם מימרת שמואל הוה ליה לפרש דבריו בהדיא מה שאמרו בגמרא כוכב א' יום ב' בין השמשות ג' לילה זה הדיוק הרגיש הרב לחם משנה ולא תירץ בה מידי ובמחילה מכבודו נראה דבר קל להשיב משני צדדים חדא שממקום שבאת לומר שהשמיט הא דשמואל ממקומו הוא מוכרע דבמאי דכתב בסיפא דמלתיה ומשיראו ג' כוכבים אלו הבינוניים הרי זה לילה אתא לאשמועינן מימרת שמואל ומשם ם הכי כתב ומשיראו ג' כוכבים אלו ובדיוקא נקטיה מכלל שאם יראו שנים הוא בין השמשות והיינו ממש בסוף שקיעת החמה ואך את"ל דסוף סוף לאו בפירושה אתמר אלא מכללא אתמר אפילו הכי לא קשה מידי דחדא מינייהו נקט ובסימן אחד סגי להחמיר ולחשוב זמן זה ספק מן היום ספק מן הלילה והיינו דקאמר ברישא משתשקע החמה ר"ל בסוף שקיעה כמו שהוכחתי ואעפ"י שאין נראים ב' כוכבים בינוניים הוי בין השמשות דחיישינן שמא המביט אינו רואה אותם לקוצר ראותו או לסבה אחרת ולפיכך כתב סתם עד שיראו ג' כוכבים אינו לילה גמור ולפי זה זכינו לדין דכיון דכל הני רבבוותא מסכימין לדעת אחת הכי נקיטינן שאם נולד תינוק באותה שעה קודם זמן בין השמשות שמונין לו מאותו היום ונימול לשמנה שהרי כשנולד היה יום ודאי וכמו שכת' מהרי"ק בי"ד סוף סימן רס"ב וז"ל אין דבר זה תלוי בתפילה אה אם התפללו מבעוד יום לא להקל ולא להחמיר עכ"ל וכמו שהובא בארוכה בס' מבוא השמש שכתב וז"ל וכן הוא הדין לדעת ר"ת אפילו אחר השקיעה שאין הדבר תלוי בקבלת שבת אלא ביציאת הכוכבים דהיינו כשיראו ב' כוכבים בינוניים או אחר עבור שיעור ג' מילין ורביע אחר שקיעת החמה שמן הסתם נראים ב' כוכבים ואז הוא זמן בין השמשות אבל קודם זה יום גמור הוא אף שקבלו הקהל שבת וכן כתבו בבירור הגהות מיימונית בפרק א' מהלכות מילה ע"כ ע"ש ובסוף דבריו כתב ואעפ"י שכתב מהרי"ק בי"ד סי' רס"ו ז"ל בשיעור בין השמשות איפליגו תנאי ואמוראי בסוף פרק במה מדליקין וכתב בעל העיטור מספיקא לן הלכה כדברי מי הלכך אי אתיליד ינוקא בערב שבת משתשקע החמה ספק הוא עד דשלים בין השמשות דר יוסי וכו' האי משתשקע החמה היא סוף שקיעה כפירוש ר"ת וכמו שכתב הרב בהדיא בא"ח סימן רס"א והעלה הרב ז"ל שבא להודיענו בדין הזה שאם נולד תינוק בערב שבת בזמן בין השמשות דהיינו אחר השקיעה השנית שאינו נימול לשבת הבאה אלא לעשרה אעפ"י שנולד אחר כלות ב"ה דרכי יהודא אם הוא קודם כלות בין השמשות דרבי יוסי אבל אם נולד בערב שבת או ביו' אחר קודם סוף שקיעה ודאי נימול לשמונה אף על גב דשקעה החמה תחת האופן דאכתי יום גמור הוא עכ"ל:
ומעתה חל עלינו חובת ביאור לשון השאלה ואחר ההתבוננות ראיתי לע"ד לפרשה ולישבה בזה האופן דהיינו שנולד האי תינוק בין שקיעת קמא לשקיעת בתרא וכיון שיש מחלוקת בין הפוסק ם מספקא ליה להחכם השואל אי נקטינן כבתראי דסבירא להו דתרי שקיעות הוו או אם נסמך על הראשונים שאומרים שבין השמשות מתחיל מתחילת שקיעה וקרוב לזה נשאל להרב ר דוד ן' זמרא וז"ל מעשה היה בתנוק אחד שנולד בערב שבת אחר שקיעת החמה קודם שנראו ג' כוכבים בינוניים מתי יהא נימול ונפל מחלוקת בין המשכילים יש אומרים נימול לשמיני שהוא יום ששי ויש אומרי' לעשירי עיקר המחלוק' היה אם נסמוך על האחרונים שאמר' דתרי שקיעות היו ובין השמשות אינו מתחיל אלא מסוף שקיעה או דלמא כיון שהראשונים לא פירשו ניזיל לחומרא ולא יהא נימול אלא בעשירי ע"כ לשון השאלה אשר עליה השיב כמו שהוכחנו ואישר וקיים סברת ר"ת והעלה שאם הדבר ודאי שנולד בין תחיל' שקיעה וסוף שקיעה הדבר פשוט דנימול לשמונה דאכתי יום הוא ועוד האריך בראיות ברורות ובכמה אשלי רברבי שהסכימו דשתי שקיעות נינהו וגם הכריח שכן היא סברת הרי"ף והרמב"ם יע"ש אמנם עדין לבי נוקפי ושמא בזה לא נסתפק השואל אלא הספק הוא כשנולד האי תינוק בסוף שקיעת החמ' ולא ידעינן אם נשקעה לגמרי או לא וקודם שנראו ג' כוכבים מה נידון בו דלפום ריהטא נראה שנימול ביום ששי דס"ס הוא שמא קודם סוף השקיעה יום ממש הוא ואת"ל אחר סוף השקיעה ובין השמשות הוא שמא בין השמשות כולו מן היום א"כ נימול בששי דתרי ספיקי נינהו הא נמי לא מעלה ולא מוריד להקל בענין שלפנינו והוי דבר פשוט דאם כבר הגיע סוף שקיעה אלא דליכא למיקם אם שקעה או לא שקעה והוי ספק בין השמשות הוי מלתא דמסתברא דאזלינן לחומרא כיון שאינו בקי בשיעורו:
ושא נא עיניך וראה מה שכתב בעל מ"כ וז"ל ועל כיוצא בזה אמר רבא לעבדיו אתון דלא קים לכו בשיעורי דרבנן אדשמש' בריש דקלי איתלו שרגא וצריך לחשוב זמן ב"ה מן השקיעה או משעה שנסתלק אור השמש מראש האילנות ואפילו נולד תינוק מיד אחר שקיעת החמה שכפי הנראה עדין לא הגיע זמן בין השמשות עם כל זה התינוק נימול לט' מאחר שאין שם בקי בשיעור זמן בין השמשות דאם לא כן נתת דבריך לשיעורין שאם נאמר שכאשר נולד התינוק תכף לשקיעת החמה שעדין יום הוא שמא פעם אחרת נחשוב ליום גמור כשנולד התינוק זמן הרבה אחר השקיעה ואפש' שיהיה כבר זמן ב"ה ולכן אין לחלק בזה בין זמן רב למעט ובתר הכי כתב ז"ל וכן בכל ספק שיהיה בדבר הזה ראוי להחמיר כגון תינוק שנולד וכו' ואין לומר דכיון שיש כאן שתי ספיקות אזלינן להקל והיינו טעמא בעבור שאלה ב הספיקות הם כספק א ושתי ספיקות שהם משם אחד אינם ס"ס להתיר מדגרסינן בפ"ק דכתובות אמר ר' אליעזר האומר פתח פתוח מצאתי נאמן לאוסר' עליו ואמאי ספק ספיקא הוא וכו' ואי בעית אימא באשת ישראל וכגון דקביל בה אביה קידושין פחותה מבת ג' שנים ויום אחד וכתבו התוספות אהך איבעית אימא באשת ישראל וז"ל אכתי איכא ס"ס ספק באונס ספק ברצון ואת"ל ברצון ספק כשהיא קטנה ופיתוי קטנה אונס הוא כדאמרינן בהבא על יבמתו וי"ל דשם אונס חד הוא ע"ב גם הרב המגיד שלשונו תדבר צחות כתב כן בפ"ג מהלכות איסורי ביאה בשם המפרשים יע"ש:
ומהאי כללא נראה שיש סעד לדברינו ושאין כאן דין ס"ס וכולא חדא ספיקא הוי דכל מה שאנו רוצים לעמוד עליו הוא אם נולד ביום אם נולד בלילה בין שיהיה אחר שקיעה או קוד' שקיעה מה לנו לומר דשמא נולד קודם שקיעה דהוא יום ברור לגמרי או דלמא אחר שקיעה כיון דאחר שקיעה אכתי איכא למימר דהוא יום גמור:
ומדי עוברי בדברי הפוסקים בענין, ס"ס ראיתי בש"ת הרש"בא בתשובת אלף רי"ו שכתב וז"ל ששאלת במקדש את האשה ויש ספק בדבר אם היא גדולה או קטנה כי לא ידעו מספר שנותיה ונמלך הבעל וגירשה או מיאנ' בו ונבדקה ולא נמצאו לה סימנין אם מותרת לבנו או לא והשיב הרב ז"ל אשה זו שנסתפקו במספר שנותיה אנו חוששים שמא כבר הגיע לכלל שנותיה ומקודשת היא דבר תורה ואם נבדקה ולא נמצאו לה סימנין אפשר שגם בזו אנו חוששים לשמא נשרו וכדרבא אלא שיש להתיישב בזה לפי שיש לומר שיש בזה שתי ספיקות ספק הגיע לכלל שנותיה ספק לא הגיע כשקדשה ואפילו את"ל שהגיע ספק הביאה סימנין ונשרו ספק לא הביאה וכל ס"ס אפילו בשל תורה לקולא ואפילו הכי איני רואה בזה להקל כי יש עוד להתיישב בדבר עכ"ל הנה הרב כתב בדין זה שצריך להתיישב משום דמשמע לי' דהני תרי ספיקי הס כשם אחד דכי מספקא לן אם הגיעה לכלל שנותי' ר"ל ספק אם היא גדולה או קטנ' וכי קאמרינן את"ל שהגיעה דהיינו גדולה תו ליכא לספוקי אם לא הביא' סימנין ודכוותי' בנ"ד כשמספקא לן אם נולד קודם גמר שקיעת החמה או לאחר גמר שקיעת החמה הוי כולא חדא ספיקא וכשת"ל אחר שקיעת החמה והוא כאילו אנו עושים במונח קיים שאינו נימול עד עשירי ותו ליכא לספוקי כלל אם הוא יום ואם אבוהון של ישראל לא ראה להקל אנו מה כוחנו מה גבורתינו כי נקל בדבר בחומרת שבת חלילה לנו:
וגם הרב ר' דוד ן' זמרא האריך גם בזה: בפרטות באותה תשובה שהזכרתי לעיל ועלתה הסכמתו להחמיר אף דאיכא תרי ספיקי ויהיב בה טעמא אחרינא שכתב בסיום דבריו אבל מה שיש לדקדק אם הדבר ספק אם נולד קודם סוף השקיעה וכו אבל כד מעיינת שפיר תשכח דבין השמשות ג' ספיקות וכן כתב רש"י ז"ל והר"ן ז"ל ספק כולו מן היום ונפקא מינה למוצאי שבת ספק כולו מן הלילה ונפקא מינה לערב שבת ספק יש בו מן היום ומן הלילה ונפקא מינה לזב שראה בין השמשות הרי לך שבין השמשות יש בו ב' צדדין לומר שהוא לילה או כולו מן הלילה או שיש בו מן היום ומן הלילה הלכך אפילו יהיה לנו ספק אחר לומר שהמעשה היה קודם בין השמשות יהיו הדברים שקולים וידחה לעשירי שלא הפסדנו דבר אבל אם יהיה נימול לשמיני שמא מחוסר זמן הוא וכיצד הם הצדדין ספק היה בין השמשות ספק ביום ואת לב"ה ספק הוא מן היום נאמר לו אנחנו זה הספק האחרון אינו שקול שיש בו ב' צדדין להחמיר ספק כולו מן הלילה ואת"ל אין כולו מן הלילה ספק ישבו משניהם ולפיכך ידחה לעשירי ע"כ לשון הרב ז"ל והוא נכון ומתקבל למדנו מכלל האמו' לענין נדון דידו דלהרמב"ם והרי"ף והרא"ש ורובא דרבוותא כמ"ש הכל באר היטב כולם כאחד סוברים בפירוש ר"ת שהוא העיקר בענין זמן בין השמשות ואם נולד תינוק בערב שבת אחר שקיעת החמה ונראה להם שהיה יום אין להם אלא מה שעינים רואות ויהא נימול לשמנה ואם אירע שנולד האי תינוק בסוף שקיעת החמה ולא ידעו לכוין אם שקעה כבר או לא כיון דהוו ספק בין השמשות דעתי נוטה להחמיר להלכה ולא למעשה והאל יתברך יצילני משגיאה כי דעת ממני פליאה:
היום יום י"ג לחודש מנחם בסדר ובשנת ואכתוב על הלחת לפ"ק
נאום הצעיר יצחק בן שלמה סרוק