שאלה מו
שאלה ראובן יש לו פרדס חוץ לתחו' וצוה למשרתו לשלוח לו פירות לי"ט לשלח' קוד' י"ט ושלחם בי"ט ע"י הספינה השתא איבעיא לן אם הותר לראובן לאכול מפירות אלו בי"ט ראשון כיון שנשתלחו לו דרך הספינה והדבר ידוע שהספינה לא הלכה בשבילו כי היא צריכה להפליג עכ"פ אע"פי שתלך רקנית או דילמא כיון שהפירות האלה נשתלחו לו לצרכו הובא בשבילו קרינן ביה ויהיה אסור ואם דעתך נוטה לאסור עדין אשאלך אם נשתלחו לו עי"ט ולא הגיעה הספינה עד י"ט השתא ודאי יהיה מותר כיון שהפליגה הספינה קודם י"ט ואין כאן איסור תחומין כי רוב הנהרות עמקם יותר מעשרה טפחים ונמצאת הספינה הולכת באויר הכרמלית או דילמא כיון שרוב הפעמים עומדת אצל הארץ ומתעכבת שם מעט משום הנכנסים והיוצאים וגם למסור מקצת נכסים למי שנשתלחו להם יש כאן איסור תחומין ואסור על הכל יבוא דכריך ומהתמ"ש:
תשובה עיקרא דהאי מילתא ומקורא דהאי דינא תלויה במימרא דרב פפא בפרק אין צדין (ביצה דף כד) וז"ל אמר רב פפא הלכת' נכרי שהביא דורון לישראל בי"ט אם יש מאותו המין במחובר אסור ולערב נמי אסורין בכדי שיעשו ואם אין מאותו המין במחובר תוך התחום מותר חוץ לתחום אסור והבא בשביל ישראל זה מותר לישראל אחר עכ"ל ובראותי שנתחבטו בה גאוני עולם קדמאי ובתראי לכן יסרוני כליותי לחוות דעתם ולהביא בקוצר מיליהם ועל מה אדניהם הוטבעו לבדוק ולחקור אחר תוכן הדבר עד שארדוף ואשיג שורש הענין כי כן הורגלתי מעודי ועליה' תיטוף מילתי לכנוס בעובי הקורה להוציא לאור תעלומה ולדון דין זה דין אמת לאמיתו כפי אשר ידי משגת לאפיק רצון ה"ה אשר בחכמה שאל כל ואת ואען ואומר שלפי דעת רש"י ז"ל טעם האיסור בהני פירות שיש במינן במחובר הוא משום מוקצה ודלא לקטן מאתמול אקצינהו מדעתיה ואפי לר' שמעון דבעלמא לית ליה מוקצה בהא מודה דכיון דמחוברין נינהו דמו לגרוגרות וצמוקין דאית ביהו משום מוקצה ואין חילוק במה שיש במינו במחובר בין שלו לשל נכרי ואיסור ההמתנ' בבכדי שיעשו דקאמר רב פפא לדידיה הוי משום שלא יהנה ממלאכת י"ט והתוספות בפ' בכל מערבין (עירובין דף מ') כתבו סעד לרש"י ז"ל בשם הריצבא מירושלמי דנידה דתניא התם לא תמלא אשה קדירה עססיות ותורמוסין ותתנם לתוך התנור עם חשיכה אם עשתה כן למ"ש אסורין בכדי שיעשו ומפרש התם הטעם משום הניית שנח עכ"ל ואיסור בכדי שיעשו אינו אלא עד לערב ראשון דהיינו ליל י"ט ב' דממה נפשך מותרין דאם הלילה חול הוא הרי המתין בכדי שיעשו ואם קדש הוא נמצא שנלקטו בחול והביא ראיה מההוא טביא (עירובין דף לט) דאתא לריש גלותא דאיתיליד בי"ט ראשון של גליות ואשתחיט ביום ב' דמסיקנא התם דשרי משום דשתי קדושות הן ומביצה שנולדה בי"ט שמותרת בשני ולדידיה אחר עבור זמן בכדי שיעשו מותרין אפילו למי שהובאו בשבילו דהא לא נהנה ממלאכת י"ט והיינו דוקא בדבר הנעשה בשביל ישראל אכל בדבר הנעשה מאליו או בעבור נכרים אינו צריך להמתין עד בכדי שיעשו ומותרין לערב מיד כדמשמע פרק השואל (שבת דף קכא) בדין מרחצת דאם יש רוב נכרים בעיר במוצאי שבת ישראל רוחץ בה מיד וממבשל בשבת בשוגג דיאכל במ"ש מיד אע"ג דנהנה ממלאכת שבת כיון דמילתא דלא שכיח הוא לא גזרו ביה רבנן וכל זה בשני י"ט של גליות אבל בשני י"ט של ראש השנה או שבת וי"ט הסמוכים זה לזה דליכא הטעם דממ"נ חד מינייהו חול הוא אסורין עד מ"ש וי"ס בכדי שיעשו ואפילו בדבר שאין בו חשש מחובר אלא שהובא מחוץ לתחום או דבר הנצור ונלקט שלא בשביל ישראל אסורין עד מ"ש וי"ט משום הכנה מידי דהוה אביצה שנולדה בזה אסורה כזה כדמשמע כריש ביצה (דף ד') דרב דאסר ביצה אסר נמי עצים שנשרו מן הדקל ושירי מדורה ושירי פתילה ושמן שכבו בשבת כמו שכתבו התוספות בפרק ככל מערבין (דף מ') והגבלת שיעור זמן בכדי שיעשו לדידיה אינו אלא מעט מזער דהיינו כדי תלישה דאז לא יהנה ממלאכת י"ט זהו שיעור ותמצית דברי רש"י ז"ל והכי סבירא להו כמה רבוואתא כמו שאכתוב לקמן בע"ה:
אבל רבותינו בעלי התוספות דרכו בדרך אחרת ומפרשים מימר' דרב פפא דאסורין בכדי שיעשו דקאמר עד מוצאי י"ט ב' בכדי שיעשו דהיינו עד זמן שהוא מותר בעשיה והטעם דחיישינן שמא יאמר לנכרי לך ולקט בי"ט כדי לאכול מיד במוצאי י"ט דאי לאו הכי אלא דמותרין במוצאי י"ט ראשון חיישינן שמא יאמר לגוי בי"ט ראשון לך ולקט כדי לאכול מיד כליל י"ט ב' וזהו דוקא כשמביא לצורך ישראל אבל אם מביא לעצמו או לנכרי אחר מותר בערב ראשון מיד בלתי המתנה בכדי שיעשו כההיא דמרחצת דאם רובם גוים חותר לרחוץ במ"ש מיד וה"ה דבר דאיתציד או אתיליד ממילא כההיא דבר טביא וכביצה שקדמתי זכרו דבהני ליכא חשש שמא יאמר לגוי להביא לי"ט ב' וגם הבא בשביל ישראל זה מותר לישראל אחר מיד בליל י"ט ב' דאין אדם חוטא ולא לו לומר לגוי שיביאם בי"ט כדי שיאכל חבירו ובענין שיעור זמן בכדי שיעשו לדידהו צריך שימתין בכדי שילך הגוי למקום שצד הדגים והצבי ותלש הפירות ויחזור לכאן דאי לא תימא הכי אלא בכדי תלישה וצידה בלבד אכתי איכא למיחש שמא יאמ' לגוי בי"ט להביאן כדי שיאכל בלילה אחר שעה מועטת וכן הוא סברת בעל ה"ג ורבינו יצחק הלוי:
והרא"ש ז"ל לא גלה לנו סברתו בזה ומשמע שנמשך אחר פי' רש"י ז"ל מדדחק עצמו לתרץ קושיות ר"ת עליו וליישב דבריו שהוא נגד טבעו דעל הרוב הולך אחר שיטת בעלי התוס' ובסוף הוסיף לכתוב עוד שרבי' גרשון מאור הגולה ורבי יעקב בר יעקב ורבינו קלונימוס והרמב"ם והראב"ד סבירא להו כוותיה ש"מ דהכי סבירא לי דלאו לאפושי גברא אתא (ולא העלתי כל דבריו על ספר שהדברים ארוכי' הם ואין טבעי נוחה בזה ל העתיק דברי הפוסקים והמפרשים מלה במל' דאין תועלת בזה אלא לאות לקוראים בהם ודי לנו לידע תופס דבריהם להבין כוונתם ודעתם) אבל לענין שיעור זמן בכדי שיעשו כתב שנראה לו שהוא עד שעה שיוכל להביא מאותו המין הנמצא סמוך לעיר והטור בנו נמשך אחריו בזה:
והר"ן ג"כ נמשך אחר פי' רש"י וכתב בפרק אין צדין שכן עיקר ואע"פי כן בשיעור זמן בכדי שיעשו פירש כדעת בעלי התוספות דהיינו כדי שילך הגוי למקום שלקט ונגמר המלאכה ויחזור לכאן ואם נסתפק כדי שיביאו מחוץ לתחום והביא ראיה מהא דתנן במסכת מכשירין דאם מכא ירק נמכר אם רוב גוים יקח מיד למוצאי שבת ואם רוב ישראל או מחצה למחצה בכדי שיבואו ממקום קרוב ואיסורו משום מחובר ולא הזכיר תלישה ש"מ שיעור הבאה בעינן:
והרמב"ם נמי אית ליה כסברת רש"י ז"ל דאין איסור אלא עד לערב ראשון בכדי שיעשו וז"ל (בפרק ב' מה' י"ט) גוי שהביא תשורה לישראל בי"ט אם יש מאותו המין במחובר לקרקע או שהביא חיה או עופות או דגים שאפשר לצודן בו ביום הרי אלו אסורין עד לערב בכדי שיעשו עכ"ל ומדקאמר עד לערב אסורין עד ערב ראשון קאמר דהיינו ליל י"ט ב דלא קאמר בלישנא דמימרא דרב פפא ולערב נמי אסורין דאיכא למימר הכי ואיכא למימר הכי דמשתמע לתרי אנפין אלא בדיוקא אמר עד לערב כאלו בפי' אמר עד חשיכה עד שיבא הערב הסמוך לו דהיינו ערב ראשון כפי רש"י ז"ל ובפ"א (סי' כד) כתבו הרמב"ם בפי' דמחובר לקרקע ונעקר בראשון מותר בשני וכו' וכתב שם ה"ה שכן הסכים הרשב"א ז"ל בראיות וכתב רבי ירוחם שכן דעת הרי"ף אבל בפי' בבכדי שיעשו כפי דעת ה"ה סביר' ליה להרמב"ם בר"ת שכתב וז"ל יש מי שכתב כדי שילך לפרדס או לגן שממנו הפירות וילקוט ויביא כאן ויש מי שכתב שאם הוא רחוק שדי כשיעור שהיית חוץ לתחום והראשון נראה יותר וכן כתב רבינו בפ"ו מה' שבת והוא ממה שכתב שם בפי' ח' וז"ל ישראל שאמר לגוי לעשות לו מלאכה בשבת אע"פי שעבר ומכין אותו מכח מרדות מותר לו ליהנות באותה מלאכה לערב אחר שימתין בכדי שתעשה ולא אסרו בכל מקום שימתין בכדי שיעשו אלא מפני דכר זה שאם תאמר יהא מותר מיד שמא יאמר לגוי לעשות לו וימצא הדבר מוכן מיד וכיון שאסרו עד בכדי שיעשו לא יאמר לגוי לעשות לו שהרי אינו משתכר כלום מפני שהוא מתעכב לערב בכדי שיעשה דבר זה שנעשה בשבת עכ"ל ומבואר מדבריו שסברתו הפוכה מסברת רש"י ז"ל מדכתב שלא ישתכר כלום ואי כפי רש"י שפירש שהוא דבר מועט דהיינו כדי תלישה א"כ הוא משתכר בענין כשבאו ממקום רחוק ומנגד לדעתו אבל לפירוש רש"י ז"ל לא איכפת ליה אם משתכר או לא דטעמו הוי משום שלא יהנה ממלאכת שבת או יום טוב ובפורתא סגי:
והרשב"א בתשובה כתב דבכדי שיעשו היינו כדי שילך משחשכה בגן ויגוז ויביא ומבואר בדבריו שר"ל שצריך להמתין לפי ריחוק מקום הבאתן או הקירוב והגהות מיימונית בפ"ו מה' שכת כתב כשם סמ"ק דדבר שיש במינו במחובר אסור לישראל בכדי שיעשו היינו הלקיטה ולא ההבאה אבל לישראל שבא בשבילו צריך להמתין גם עד כדי הבאה למאן דבעי בכדי שיעשו בחוץ לתחום ומיהו יש להסתפק אי סגי בהבאה מחוץ לתחום לחודה או ממקום שהובאה משם אפי' רחוק הרב' וגם יש להסתפק אי סגי בלילה או אם צריך להמתין בכדי שיעשו ביום ומסתבר להקל בכולהו עכ"ל והרב ב"י בשולחנו הערוך בסימן תקט"ו פסק כפי' רש"י וז"ל שמותרין הפירות בליל י"ט ב' אבל בהמתנת שיעור בכדי שיעשו פסק כר"ת שהוא עד כדי הבאתן ממקום לקיטתן ובתרומת הדשן סי' ע"ח אסר כר"ת במידי דאית ביה משום מחובר עד מוצאי י"ט ב' אם לא לצורך אורחים דאז יהיה מותר למי שלא באו בשבילו דיש לסמוך אדברי האשי"רי דכתב דאפילו לפי' ר"י שרי לישראל אחר דליכא למיגזר בכה"ג:
נמצינו למדין דכל אפיא שוין דבדבר שיש במינו במחובר שהובא בשביל ישראל אפילו מתוך התחום (דבמחובר אין חילוק) ואפילו שהביאן הגוי לעצמו או לאחרים אסורין בי"ט ראשון לכ"ע בין למי שהובאו בשבילו בין לאחרים מטעם דמוקצין נינהו ואפילו לרבי שמעון אמנם המחלוקת דאיכא בין הני רבוואתא הוא בר יהיו מותרין בי"ט ב' או לא דלדעת רש"י רבינו גרשון ר' קלונימוס הרי"ף הרמב"ם הר"ן הרא"ש ה"ה והב"י כולם שוים לטובה דמותרין בי"ט ב' אף למי שהובאו בשבילו ור"ת ר"י ובה"ג ות"ח אוסרין עד מוצאי י"ט ב' בכדי שיעשו למי שהובאו בשבילו אבל לאחר מותרין מיד בליל י"ט ב' ואינו צריך המתנה דבכדי שיעשו וה"ה לכל דבר הניצוד או איתיליד ממילא או גוי המביא לצורך עצמו או לצורך נכרי אחר ובאלו שאין צריך בכדי שיעשו מוד' להו רש"י ואביזרייהו מלבד דכשהובאו בשביל ישראל דאף לישר' אחר צריך שימתין בכדי שיעשו כדי שלא יהנה ממלאכת י"ט נמצא דלדע' המחמירין שאוסרין עד מוצאי י"ט שני בכדי שיעשו מקילין בבכ"ש בלילי י"ט ב' למי שלא בא בשבילו כדאמרן והמקיליו שמתירין לכ"ע בליל י"ט ב' מחמירין בבכדי שיעשו למי שלא הובא בשבילו ובהגבלת זמן בכדי שיעשו רובם ככולם סבירא להו וצריך להמתין כ"כ זמן עד כדי שיוכלו להביאן ממקום לקיטתן והבאתן לכאן מלבד רש"י שלא הצריך לא זמן לקיטה דהוי מעט מזער וסמ"ק דסבירא ליה כוותיה בישראל אחר והרא"ש והטור סברי עד כדי שיוכלו להביא ממין זה ממקום קרוב הנמצא ממנו סמוך לעיר:
יצא לנו מזה לנ"ד דכיון דהני פירות יש במינן במחובר אסורין לכ"ע בי"ט ראשון עד לערב בכדי שיעשו דהיינו עד כדי שיוכלו להביאן ממקום לקיטתן והבאתן לכאן ואחר עבור זה הזמן מותרין לכל וזה בלתי חילוק חוץ או תוך התחום דבדבר שיש במחובר אין חילוק ולכן אין אנו צריכין להתוכח אם בספינה הזאת א שר הובאו פירות אלה אשר על כל פנים צריכה להפליג אפי' בהעיר פירותיו אם בשבילו יקרא או לא דבין לו בין לאחרים אסורין כמו שהוכחתי לעיל מן הגמרא ומסברת הפוסקי' היותר מפורסמים אצלנו ברוב מנין וברוב בנין:
ואפשר שעדיין דעת ה"ה אינה נוחה בזה דיאמר שמכיון שראובן כתב איגרת למשרתו שישלח לו פירות אלה לי"ט שודאי לקטם בערב י"ט ושכח מלשולחם ואם כן פנים חדשות באו לכאן וצריכין אנו לבוא מטעם שמחוץ לתחום באו ואוי צריכין אנו למודעי אם בזאת הספינ' בשבילו קרינן ביה ויהיה אסור לו ומותרין לאחרים או דילמא לאו בשבילו אתו כיון דבלא הכי הספינה היתה מפלגת ויהיו מותרין אף לו דהוא כאחר דמי בענין כזה:
וגם לזאת אחוה דעתי ואגזור אומר דמסתמא קרוב לודאי הוא ששכח המשרת ללקטן בערב י"ט מדלא שלחן דאין השכחה מצויה כ"כ דבדבר שהוא עסוק בה ללקט ועושה מעשה בידים שישכח לשולחן בו ביום לעשות רבון וציווי רבו אלא היותר טבעי וודאי הוא ששכח מללקטן בעי"ט ולקטן בי"ט ועל כל פנים מידי ספק לא יצאנו שראובן הדר בעיר אחת ופרדסו בעיר אחרת אינו יכול לידע אם נלקטו מבערב י"ט או לא ובספקו כ"ע מודו דאסירי כמו בודאי בדבר שיש במינו במחובר דהכי אסיקנא בהדיא בגמרא בפרק אין צדין בפלוגתא דתנאי ופסק שמואל ההלכה כמ"ד ספק מוכן אסור וכן פסק הרמב"ם (בפ"כ דה' י"ט) וכתב הרב המגיד שם שכל דין מוקצה ונולד בכלל זה והטעם מפני שהוא דכר שיש לו מתירין או שרצו חכמים להחמיר בספק זה עכ"ד:
ואפילו לדעת רש"י ז"ל דמיקל בספק אם בא מחוץ לתחום או לא יודה בספק מחובר דאסור וכן כתב הר"ן בפרק השואל וז"ל ואיכא למידק על דברי רש"י מדאמר רב פפא גוי שהביא דורון לישראל אם יש במינו במחובר אסור עד לערב בכדי שיעשו והא התם דאיכא למיתלי שנתלטו מערב י"ט ואפילו הכי אסור ותירץ רבינו יונה דכל שיש במינו במחובר דרכן שלבני אדם ללקוט אותו ביומו ואין לוקטן אותן מבערב וכיון דרובם עושים כן אין להקל עכ"ל ומזה יצא לו להרב ב"י (בסימן תקט"ו) לכתוב שלפי זה ספק אם נלקטו או נצודו היום אסורין למוצאי שבת או י"ט עד כדי שיעשו כאלו ודאי נלקטו בשבת או בי"ט ואפילו לדברי רש"י שמפרש דחיישינן שמא חוץ לחומה לנו לקולא קאמר עכ"ל נפקא לנו מזה לנ"ד דלא יהא אלא ספק אם נלקטו בי"ט או לא דמ"מ אסורין ולית דין צריך בשש:
וכל זה שהעלתי עד הנה הוא בשאינו ניכר בפירו' אם נלקטו מבערב או לא אבל אם כמושים הן שבודאי ניכר שנלקטו מבערב אזי צריכין אנו ליכנס ולדון על ואת הספינה אם בשבילו יקרא או לא דהשתא האיסור לא הוי אלא מפני שבאו מחוץ לתחום והוי דומיא דההיא דעירובין (דף מ) דההוא ליפתא דאתא למחוזא נפק רבא חזיה דכמישא שרא רכא לזבוני מיני אמר הא ודאי מאתמול נעקרה מאי אחרת מחוץ לתחום אתאי הבא בשביל ישראל זה מותר לאכול לישראל אחר עכ"ל וא"כ אם נאמר דלאו בשבילו אתיא ואת הספינה יהיו מותרין אפילו לו דהוא כאחר דחי או מטעם דאין איסור תחומין כאן כמו שהניח ה"ה בשאלתו השנית ובתירוצה יתיישב הכל כמו שאכתוב לקמן בע"ה:
והשתא נבוא לתרץ השאלה שנית שנסתפק ה"ה באם נשתלחו הפירות מערב י"ט והגיע' הספינה בי"ט (דהדבר נודע מזמן הקבוע שיש להפלגת הספינה) דהשתא כיון דידעינן בודאי שנלקטו קודם י"ט הויין כמו פירות דכמישא דמשום דקים לן שבודאי נלקטו מבערב מותרין אפי' למי שהובאו בשבילו כשבאו מתוך התחום ולאחר אפילו מחוץ לתחום ונפל הספק בנ"ד באם יש כאן איסור תחומין משום שפעמים מקרבין הספינה סמוך לארץ מפני הנכנסים והיוצאים או למסור או לקבל נכפין ויהיו אסורין למי שהובאו לו ומותרין לאחרים א"ד כיון שעל הרוב הולכת הספינה למעלה מעשרה באויר הכרמלית יהיו מותרין אף למי שהובאו בשבילו. לזה אומר שידוע הוא שבימים ובנהרות אין בהן איסור תחומין אפילו לאחר י"ב מיל לא מדרבנן לדעת כ"ע אף לדעת הרמב"ם והגאונים שסוברים שביבשה יש איסור תחומין מדאורייתא לאחר י"ב מיל ומכ"ש לדעת הרמב"ן והרשב"א דלדידהו מכל וכל אין איסור תחומין מדאורייתא ואך שהרמב"ם ז"ל לא הביא בחיבורו בהדיא דין הנהרות לעני התחומין כבר הרב כ"מ הביא תשובתו (בה' שבת פרח כ"ו) וז"ל הטעם שאין בימים ונהרות איסור תחומין מדאורייתא לפי שהם כרמלית והטלטול בהם אינו אסור אלא מדרבנן ולא שיהיה המעביר ע"פ החיה אסור מדרבנן והמהלך לוקה מן התורה וכ"ש שלא יעלה על הדעת שיהא בהליכה במים איסור תחומין דאורייתא ממחנה ישראל שהוא ר"ה והלא ידוע שאיסור הטלטול דיש חייוב סקילה אמרו המעביר ד' אמות בר"ה מקורה פטור לפי שאינו דומה לדגלי מדבר כך בלי ספק המהלך י"ב מיל ע"פ באים המועטים פטור לפי שאינו דומה למחנה ישראל עכ"ל א"כ מסיקנא דאיסור תחומין נהרות אינו אלא מדרבנן:
ולענין אם יש תחומין למעלה מעשרה או לא הניחו הרמב"ם בספק שכתב שם בפרק כ"ז וז"ל המהלך חוץ לתחום למעלה מעשרה כגון שקפץ ע"ג עמודים שגבוהין עשרה ואין בכל א' מהן ד' על ד' טפחים הרי זה ספק אם יש חתומין למעלה מי' או אין תחומין למעלה מי' וכתב עליו ה"ה שבתשובה ביאר שכל מי שיהיה מן התחומין מן התורה ספקו להחמיר ומה שהוא מדבריהם ספקו להקל כמו שאמרו ספקא דאורייתא לחומרא ספקא דרבנן לקולא ושם כתב שאין תחומין דבר תורה בימים ובנהרות וכל התחומין בהם מדברי סופרים כמו שהאריך שם ולדעת האחרונים שאין תחומין מן התורה כל למעלה מעשרה ספק של דבריהם הוא ולקולא מכלל דבריהם למדנו שכל המהלך בים למעלה מעשרה לכשיגיע לנמל יורד ואינו נמנע ויש לו אלפים אמה מן המקום שפגע תחלה בו למטה מעשרה וזה דעת הרמב"ן והרשב"א וכו':
וכתב רבינו ירוחם בשם הרשב"א והביאו הרב ב"י בא"ח (סי' ת"ד) בספינה המהלכת למעלה מי' דספקא לקולא דוקא כשהיא למעלה מי' כל השבת אבל כל שהוא בתוך בתוך י' בשבת קנה שביתה וכל שיצא יותר מאלפים אמה חוץ לתחום שביתתו אפילו יצא למעלה מי' כשגיע לי' אין לו אלא ד' אמות דספינה המהלכת בנהר והן גוששות (ר"ל שהולכת למטה מי' טפחים) אסור לילך בהם בשבת ואפילו כולה גוים ואפילו נכנס ד' ימים קודם השבת עכ"ל:
נפקא לן מינה לנ"ד דאיסור תחומין מדרבנן יש בהני פירות שהובאו בספינה דרך הנהר ובעבור שרוב הליכתו הוא למעלה מי' כמו שהניח ה"ה לא נקל בו והטעם מפני שנכנסין ויוצאין ומקבלין ומוסרין נכסין סמוך לארץ בפחות מי' ומיד קונין שביתה שם ואין להן אלא אלפים אמה ממקום שביתתן והיינו כמו הספינה הגוששת שאסר הרשב"א ליכנס בה אפילו ד' ימים קודם השבת ואין לומר ג"כ דכיון שהספינה אינה באה בשבילו משו' דבלאו הכי היתה מפלגת ולאו בשבילו יקרא ויהיו מותרין אף לו כמו לאחר דהא סיים בדבריו הרשב"א דאפילו כולה גויים אסור להפליג בספינה הגוששת דלכל א' אמרינן דבשבילו הספינה מפלגת והולכת וידוע דאין חילוק כין אדם לפירותיו לענין תחומין כמבואר במשנה דפירותיו כמוהו ולכן יהיו אסורין לו למי שהובאו בשבילו ומותרין לאחרים כסוף מימרא דרב פפא תוך התחום מותר חוץ לתחום אסור והבא בשביל ישראל זה מותר לישראל אחר:
כלל העולה מכל האמור שפירות אלה שנשתלחו בספינה מחוץ לתחום ולא נודע לנו אם נלקטו מבערב י"ט או לא דאסורין לכ"ע עד ליל י"ט שני לאחר בכדי שיעשו דהיינו עד זמן שיכול לילך למקום לקיטתן ויתלוש הפירות ויחזור לכאן ואם בענין שידוע לנו שנלקטו מבערב כמו שהניח ה"ה בשאלתו השנית אזי יהיו מותרין לאחר בי"ט ראשון ולמי שהובאו בשבילו אסורין עד ליל י"ט ב' בכדי שיעשו אף שהובאו בספינה המהלכת על הרוב למעלה מי' כיון שרובם בכולם נכנסין ויוצאים בהן סמוך לארץ בפחות מי' וקונין שביתה שם ואין להן אלא אלפים אמה המקום שביתתן והבאת פירות אלה בשבילו קרינן ביה כמו שהוכחתי הנרא' לע"ד כתבתי בסדר ובשבת עקב אשר שמע אברהם בקלי וישמר משמרתי מצותי חקותי ותורתי:
כ"ד הצעיר יהודה פיזא ס"ט