שאלה סירכה היוצאת מגב האונה וראשה השנית נסרכת לדופן שכנגד האומה עם מכה מי אמרינן כיון שנסרכה לדופן עם מכה לא שנא אם הוא כנגד האונות או האומה דכשרה או דילמא דווקא כנגד האונות אמרינן דכשרה דיכול לסתום ולהגין מה שאין כן כשהיא באלכסון אל תחת האומה ואפילו עם מכה יהיה טרפה ואת"ל כיון שאינו יכול להגי' טרפה עדיין תיבעי לך אם הסירכה מאומה לדופן האונות עם מכה מי אמרינן דווקא סירכה מאונה לדופן האומה טרפה משום דאינו יכול להגין עליו אבל כשהיא מאומה לדופן האונות עם מכה כשרה דטעמא דאמרינן מאומה לדופן עם מכה כשרה לא הוי משום הגנה אלא משום דתלינן ברעותא דדופן ולא בריאה וכיון שכן לא שנא אם היא סרוכה כנגדה ממש או לא כיון דאיכא מכה או דילמא לא שנא זה מה שנסתפק' בכתבי על ענין זה ואמרתי אל לבי אלכה לי אל הגדולים חד דמן חברייא ממדרגה העליונה הלא הוא החכם פלפלא חריפא ר' דוד די מיזה נר"ו כי הוא יוציא לאור מה שנסתפקתי בדבר זה ומהת"מש:
תשובה מה יקרו לי רעיך. יהודה אתה יודוך אחיך. וישבחו לך בני עמך. על צוף דבש שפתותיך. שונים בתורה כהלכה ומה נעמו לי אמרותיך אשר באת אלי לשאול שאלתך. כי בה הראת לדעת חכמתך. על כן גם פ"י יז"ה לכל תהלותיך. ואחוה דעי עליה כיד שכלי מגעת להפיק רצונך. וזה החלי:
גרסינן במסכת חולין פרק אלו טרפות (דף מ"ח) אמר רב יוסף בר מניומי אמר רב נחמן ריאה הסמוכה לדופן אין חוששין העלתה צמחים חוששין לה מר יהודה משמיה דאבימי אמר אחד זה ואחד זה חוששין לה היכי עבדינן אמר רבא רבין בר שבא אסברא לי מייתינן סכינא דחליש פומיה ומפרקינן להאי איכא ריעותא בדופן תלינן בתר דופן ואי לא מחמת ריאה הוא וטרפה ואף על גב דלא מפקא זיקא רב נחמיה בריה דרב יוסף בדיק לה בפשורי אמר רב נחמן הכי והאמר רב יוסף בר מניומי אמר רב נחמן ריאה שניקבה ודופן סותמתה כשרה לא קשיא התם במקום רביתא הכא שלא במקום רביתא והיכא מקום רביתא חיתוכא דאוני:
הנה מצאנו ראינו במאמר רבין ורב נחמיה ביאורים שונים לפוסקים ז"ל ולפי שמהם יצאו דעות מחולפות לענין הדין ראינו להעלותם כולם על ספר ועלימו תטוף מלתנו רש"י ז"ל פירש במאמר רב נחמיה בדיק לה בפשורי לאחר שפירקוה ומצאו מכה בדופן מנפח בה אי מבצבצי מיא טרפה שהרי ניקבה ואולם במאמר רבין לא ביאר כלום נראה בתחלת העיון מדבריו אלה שדעתו במאמר רבין שדבריו מוסבים בין לדעת רב נחמן בן לדעת אבימי ר"ל שבין שהריאה העלתה צמחים כדעת רב נחמן בין שלא העלתה כדעת אבימי נבדוק אם יש מכה בדופן אם לא ואם המצא ימצא מכה מה בדופן נכשיר הריאה בלא בדיקה מפני שנתלה בו טעם סמיכתה ובא רב נחמיה לחלוק על זה ולהחמיר שאף שיש מכה בדופן צריך לבדוק הריאה בפושרים ואם הם מבצבצים ויוצאים טרפה שודאי ניקבה וכן הבינו דבריו הרשב"א והר"ן ז"ל והרשב"א הוסיף עוד שרש"י לא היה גורס בחלק השני ממאמר רבין ואע"גב דלא מפקא זיקא אלא שזה לא ידענו מאין לו ואולם במה שאין ספק בו לדעתינו הוא שרש"י ז"ל סובר שרבין מכשיר הריאה הסמוכה לדופן עם היותה מלאה צמחים אם הוא בענין שיש מכה בדופן וכמו שהבינו החכמים אשר קדם זכרם ולא כמו שהבין הר"אש ז"ל דבריו כמו שנבאר אחר שנכתוב דעת התוספות אמנם במה שאמרנו שנראה שדעתו הוא לבאר שרב נחמיה חולק על מאמר רבין וכמו שהסכימו הרשב"א והר"ן יש לנו הערה מה והוא שרש"י ז"ל ביאר בגמרא בד"ה התם במקום רביתא לענין הלכה ובהא כאבימי סבירא לן דחוששין לה ולחומרא אזלינן בדאורייתא והנה היה לו לרש"י ז"ל לכתוב כאבימי סבירא לן וכדעת רב נחמיה או כרבין דכיון שלדעתו חולקים רבין ורב נחמיה לענין הדין והוא ז"ל רוצה לפסוק כאבימי להחמיר בשל תורה היה ראוי לו לגלות לנו אם דעתו כאבימי כפי דעת רבין או כדעת רב נחמיה שבאומרו לבד ובהא כאבימי סבירא לן אין אנו יודעים אחר מי נוטה ואולם היתר זה הספק איננו ממה שיקשה כפי מה שאנחנו עתידים לבאר בגזירת האל מה הוא דעת רש"י:
והתוספות כתבו וז"ל מייתינן סכינא דחליש פומיה היינו בשלא העלתה צמחים אבל העלתה צמחים אפילו איכא ריעותא בדופן לא תלינן בדופן דעתם ז להוא שמאמר רבין אינו מוסב אלא על דברי אבימי ובחלק אחד לבד שהוא כשלא העלתה צמחים ולא נראו דבריהם בעיני הרשב"א והר"ן ובאמת שאין פשט דברי התלמוד סובל כן ולא מצאנו לאחד מהמפרשים אשר ראינו דבריהם שביאר כמותם ותמהנו מהר"אש ז"ל שהשוה דעת רש"י לדעת התוספות ולא ידענו מי דחקו לומר כן שמלבד שרש"י ז"ל לא ביאר כלום במאמר רבין שמזה נראה בלי ספק שנמשך אחר מה שיורה פשט דבריו שמוסב בין לרב נחמן ובין לאבימי מדברי התוספות עצמם יש לדקדק זה שהרי במה שביארו מאמר רבין בשלא העלתה צמחים לא הזכירו דעת רש"י ובדבור הנמשך לזה במאמר רב נחמיה הזכירו דעת רש"י ז"ל והסכימו כמותו וז"ל רב נחמיה בריה דרב יוסף בדיק לה בפשורי אאיכא ריעותא בדופן קאי כדפירש הקונטריס מוכיח שמה שביארו בדיבור הקוד' במאמר רבין הוא דעת עצמם לבד וכבר כתבנו שהרשב"א והר"ן כתבו כן לדעת רש"י והוא האמת בעצמו:
והרב בעל המאור כתב וז"ל מר יהודה משמיה דאבימי אמר ופסקו הגאונים ז"ל כמר יהודה משמיה דאבימי משום דק"ל בשל תורה הלך אחר המחמיר והא דאמרינן היכא עבדינן אמר רבא רבין בר שבא אסברא לי במקום שחוששים לה לרב נחמן כדאית ליה ולרב יהודה כדאית ליה וכן רב נחמיה דהוה בדיק לה בפשורי בדאיכא חששא בריאה ובדליכא זכה בדופן ורב נחמיה לא פליג מיפלג אלא פרושי קא מפרש ודבריו כדברי רבא בבדיקת סכינא דחליש פומיה שאינם מכריחים לא כרב נחמן ולא כמר יהודה אלא דברי רבא עולים לשניהם וכן רב נחמיה לפרש בא לא לחלוק ובדיקתו כבדיקת רבא שהרי אחר דבריו בא ומר אמר חדא ומר אמר חדא ולא פליגי ואם תאמר היאך יתכן שלא יהא רב נחמיה חולק והרי אמרת שבדיקת רב נחמיה בשאין מכה בדופן ורבא אמר בפירוש אי ליכא מכה בדופן מחמת ריאה הוא וטרפה תשובתך כי הרבה נמצא בדברי רבותינו טרפה במקום ספק טרפה אף זו האמורה בדברי רבא ספק טרפה עד שתבדק בפשורי כרב נחמיה וכו' עכ"ל והנה עם היות שהביאור הזה נראה לנו נכון וישר לפי הענין ולפי הלשון ואנו אוחזים דרך החכם במה שבאר שרב נחמיה בא לפרש ולא לחלוק כמו שנבאר במה שיבא עם כל זה בחלה נפשנו במה שביאר תיבת טרפה האמורה בדברי רבא ספק טרפה כי אין מן הראוי שנהפוך דברי מאמר אומר ונוציאם ממה שיורה עליהם פשטם אם לא יהיה בענין שסבה מה תכריחנו לזה:
והרש"בא והר"ן הסכימו לדעת הר"ז הלוי במה שביאר שמאמר רבין מוסב על דברי שניהם אלא שביארו מאמר רב נחמיה בדיק לה בפשורי שרב נחמיה בא לחלוק על מאמר רבין בחלק השני שאומר ואי ליכא מכה בדופן מחמת ריאה הוא וטרפה ואע"ג דלא מפקא זיקא כאלו אמר שאין בדיקה מועלת כלל בשאין מכה בדופן ובא רב נחמיה להקל ולומר דאף שאין מכה בדופן נכשיר הריאה בבדיקת פושרים שאם אינם מבצבצים ויוצאים כשרה ולא כרש"י י ז"ל שביאר מאמר רב נחמיה להחמיר וההכרח אשר הביא לשני החכמים האלה לנטות מדרך רש"י ז"ל בדברי רב נחמיה לבארם לקולא היא שאם היה כדעת רש"י היה לו לבעל התלמוד לומר רב נחמיה מצריך לה בדיקה ועוד שבגמרא מוכיח שרב נחמיה בא להקל אלא שלא ידענו זאת ההוכחה מכרח' ומה שהקשו מרב נחמיה אינו כלום ולפי ביאורם גם כן יש להקשות שהיה לו לומר רב נחמיה מתיר בבדיקה גם כתבו שזה נראה דעת הרי"ף שהשמיט דברי רב נחמיה וזה שדעתו להלכה כדעת רבין להחמיר בשל תורה ולא כרב נחמיה שמקל כשאין מכה בדופן בבדיקה ולזה השמיטו אלה הם הביאורים שמצאנו בספרי הפוסקים במאמר רבין ורב נחמיה:
ועתה נבאר הנאות והישר לדעתינו בדברי החכמים השלמים האלה וזה ששאלת התלמוד היכי עבדינן בלי ספק מוסב הן לדעת רב נחמן הן לדעת אבימי ר"ל איך נבחין ונעשה הנסיון להוציא מלבנו הספק הנולד מהנקב בריאה זאת בסבת שהעלתה צמחים סביב לסמיכתה לדופן כדעת רב נחמן או אף שלא העלתה כדעת אבימי על זה בא רבא ואמר בשם רבין בר שבא שנביא סכין מחודד יפה ונפרוק הריאה מהדופן אם נראה מכה מה בדופן נתלה סבת הצמחים או סמיכתה בדופן ואולם צריך על כל פנים לבדוק הריאה בנפיחה ואם הרוח יוצאת ממנה טרפה אף שיש מכה בדופן משום שכשיש נקב בפועל בריאה אין לנו להכשיר בסבת הדופן ואולם אם אין מכה בדופן מחמת ריאה הוא וטריפה ואף על פי שבדקו הריאה בנפיחה ואינה מוציאה רוח והטעם שנחוש אולי יש נקב בריאה וקרום עלה ונסתם כיון שאין לתלות סבת הצמחים לדופן ואם ישאל שואל מי הכריחנו לבאר מאמר רבין באופן זה נשיב לו בנקל שהוא החלק השני ממאמרו ואע"גב דלא מפקח זיקא שנראה בתחלת העיון והמחשבה שהם דברי מותר ואין להם יחם עם מה שאמר בחלק הראשון ממנו אמנם בביאורנו זה יבואו דברים אלה על נכון ויש להם יחס ודמיון עם החלק הקודם והוא שהבנת תלינן בדופן הנאמר בחלק הראשון ממאמרו אינו מאמר החלטי להכשיר הריאה אם לא שיהיה בבדיקת הריאה ואם אינה מוציאה רוח אזי נכשיר אותה ולזה אמר רבין בחלק השני שאם אין מכה בדופן אינה מועלת הבדיקה ורב נחמיה לא בא לחלוק על מאמר רבין כלל לא בחלק הראשון ולא בחלק השני ממנו אלא שאופן הנסיון היה חלוק מאופן הנסיון של רבין ר"ל שרבין היה בודק הריאה בנפיחה לראות אם מוציאה רוח ורב נחמיה היה בודקה במים פושרים ומפני זה לא אמר התלמוד רב נחמיה מצריך בדיקה אלא רב נחמיה בודק היה בפושרים וכאלו רצה בזה להגיד לנו אופן הנסיון שלו בענין אשר כזה וזה נראה לנו גם כן שהוא דעת רש"י ז"ל בביאור זאת הסוגיא ולא כמו שהבינו דבריו הרשב"א והר"ן ולפיכך בפסוק ההלכה לא הזכיר רב נחמיה כלל אלא אבימי והוא ההערה אשר הערנו מקודם בדבריו מפני שרבין ורב נחמיה שוים בענין הדין ואינם חלוקים כי אם באופן הנסיון וזה הוא אצלינו דעת הרי"ף ולפי שיש גרסאות מחולפות בדבריו כפי המפרשים נכתוב דבריו כפי הגרסא שיש לנו וז"ל אמר רב יוסף בר מניומי וכו' היכי עבדינן מיתינן סכינא חריפא דחליש פומיה ומפרקינן לה מדופן אי איכא מכה בדופן תלינן בדופן ונפחינן להאי לא מפקא זיקא מחמת דופן היא וכשרה ואי ליכא מכה בדופן מחמת ריאה הוא ואע"ג דלא מפקא זיקא טרפה כך היא הגרסא בספריו אשר נדפסו מקדם קדמתה אבל בחדשים מקרוב בא ושמו המדפיסים המלות האלה ונפחינן לה אי לא מפקא זיקא מחמת דופן הוא בין שני קוים או שני חציי עגול והטעם שהר"אש הרשב"א והר"ן ז"ל לא היו גורסים כן בדברי הרי"ף אלא גרסתם הוא תלינן בדופן וכשרה ואולם עם כל זה ביארו דבריו החכמים האלה באופן שמסכים עם הגרסא שלנו והוא שהבריכו בדיקת הריאה בנפיחה לדעת רבין אף אם יש מכה בדופן וההכרח אשר הביאם לזה הוא מאמר רבין מייתינן סכינא חריפא דחליש פומיה שטעמו הוא כדי שלא תקרע הריאה בהפרקה מהדופ וכמו שביאר רשיז"ל ז"ל בגמרא והוקסה להם ז"ל אק מה ועל מה חייב רבין בהבאת סכין מחודד יפה כי מה לנו שתקרע הריאה ויעשה בה נקב כיון שדעתו הוא שאם יש מכה בדופן נכשיר הריאה בזולת בדיקה מפני שנתלה בו סבת נקיבתה ולהתיר זה הספק הוצרכו לבאר דברי הרי"ף באופן אשר זכרנו עם היות שלא היה שמץ דבר מזה בדבריוכפי גרסתם אמנם אין הכרח זה נאות אבלינו כי אף שנניח שדעת רבין היה להכשיר הריאה בזולת בדיקה אם הוא בענין שיש מכה בדופן ושזה דעת הרי ף עם כל זה היה מחוייב בהבאת סכין מחודד יפה כדי שלא תקרע הריאה בהפרקה מן הדופן כדי שנוכל לדעת בבירור אם יקרה הדבר שנראה נקב מה בריאה אחר הפרקה מהדופן שזה הנקב היה בו קודם שחיטה ואזי בלי ספק טרפה כי לא הכשיר רבין בלא בדיקה אלא מפני שאינו חושש שימצא נקב בריאה אף שיש בה ריעותא בעבור שאנו תולין בדופן אבל אם מראה כנו החוש שיש בה נקב טרפה וישלנו מזה תועלת גדולה שלא להטריף הריאה בטעות בחשבינו שהנקב נעשה מקודם עם היות שאינו כן אלא שזה הנקב נעשה בעת הפרקה מהדופן ולא עוד אלא שאף שדעתו יהיה להכשיר הר אה בנקב ממש כיון שיש מכה בדופן היה מן החיוב שנזהר בהפרקה מהדופן שהרי אם אין מכה בדופן טרפה הריאה מחמת הנקב ולא היה מקום להטריפה בזולת שנדע בבירור שזה הנקב היה בה מקודם שחיטה והראיה מופתית לזה הם דברי הרמב"ם ז"ל שנבאר לפנים שלדעתו אף שניקבה הריאה כשרה מאחר שיש מכה בדופן ואע"פי כן כתב שצריך ליזהר שלא תנקב הריאה והוא מהטעם שאמרנו גם מה שכתבו החכמי' הנזכרים שדעת הרי"ף הוא שרב נחמיה בא לחלוק על החלק השני ממאמר רבין ולהכשיר בבדיקה הריאה אף שאין מכה בדופן ושלזה השמיטו מפני שרצה לפסוק כרבין להחמיר בשל תורה חוץ מכבודם אין זה מוכרח אלא שדעתו הוא בביאור מאמר רב נחמיה כפי מה שביארנו אנחנו שרב נחמיה לא בא בא לחלוק כלל על מאמר רבין ולפי שמאמר רב נחמיה אינו מעלה ומוריד לענין הדין השמיט דבריו וכמו שכתבנו גם כן לדעת רש"י ז"ל:
והרמ"בם ז"ל כתב בפרק שביעי מהלכות שחיטה האום של ריאה שנמצאת סמוכה לדופן בין שהעלתה צמחים בין שלא העלתה חוששין לה שמא ניקבה וכיצד עושין מפרקין אותה מן הדופן ונזהרין בה שלא תינקב אם נמצאת נקובה ונמצא בדופן מכה במקום הנקב תולין במכה ואומרים אחר שחיטה ניקבה כשנפרקה מן המכה ואם אין מכה בדופן בידוע שנקב זה בריאה היה קודם שחיטה ובפרק אחד עשר כתב ריאה שהעלתה צמחים או שנמצא סרכות כמו חוטין תלויים ממנה ולדופן ולטרפשא חוששין לה שמא ניקבה וצריכה בדיקה ומן הדין היה על דרך זה שאם נמצאת הריאה תלויה בסרכה כמו חוטים אם היו מן האום של ריאה לדופן או לטרפשא או ללב שחותכים את הסרכה ומוציאים אותה ונופחים אם נמצאת נקובה טרפה ואם לא תבצבץ הרי היא שלמה מכל נקב ומותרת עד כאן דבריו ז"ל ויש לשאול מה היתה הסבה והטעם אשר הביאו לבאר מאמר רבין בשיש נקב ממש בריאה והנה כפי מה שיורה פשט דבריו לא דבר רבין כי אם בשהעלתה הריאה צמחים לדעת רב נחמן או אף שלא העלתה לדעת אבימי וכמו שבארו כל המפרשים אשר ראינו דבריהם וכבר השיגו הראב"ד על זה ועוד יש להעיר בדבריו שאם אין מכה בדופן בידוע שנקב זה בריאה היה קודם שחיטה והנה אינו מסכים זה כלל עם דברי רבין בחלק השני ממאמרו ואע"ג דלא מפקא זיקא כי איך יתכן שיהיה נקב בפועל בריאה ולא תצא ממנה הרוח וזה דבר שהחוש מחייב ביטולו ומפרשי ספריו לא שערו בזה והנראה לנו בזה הוא שדברי רבין הנאמרים בחלק הראשון ממאמרו הכריח להרמב"ם ז"ל להרחיק נדוד מנתיב אשר דרכו בה שאר מפרשים ולבאר דברי רבין בנקב בפועל בריאה וזה שרבין אמר אי איכא ריעותא בדופן או בדופן נראה ששלל מזה הריאה שאין לנו לחוש כל בה אלא די שנוכל לתלות סיבת הריעותא בדופן כדי להכשיר הריאה ואם אמת היה הדבר שאם יש נקב בפועל בריאה תהיה טרפה היה מן הראוי שיזכור בדבריו גם הריאה ושיאמר שנבדוק הריאה אם יש בה נקב אם לא ואם ימצא הדבר שאחר הפרקה מהדופן היה הנקב למראה עינים בזולת בדיקה היה לו להטריפה ומדלא ביאר זה רבין אלא החליט המאמר תלינן בדופן כתב הרמב"ם ז"ל שאף שיש נקב בפועל בריאה כשרה ואולם מה שהקשינו לשאול מדברי רבין ואע"גב דלא מפקא זיקא אין אנו יכולים להלום דבריו אם לא שנאמר שלא היה גורס בדברי רבין אלא מחמת ריאה הוא וזאת הגרסא כבר כתבה הרשב"א לדעת רש"י ובאמת שזאת הגרסא נראת יותר נכונה שהרי רבין לא הזכיר בחלק הראשון ממאמרו בדיקת הריאה בהוצאת הרוח אלא אמר תלינן בדופן והיה מן הראוי אם כן לפי משפט הדבור ההלציי שבחלק השני ממנו שהוא הפך הראשון לא יזכרנו אלא שיאמר ואי לא מחמת ריאה הוא ובזה יבא על נכון מה שכתב הרמב"ם בפרק י"א מהלכות שחיטה שאם נמצאת הריאה בצמחים או תלוייה בסרכות שנופחים את הריאה אם נמצאת נקובה טרפה ואם לא תבצבץ הרי היא שלמה מכל נקב וזה שאין ראוי שתבין שהוא ז"ל פסק בזה כרב נחמיה לבד וכמו שכתב הרב ר' דוד בן יחיא אלא פסק כרבין וכרב נחמיה שאלו החכמים אינם חולקים כלל בענין הדין אלא שרבין לא באר בדבריו אופן הנסיון שתנוסה בו הריאה ובא רב נחמיה וביארו וזה שדברי רבין שאמר ואי לא מחמת ריאה הוא כלל בו הב' דברים הראשון שאם יש נקב בפועל בריאה כיון שאין מכה בדופן כדי שנוכל לתלות בו נתלה שהנקב הנמצא בה קודם שחיטה היה וטרפה ואם אין נקב בה בפועל למראה עינינו כיון שיש בריאה ריעותא מה ואין לנו במה לתלות סבתה צריך שנחוש בריאה ונבדקנה לדעת בברור אם יש נקב בה אם לא כי זה הוא גם כן כוונת דבריו מחמת ריאה הוא אלא שרבין לא ביאר דבריו כל הצורך ובא רב נחמיה ואמר לנו אופן הנסיון הזה שיהיה במים פושרים והרמב"ם ז"ל לא כחב זה בפרק ז' מהלכות שחיטה מפני שרבה לכאר תחלה דין הנקב בפועל שהוא הבנת דברי רבין תלינן בדופן ומדהביא פה החלק הראשון ממאמרו היה צריך שיביא גם כן בזה הפרק החלק השני ממנו כפי הביאור עצמו של נקב עם היות שדברי רבין בחלק השני ממנו הם גם כן אף כשאין נקב בריאה ואולם בפרק י"א שכתב דיני הספק אז הביא חלק השני ממאמר רבין כפי הביאור השני שבארנו בדבריו שהוא בשאין נקב בריאה וגם אין מכה בדופן ובזה נבין דעת הרשב"א ז"ל שהרכיב שתי ההלכות אלה של הרמב"ם כאלו בדבור אחר נאמרו וז"ל בחידושיו והרמב"ם כן כתב דאם איכא מכה בדופן אע"פי שנמצאת הריאה נקובה תולין סרכתה בדופן ונקיבתה בלאחר שחיטה בפרק אותה מן הדופן ואי ליכא מכה בדופן נופחים אותה אם אינה עולה בנפיחה אסורה ואם עולה בנפיחה כשרה דתולין בדופן להקל עכ"ל ובאמת שלא ידענו טעם זאת ההרכבה אם לא שנאמר שרצה להגיד ולהורות לנו בזה שכולם נתנו מרועה אחד והוא רבין ונכללו בדברי החלק השני ממאמרו ואי לא מחמת ריאה הוא אלו שתי ההלכות לדעת הרמב"ם כמו שכתבנו:
אמנם עדיין צריכים אנו לשים לב על דברי הרמב"ם שהבאנו דבריו למעלה במה שכתב בפרק אחד עשר מהלכות שחיטה שריאה שהעלתה צמחים צריכה בדיקה וזה נראה כמנגד למה שנאמר בתלמוד בפרק אשר קדם זכרו דגרסינן התם בעא מיניה רבה בר בר חנה משמואל העלתה צמחים מהו א"ל כשרה א"ל אף אני אומר כן אלא שהתלמידי' מזדנזים בדבר דאמר רב מתנא מליא מוגלא טרפה מים זכים כשרה אמר ליה ההיא בכוליא איתמר וכן פסק הרמב"ם עצמו בפרק ה' מהלכות שחיטה והריב"ש ז"ל בתשובותיו (סי' קפ"ח) תמה עליו וכתב שנראה שהוא מפרש העלתה צמחים האמור בדברי רב נחמן אינו מוסב אריאה הסמוכה לדופן לבד אלא הוא דבר בפני עצמו לומר דריאה שיש בה צמחים חוששים לה לנקב אבל אם אינה סמוכה לדופן צריכה בדיקה ואין הפי' הזה מתישב כלל בסוגית הגמרא אלא העלתה צמחים קאי אריאה הסמוכה לדופן עכ"ל ובאמת נפלאו ממני דברי החכם הזה לא ידעתים כי איך מלאו לבו לדבר על הרמב"ם תועה ולעשותו משגה בדרך האמת ונתיב יושר התלמוד בדבר שאפי' תינוקות של בית רבן לא ישגו בו שהרי בנקל ובמעט עיון נוכל לראות שכוונת מאמר רב נחמן הנמשך והוא העלתה צמחים מוסב על מאמר הקודם ריאה הסמוכה לדופן וכמו שנראה מדבריו ז"ל בביאור בפרק ז' מהלכות שחיטה שהבאנו דבריו למעלה והרב קארו בבית יוסף גם בכסף משנה עם היות שדחה בשתי ידים דברי עם כל זה הקשה להרמב"ם מהסוגי' שזכרנו מדברי שמואל העלתה צמחים כשרה ובעבורה עקם עלינו דבריו ז"ל והוציאם מפשוטם באומרו שמלת ממנה האמור בסירכות קאי אהעלתה צמחים וה"ל כאלו אמר ריאה שהעלתה צמחים ממנה ולדופן או ללב לטרפשא או שנמצאו סירכות ממנה ולמקומות הנ"ז חוששים לה כלומר שאם היתה סמוכה לדופן ע"י צמחים או בלי צמחים חוששים לה וצריכה בדיקת פושרים ועל דרך זה ביאר גם כן מ"ש באותו הפרק בא הגוי או הישראל והוציא הריאה קודם שתבדק נופחים אותה אע"פי שאין אנו יודעים אם היו בה צמחים או לא שהיינו לומר שאין ידוע אם היו בה צמחים ממנה ולדופן ואתה המעיין ראה גם ראה כמה יש מהדוחק והחולשה בביאור זה ושהוא נגד מה שיורה עליו פשט דבריו וכמו זר נחשב בעינינו דבר זה בכל פוסק שיהיה ובפרט בהרמב"ם אשר מלבד חכמתו הנשגבה שקל דבריו במאזני צדק אין בהם נפתל ועקש לכן נבא עתה לבארם על פשוטם ובאופן שיסכימו עם דברי התלמוד וזה שהרמב"ם סובר שמה שאמר בתלמוד כשרה אינו מאמר החלטי להכשיר הריאה ואולם כונתו להכשירה בבדיקה וזה דרך הגמ' בהרבה מקומות כמו שכתב הרשב"א ז"ל בתורת הבית הארוך בית שני שער שלישי (דף ל"ה) על דברי הרי"ף במאמר רב נחמן שכתבנו למעלה וז"ל ולפי גרסתו כך פירושו אי איכא מכה בדופן תלינן בדופן וכשרה ולאו כשרה ממש קאמר אלא בבדיקה ואיכא טובא כשרה ובבדיקה ואע"גב דבחידושיו הקשה עליו מלשון כשרה שמורה כשרה ממש בלא בדיקה מ"מ למדנו מדבריו שנמצא בתלמוד פעמים רבות שמלת כשרה הבנתו כן הוא ומלבד זה לדעת הרי"ף אי אפשר זולתו במאמר רב נחמן ולכל הפירושים מאמר שמואל אינו כולל והחלטי בכל חלקיו שהרי הצמחים האלו שמכשיר שמואל אינם אלא לדעת הרי"ף הרמב"ם והרמב"ן בהיותם מלאים מים צלולים או מלחה יבשה כעץ אבל אם הם עכורים או מוסרחים טרפה וטעמם ממה שנאמר בתלמוד בפרק עצמו אשר זכרנו (דף נ"ה) ומים זכים כשרים הכא והכא לא אמרן אלא דצילי אבל עכירי טרפ' וכי צילי נמי לא אמרן אלא דלא סריח אבל סריח טרפה ואע"פי שהר"אש הרשב"א והר"ן חלקו עליהם והביאו ראיה ממה שנאמר בתלמוד אמר רבא כי הוה מסגינן בתריה דרב נחמן בשוקא דגלדאי ואמרי לה בשוקא דרבנן חזי הנך דקיימן כנדי כנדי ולא אמר להו ולא מידי ר' אמי ור' אסי הוו חלפי בשוקא דטבריה חזו הנך דקיימי טינרי טינרי ולא אמרי להו ולא מידי מלבד שאין זה ראיה שנוכל לתרץ שהחכמים האלה שראו הריאות מלאות צמחים ידעו שהמים היו צלולים ולא סרוחים ומפני זה החרישו ולא ולא ענו דבר וכשנראה מלשון טינרי טינרי שרוצה לומר שהוקשו כסלע לדעת הרי"ף הרמב"ם והנמשכים אחריהם כן הוא ודי לנו לראיה שאין מאמר שמואל החלטי וכולל בכל צדדיו ואם כן מה שכתב הרמב"ם בפרק י"א מהלכות שחיטה ריאה שהעלתה צמחים צריכה בדיקה מובן כפי מה שיורה עליו פשטו שהוא בלא סמיכה לדופן ומבואר זה יותר באותו פרק שכתב בא הגוי או הישראל וכו' שזכרנו למעלה שלא הזכיר שם כלל סמיכת דופן ואומרו שם שאין אנו יודעים אם היו בה צמחים או לא אשר מדבריו אלה רצה להכריח הרר"י קארו פירוש מבואר בתכלית הביאור שכוונתו בזה לומר שכיון שהגוי או הישראל הוציאו הריאה קודם שנבדקה יש לנו לחוש אולי היו בה צמחים מקודם וחתכם הגוי או הישראל ההוא באופן שאין אנו יכולים לעמוד על אמתת הדבר אם היו בה צמחים אם לא ועם היות שהרמב"ם כשהביא דין הצמחים בפרק ז' מהלכות שחיטת לא כתב שם שצריך בדיקה ביארו פה בפ' י"א כי דברי תורה עניים במקומם ועשירים במקום אחר הלא תראה שגם הוא ז"ל לא הביא בפרק ז דין סירכה בריאה ואין מכה בדופן להצריכה בדיקה אע"פי שהיה נראה ששם היה מקומו הראוי וכתבו בפרק י"א ואף שלא נעלם ממנו מה שיש לבעל דין לחלוק על זה מ"מ נראה לנו זה הביאור יותר נאות וישר משנעקור הדברים ממשמעותם:
העולה מכל האמור לענין פסק הלכה הוא כך בריאה הסמוכה לדופן שלדעת רש"י והרי"ף ז"ל אם מכה בדופן אף שיש ריעותא בריאה כשרה בבדיקה ואם אין מכה בדופן אף שאין ריעותא בריאה טרפה ואין הבדיקה מועלת כלל ולדעת התוספות אם יש ריעותא בריאה אף שיש מכה בדופן או שאין מכה בדופן אף שאין ריעותא בריאה טרפה אבל אם יש מכה בדופן ואין ריעותא בריאה כשרה בבדיקת פושרים ולדעת הרשב"א והר"ן אם יש מכת בדופן אף שיש ריעותא בריאה כשרה ואין צריך בדיקה ואם אין מכה בדופן טרפה ולדעת הר"ז הלוי אם יש מכה בדופן כשרה בלא בדיקה ואם אין מכת בדופן כשרה בבדיקת הריאה ולכל אלה הפוסקים אם נקבה הריאה טרפה אבל לדעת הרמב"ם אף אם ניקבה הריאה כשרה אם יש מכה בדופן ואם אין מכה בזולת נקב כשרה בבדיק':
ומעתה נבא לנושא אשר נשאלנו עליו ונאמר שנראה לנו ברור כשמש שזאת הריאה כשרה הן לפי החלוקה הראשונה הן לפי השניה שהניח החכם השואל כדין כל אומה הסמוכה לדופן שאם יש מכה בדופן כשרה לפי כל אחד מהדעות אשר זכרנו והוא במכ"ש ומה כשיוצאת סרכה מה מהאום לדופן שיש בו מכה שכולה היא ברחב החזה ואע"פ כן כשרה כל שכן בנושא שאלתנו שמקצת הסרכה היא במצר החזה בשתי החלוקות ואין לאומר שיאמר שבסרכה היוצאת מן האום לדופן שאמרנו שהיא כשרה אף שכולה ברחב החזה בעבור שהסרכה הולכת ונמשכת בקו ישר כנגד הדופן אבל כשהסרכה הולכת באלכסון נראה שהיא טרפה אף שמקצתה במצר החזה ובזה נראה שנסתפק החכם השואל שזה אינו כלום שלא מצאנו בכל התלמוד גם לא בפוסקים המפורסמים זה החילוק ואדרבה כתב הטור בבירור ביורה דעה (סי' ל"ט) בסירכה היוצאת מחתוך לחתוך שלדעת כל הפוסקים היא כשרה שאף שהוא נסרכת באלכסון מראש' של זו לסופה של זו כשרה ושכן נהגו בכל המקומות והר"ן כתב גם כן וז"ל ואחרים מוסיפים עוד לומר דלא מקרי כסדרן אלא בסרכה ישרה אבל אם הולכת באלכסון מראשה של אונה אחת לסופה של אחרת אפילו מחיתוך לחיתוך דסמוכה לה טרפה דכל שהיא כן סופה להתפרק וזו היא חומרא יתרא והמנהג בזה להתיר עכ"ל ותמהנו על הר"ן שנראה מדבריו כחוכך ומסתפק בדעת זו ולא התיר כי אם מטעם המנהג ואין זה כן לדעתינו אלא שהוא מותר מן הדין הגמור כי מי נתן לנו רשות לבדות איסורים מלבנו בדבר שלא מצאנו שמץ מזה לא בתלמוד ולא בגדולי הפוסקים על משענת קנה רצוץ של טעם מה ובפרט בטרפיות שכבר השרישנו הרמב"ם ז"ל בפרק עשירי מהלכות טרפות שאין להוסיף על הטרפות אלא מה שמנו חכמים ואולם עם כל זה אם לא יש מכה בדופן מצאנו מחלוקת בין קצת הפוסקים והם הר"אש ובעל העיטור שלדעת הר"אש אם סרכה יוצאת מגב האונה לדופן חוץ למיצר החזה טרפה ולדעת העיטור כשרה אמנם טעם הר"אש אינו משום שהסרכה הולכת באלכסון אלא משום שנכנסה ברחב החזה ודינו כאלו היתה כולה יוצאת מהאומה לדופן שהיא טרפה מפני שאין הדופן סותמתה שאם לא כן היה לו להר"אש להשמיענו יותר חידוש ולהטריף באונה עצמה כשסרכה יוצאת מגבה לדופן באלכסון ואף שהיא כולה במצר החזה ולא מצאנו בשום מקום שהטריף זה וכן כתב בברור הרב בית יוסף וז"ל ואם נסרכה אונה לדופן הצר באלכסון משמע דכשרה כי היכי דמכשרינן בכסדרן וכן משמע מדברי בעל העיטור שהכשיר נקב באונה וסרוכה בדופן שכנגד האומ' ומסתמא הסרכה היא באלכסון ואף הר"אש לא פליג עליה אלא לפי שהיא בדופן כנגד האומה אבל אם היתה במצר החלל מודה דכשרה אע"פי שהיא באלכסון וכ"כ רבינו ירוחם בשם ספר האשכול עכ"ל וזה מבואר בנפשו ואין צורך לפנים.
בסדר ובשנת בכור בניך תתן לי לפ"ק:
אלה דברי דוד הרופא בלא"א מהר"ר יעקב די מיזה מ"כ:
בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ ז"ל נדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: