שאלה טעה או נאנס ולא התפלל מוסף ולא נזכר עד סוף שעת מנחה קטנה ואין שהות ביום להתפלל שתיהן השתא מבעיא לן איזה מהן יתפלל מי אמרינן יתפלל מוסף כיון דזמנה כל היום ובמקום קרבן קא אתיא ואין לה תשלומין ותפילת מנחה יש לה תשלומין בתפילת ערבית או נימא יתפלל מנחה דתדירה היא וכנגד תמידין תקנוה ותפילה דרחמי היא ואם תמצי לומר יתפלל מוסף משום עבר יומו בטל קרבנו ותפילת מנחה לאו עבר יומו מקרי דיש לה תשלומין בתפילת ערבית מה שאין כן בתפילת המוספין עדין צריכין אנו למודעי אם טעה ולא התפלל שחרית ומוסף ונזכר אחר כך אין שהות להתפלל שלשתן איזה מהן יתפלל כיון דיש צדדין לכאן ולכאן דהא אין תשלומין אלא לתפילה הסמוכה לה בלבד וסוף סוף אחת מהן מעוות שאינו יכול לתקון הוא עוד צריכין אנו למודעי אם טעה ש"ב ולא הזכיר של ר"ח לא בלחש וגם בקול רם מי אמרינן כיון דתפילת המוספין לפניו אינו חוזר משום טורח ציבור או דילמא היינו דוקא כשהזכיר בלחש וטעה בקול רם או נימא לא שנא הודיעני נא הדרך אשר נלך בה ומ"ה תמ"ש:
תשובה לכאורה יראה לומר על ספק הראשון שאם השעה כל כך דחוקה ואין שהות להתפלל שתיהן שיתפלל מוסף דזמנו כל היום ודחה תפילת מנחה דיש לה תשלומין בערב ואע"ג דקי"ל תדיר ושאינו תדיר תדיר קודם איכא למימר דהיינו דוקא לענין קדימה וכמו שאבאר לקמן על שמעתין דהיו לפניו שתי תפילות וכו' אמנם לענין נטול שיתבטל לגמרי תפילת המוספין לא דלא גרע למה שכתב הרמב"ם בפ"א מהלכות מגילה וז"ל אין דבר שמקרא מגילה נדחה מפניו אלא מת מצוה שהפוגע בו קוברו תחילה ואחר כך קורא דמשמע דאי איכא שהות אין אי לא לא וכמו שפירש הרב בי' משם הרב מהר"ר אליה מזרחי על דברי הר"ן שכתב כהנים מבטלין מעבודתם ובאין לשמוע מקרא מגילה וכו' ומיהו דוקא כשיכולים אחר כך להשלים העבודה הא לאו הכי וכו' וכן נראה גם מדברי הרמב"ם והעלה לשיטת הרב ז"ל שמה שאמרו בגמרא מ"מ ומקרא מגילה מת מצוה עדיף הוא לענין קדימה אבל לא שתתבטל מקרא מגילה לגמרי מפני מת מצוה ומכאן היה מקום להוכיח דהוא הדין בנ"ד דאי איכא שהות להתפלל שתיהן יתפלל מנחה קודם ואחר כך תפילת מוסף ואי ליכא שהות מוטב שיתפלל תפילת מוסף דאין לה תשלומין דתפילת מנחה אית לה תשלומין בערב והיינו דומיא דההיא דאמרינן דאם הוא סמוך לחשיכה יקרא המגילה דהא מ"מ אפשר לקוברו בלילה הכא נמי הוה מסתברא דיתפלל מוסף דתפיל' מנחה ישלים אחר כך:
אמנם לפום קושטא דמלתא אי משום הא לא  אריא תדע דהא כבר העלו גאוני עולם דלא כוותיה דמהר"ר אליה מזרחי ופרשו דברי הגמרא והרמב"ם נגד מסברתו ועיין בתשובותיו של הרב י"ט צהלון שכתב שמה שאמרו בגמרא גדול כבוד הבריות שדוחה לא תעשה שבתורה ר"ל משום כבוד הבריות שלא יתבזה המת אפילו שעה אחת קוברו תכף ואחר פך יקרא פירוש אם נשאר עת לקריאה ואם לאו נדחית ע"כ ועוד האריך בראיות ברורות וחזקות ולעת כזאת לאהבת הקיצור במה שאינו צריך אין להאריך:
מעתה יש לנו לדעת בנדון שלפנינו ואמינא דמלתא דפשיט היא כביעתא בכותחא שיתפלל מנחה דהיא עונתה עכשיו והראיה ממה שנודע בשערים המצויינים בהלכה בתלמוד ערוך שבידינו בפרק תפילת השחר בזמני תפילות קתני התם ושל מוספין כל היום וגרסינן א"ר יוחנן ונקרא פושע ופרש"י ז"ל ונקרא פושע המאחר כל כך והיינו טעמא דזמן תפילת מוסף מיד אחר תפילת השחר וכמו שכתב הטור בסימן רפ"ו וכתב עוד וז"ל וזמנה כל היום ומיהו עיקר מצותה עד סוף שבעה שעות ואסור לאחרה לכתחילה ואם שכח ולא התפלל עד שעבר כל זמנה כתב רשב"ם שאין לה תשלומין אע"ג דבשאר תפילות שכח באחד מהם ולא התפלל משלים אותה עם תפילה של אחריה שאני תפילת מוסף כיון שמזכיר בה את מוסף יוס חג פלוני הזה אין ראוי להתפלל אותה אלא בזמנה וכו' וגם הרמב"ם פסק בהלכות תפילה הכי שכתב הוא ז"ל תפילת המוספין זמנה אחר תפילת השחר עד שבע שעות ביום והמתפלל אותה אחר שבע שעות אע"פי שפשע יצא ידי חובתו מפני שזמנה כל היום עכ"ל הרי קמן דתפילת המוספין עיקר מצותה עד סוף שבעה שעות דהיינו עד זמן הקרבת המוסף ולכתחילה אין ראוי להתפלל אותה אחר שעבר זמן זה והכי פסק מהריק"א בשם הרמב"ם דמה שאמרו במתניתין ושל מוספין כל היום היינו בדיעבד ומ"מ נקרא פושע כמו שאמר ר' יוחנן אמנם בתפילת מנחה דמצוה להתפלל עם דמדומי חמה פשיטא דעדיף טפי להתפלל אותה תפילה שהוא חייב עתה ולא דחינן אותה בידים מקמי תפילת מוסף מאחר שכבר טעה או נאנס בה וכפי זה נקטינן בענין שלפנינו דברור הוא דתפילת מנחה קדים דחביבה מצוה בשעתה וממילא מה שכתב ה"ה בשאלה וא"ת לא יתפלל תפילת מוסף משום עבר יומו בטל קרבנו דנראה דהא פשיטא ליה ליתא אלא אדרבא איפכא מסתברא ופשיטא לי דיתפלל מנחה כיון שיכול לאחרה לכתחילה עד שתשקע החמה ואף אם הפסיד תפילת המוספין מה יש לנו לעשות כיון שטעה ונתרשל כל כך או נאנס שלא היה יכול להתפלל בעיקר זמנו דהיינו עד שבע שעות עבר זמנו בטל קרבנו קרינן ביה והואיל ואידחי אידחי:
וכשנעמיק עוד נראה מוכרח לומר כן דאם איתא דהאי סברא דעבר יומו בטל קרבנו מכרעה טפי לסמוך עליה ומשום הכי תיסק אדעתין למימר דיתפלל מוסף דתפילת מנחה לאו עבר יומו מקרי אמאי לא אמרינן הכי נמי כשנזדמן לפניו שתי תפילו' ויש שהות להתפלל שתיהן דהא כיש גמור הוא השתא ומה אי בדליכא שהות אמרינן דיתפלל מוסף ולא חיישינן שיתפלל מנחה בעונתה דהוו רבותא טפי ק"ו ובן בנו של ק"ו בדאיכא שהות להתפלל שתיהן הוה לן להקדים תפילת מוסף לתפילת מנחה דאינו מפסיד כלום וכיון שתפילת מוסף הוי זמנה אחר תפילת השחר דין הוא שיוקדם לתפילת מנחה וכי תימא הכי נמי הרי מצינו בהדיא לרבנן דפליגי עליה דר' יהודא ואמרי דתפילת מנחה קדים משום דתדירה והכי איפסיקא הלכתא כרבנן כדמוכח התם ת"ר היו לפניו שתי תפילות אחת של מנחה ואחת של מוסף מתפלל של מכח ואח"כ מתפלל של מוסף שזו תדירה וזו אינה תדירה ר' יהודא אומר מתפלל של מוסף ואח"כ מתפלל של מנחה שזו מצוה עוברת וזו מצוה אינה עוברת א"ר יוחנן הלכת מתפלל של מנחה ואח"כ מתפלל של מוסף וכן הסכימו כל הפוסקים נמצינו למדין דמדאוקי סתמא דתלמודא פלוגתייהו דרבנן ורבי יהודא בדאיכא שהות שמעינן מינה דדוקא בהכי פליגי ומינה דבדליכא שהות להתפלל שתיהן פשיטא להו לרבנן שיתפלל תפילת מנחה משום דחביבה מצוה בשעתה דאי לא תימא הכי לא הוה להו לרבנן לפלוגי ארבי יהודא בדאיכא שהות ותו דלא הוה שתיק מיניה תלמודא דידן וכי היכי דמוקי פלוגתייהו בדאיכא שהות מיחש הוה חייש נמי בדליכא שהות ולימא דבהא נמי פליגי דהוה רבותא טפי אלא ודאי דינא הוי כדכתיבנא ותפילת מנחה דהיא תדירה עדיף וחייב להתפלל אותה ושמא אף ר' יהודא דפליג עליה דרבנן בדאיכא שהות מטעמא דמצוה עוברת עדיף יודה בנ"ד דיתפלל מנחה דיש לחלק ועד כאן לא קאמר ר' יהודא דמצוה עוברת עדיף אלא בדאיכא שהות להתפלל תפילת מנחה אחר כך ואינו מפסיד כלום אמנם אם אין פנאי לא פליג ויודה לרבנן דתדיר עדיף:
וקצת ראיה מצאתי בירושלמי דפירקין דגרסינן התם רבי חייא בשם רבי יוחנן תפילת המנחה ותפילת המוסף תפילת המנחה קודמת הוו בעית למימר בשאין שהות ביום להתפלל שתיהן אבל אם יש שהות ביום להתפלל שתיהן תפילת המוסף קודמת ר' בר טובי אמר אפילו יש שהות ביום להתפלל שתיהן תפילת המנחה קודמת ע"כ שא נא עיניך וראה האי לישנא דקאמר הוו בעית למימר בשאין שהות ביום להתפלל שתיהן ובתר הכי קאמר ר נתן בר טובי אפילו יש שהות ביום להתפלל השתא נחזי אנן הבנת דברים אלו אי אמרת בשלמא דפשיטא להו דבדליכא שהות להתפלל שתיהן דיתפלל מנחה ניחא דאתא לאשמועינן ר' נתן בר טובי רבותא דאפילו יש שהות ביום להתפלל שתיהן תפילת המנחה קודמת דלא תימא דוקא בדליכא שהות אלא אפילו בדאיכא שהות דינא הכי אלא אי אמרת דמספקא להו מאי אפילו אלא ודאי הנכון הוא דבדליכא שהות פשיטא דיתפלל מנחה וזה ברור ואף ר' יהודא דקא פליג בדאיכא שהות מטעם מצוה עוברת עדיף לא פליג בנ"ד דאפושי מחלוקת לא מפשינן:
וחפשתי בספרי הפוסקים ולא מצאתי אי שידבר בדין זה אלא הרב בעל מגן אברהם דרוח אחרת היתה עמו שכתב בסוף סימן רפ"ו שאם הוא סמוך לערב ואין שהות להתפלל שתיהן יתפלל מוסף דמנחה יש לה תשלומין בערבית ע"כ ואני שמעתי ולא אבין דמנא ליה דיתפלל מוסף וידחה תפילת מנחה לערב והלא כ"ש גמור הוא דבדליכא שהות שיוקדם מנחה וכמו שהוכחתי לעיל זאת ועוד אחרת דאישתמיט מיניה ההיא דירושלמי דקאמר ר' חייא בשם ר' יוחנן תפילת המנחה ותפילת המוסף תפילת המנחה קודמת והוה סליק אדעתין דדוקא בדליכא שהות הוה סבירא לי' הכי ובדאיכא שהות לא ואתא ר' נתן בר טובי לפרושי מלתיה דר' חייא דאפילו בדאיכא שהות להתפלל שתיהן תפילת המנחה קודמת וזהוא הפך ממה שפסק הרב ז"ל ואין לומר דירושלמי פליג אתלמודא דידן וכי אמרינן בשמעתין דיתפלל של מנחה תחילה היינו דוקא בכי האי גוונא דאיכא שהות להתפלל שתיהן אמנם אי ליכא שהות כיון דתפילת מוסף זמנה כל היום ואין לה תשלומין בתפילת ערבית תפילת מוסף קדים דתפילת מנחה יש לה תשלומין בערב הא ליתא דאיכא למימר דעד כאן לא פליג תלמודא דידן אירושלמי אלא אמאי דפסקינן הלכתה כרבנן דקאמרי דיתפלל של מנחה ואחר כך יתפלל של מוסף אי מיירי בשאיחר להתפלל מוסף עד מנחה גדולה או עד זמן מנחה קטנה ובדין זה הם חלוקין דכפי תלמודא דידן אפילו באיחר עד זמן מנחה גדולה יקדים להתפלל תפילת מנחה לתפילת מוסף וכפי הירושלמי דוקא כשאיחר עד זמן מנחה קטנה אמרינן דיתפלל מנחה תחילה וכמו שכתב מהריק"א בסימן רפ"ו וז"ל ומ"ש כגון שאיחר להתפלל מוסף עד שש שעות ומחצה הוא כדברי התוספות שם וכ"כ הרא"ש דמשמע כתלמודא דידן ודלא כירושלמי שכתבו הרב ר' יונה והרא"ש דלא אמרינן מתפלל של מנחה תחילה אלא בשאיחר עד זמן מנחה קטנה אבל קודם לכן מתפלל של מוספין תחילה הרי קמן דדוקא בהכי פליגי אמנם בשאיחר כל כך עד דליכא שהות להתפלל שתיהן ליכא חולק בדבר דיתפלל מנחה ושניהם שוין דתדיר עדיף וכפי זה מה שכתב הרב ז"ל אין ראוי להורות כן ואף שכבוד הרב במקומו מונח דבריו לא מחוורן לי דאין להם על מה שיסמוכו:
ושוב מצאתי הוכחה והכרע לדברי מלישנא דגמרא במסכת מנחות דף מ"ט דאיתא התם בעא מיניה ר' חייא בר אבין מרב חסדא ציבור שאין להם תמידין ומוספין איזה מהם קודם היכי דמי אילימא תמידין דיומיה ומוספין דיומיה פשיטא דתמידין עדיפי דהוו להו תדיר ומקודש ופירש רש"י ז"ל תדיר ומקודש תדיר בכל יום ומקודש שהיום יום טוב הוא דאי לאו יום טוב ליכא מוסף ומוספין לא היו אלא מקודשין לשון אחר תמידין מקודשין קודם מוספין דתמידין קרבי ברישא ע"כ ומכאן נראה להוכיח כסברתינו האמיתית וכי היכי דהתם מסיק תלמודא דאי לית לצבור כדי לקנות לשניהן אלא או לתמידין או למוספין תמידין עדיפי משום דהוה ליה תדיר ומקודש הכי נמי בנ"ד דאין שהות להתפלל שתיהן דומיא דההיא דאין לצבור כדי לקנות לשניהם ודאי דאיכא הוכחה למימר דתפילת מנחה עדיף דבמקום תמיד של בין הערבים קאי כדאשכחנא בפת"ה אתמר ר' יוסי בר חנינא תפילות אבות תקנום ריב"ל אמר תפילות כנגד תמידין תקנום וכו' תניא כוותיה דרי"בל מפני מה אמרו תפילת השחר עד חצות שהרי תמיד של שחר קרב והולך עד ארבע שעות ומפני מה אמרו תפילת המנחה עד הערב שהרי תמיד של בין הערבים קרב והולך עד הערב וכו' ומפני מה אמרו תפילת המוספין כל היום שהרי קרבן של מוספין קרב כל היום ע"כ הכלל העולה שהדבר מוכרע בעצמו ומלתא דפשיטא היא דיתפלל אותה תפילה שהיא כנגד התמיד ובין אירע הטעות בשבת או ביום טוב דהשתא הויא תדיר ומקודש ומוסף אינו אלא מקודש ובין כשאירע בר"ח לא שאני לן דהא אתקש ר"ח למועד כמו שכתב הטור בסימן תי"ט דילפינן מקרא דכתיב וביום שמחתכם ובמועדיכם ובראשי חדשיכם ע"ש האמנם יש למעיין מקום עיון לספק ולפקפק מטעמא אחרינא והיינו דקי"ל בכמה דוכתיה בתלמוד ובפוסקים דאין מעבירין על המצות וכמו שמוכח מההיא דריש לקיש במסכת יומא לגבוה תפילין וכפי האי מונח היה מקום להקשות דתפשוט מינה דמוסף הוה ליה להתפלל ולא מנחה משום דהוי מצוה דקדמה לתפילת מנחה וכל זמן שיוכל להתפלל ולא התפלל נמצא דהוי מעביר על המצות וכי תימא דתפילת מנחה היא יותר חמורה מתפילת מוסף משום דהוי תדיר ומקודש דהוי תרתי למעליותא אי משום הא לא אריא וסוף סוף לכאורה נראה דמעביר על המצוה תדע דגדולה מזו כתב הרדב"ז בפסקיו וז"ל ראובן היה חבוש בבית האסורין ולא היה יכול לצאת להתפלל בעשרה ולעשות המצוה והתחנן לפני השר או ההגמון ולא אבה לשמוע להניחו זולתי יום אחד בשנה איזה יום שיחפוץ יורה המורה איזה יום מכל ימות השנה יבחר ראובן הנ"ל ללכת לבית הכנסת והעלה דאנן קי"ל דאין מעבירין על המצות ואין חולק בזה הלכך המצוה הראשונה שתבא לידו שאי אפשר לעשותה והוא חבוש בבית האסורין קודמת ואין משגיחין אם המצוה שפגעה בו תחילה היא קלה או חמורה שאי אתה יודע מתן שכרן של מצות עכ"ל הרי קמן דהאי כללא דכייל תלמודא אלימא כולי האי לפי סברת הרב ז"ל דאפילו על מצוה קלה אם פגעה בו ברישא חל עליו החיוב לקיימה ולקדמה ודון מינה דבנ"ד נמי שפיר מצינן למימר הכי וכיון דזמן תפילת מוסף קדים לתפילת מנחה אף שהיא קלה לגביה ת"מ למה ליה לעבורי על המצוה:
ונראה דיתורץ זה במה שכתבו בעלי התוספו' ביומא דף ל"ג גביה שירי הדם היה שופך על יסוד מערבי שהקשו וז"ל וא"ת ולמה לי קרא אמאי לא נפקי מדריש לקיש דאין מעבירין על המצות וי"ל דלא שייכא דר"ל אלא היכא דבעינא למעבד תרווייהו שיש להקדים ההוא דפגע ביה ברישא אבל היכא דלא עבדינן אלא חד לא גמרינן מיניה ונעביד לתדיר לחודיה ולא נעביד לשאינו תדיר עכ"ל הרי מוכח מהכא דהיכא דלא עביד איניש אלא מצוה חדא אותה שהיא תדירה יעשה וידחה אותה שאינו תדירה ודכוותה בנ"ד דאינו יכול להתפלל שתיהן מחוסר הזמן אותה תפילה שהיא תדירה יתפלל ולא משגחינן אי הוי מעביר על המצות אי לא וכד מעיינת ביה שפיר נשכח דמסתבר טעמיה דריש לקיש דקאמר אין מעבירין על המצות טפי בתפילת מנחה מבתפילת מוסף דבתפילת מוסף הגם דפגעה בו ברישא מ"מ כבר החמיץ אותה ואיחרה עד עתה אבל תפילת מנחה דהויא השתא שעתיה אין מעבירין ממנה כל זמן שיכול להתפלל אותה על צד היותר טוב ובאופן יותר משובח:
וכדי לבאר וללבן הדברים אציג לפניך מה שכתב הרב ב"ח בסימן רל"ד וז"ל שאלה לא"א הרא"ש ז"ל מי שמתפלל מנחה גדולה ורוצה להתפלל מנחה קטנה נראה שטעמו של הר"אש דמשהגיע מנחה גדולה שהוא בין הערבים חל עליו להתפלל תפילת מנחה מיד כנגד קרבן תמיד דאין מעבירין על המצות ועוד שמא יהא נאנס אח"כ שלא יוכל להתפלל אבל דעת הגאונים כיון דכל השנה לא היו מקריבין קרבן תמיד אלא משהגיע זמן מנחה קטנה אלא דבע"פ היה צריך להקדים לשחוט קרבן תמיד משהגיע מנחה גדולה משום דבעי למעבד פסח אחריו כדתנן בר"פ תמיד נשחט לכך התפילה שהוא חובה ג"כ אינה אלא משהגיע זמן מנחה קטנה כקרבן תמיד של כל השנה עכ"ל הרי דחיישינן לטעם אין מעבירין על המצות בתפילת מנחה למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה ונקיטינן דכיון שחל עליו חובת מנחה על כרחיך צריך להתפלל אותה דאין מעבירין ממנה ותפילת מוסף מוכרח להפסיד אותה דכבר טעה או נאנס בה:
ומכל הני מילי מעליותא שכתב הרב ז"ל זכינו לדין דבין להרא"ש ז"ל בין לסברת הגאונים אם הגיע זמן מנחה אין מעבירין ממנה ומינה דאי ליכא שהות להתפלל שתיהן מנחה ומוסף כיון שחל עליו חובת מנחה אותה חייב להתפלל ומהאי טעמא עצמה דאין מעבירין על המצות:
ובר מן דין ומן דין אתינא עליה מטעמא אחרינא והוא בעיקר הדין דמוסכם מכל הפוסקים המפורסמים דאין לתפילות תשלומין אלא בשוגג או אנוס אבל לא במזיד וכמו שכתב הטור בסימן ק"ח והכי איפסיקא הלכה בש"ע יע"ש ולפי זה כיון דהויא הלכה פסיקתא דאין תשלומין אלא באנוס או שוגג נמצא דאין תקנה בענין אחר אלא שיתפלל מנחה דאי לא תימא הכי היינו מזיד כיון דלכתחילה ובשאט בנפש מניח תפילת מנחה כדי להשלים בערב מעוות שאינו יוכל לתקון הוא ואין לו שכר מצוה אלא שכר תפילה דרחמי וכן כתב הרב בי' בשם הרא"ש ובשם גאון ושמא תאמר דדיינינן ליה כאנוס הא נמי לאו מלתא היא דלא מקרי אונס אלא כשעברה לו השעה ושכח מלהתפלל בזמנו דאדם אנוס לגבי שכחה או כגון שעברה לו השעה מטעם איזה טירדא שלא היה יכול ליפטר ממנו וכמו שכתב שם מהרי"קא בשם גאוני עולם והביאו בש"ע ע"ש אבל בנ"ד דכבר חל עליו חובת תפילת מנחה בזמנה דחביבה מצוה בשעתיה והוא בדעתו וברצונו דוחה אותה עד הערב מחמת תפילת מוסף דהוי דחוי ועומד ודאי דפושע הוא וכבר אמרתי דלא שמענו ולא ראינו בשום פוסק לבד הרב בעל מ"א שפסק שיתפלל מוסף ואולי דעתו נוטה למחשביה כאנוס וכבר הוכחתי דיש תשובות בדבר ואחר המחילה אין לסמוך על סברא זו:
עוד אחת היא אביאנה להפיס דעת כל קורא בדברי אלה ולרווחא דמלתא אציג לפניך מה שאמר ר' חלבו אמר רב הונא לעולם יזהר אדם בתפילת מנחה שהרי אליהו לא נענה אלא בתפילת מנחה שנ' ויהי בעלות המנחה ויגש אליהו וכו' דיש לדקדק מאי אולמיה דתפילת מנחה משאר תפילות זאת אשיב אל לבי ואמינא דמלבד הטעם שכתב הטור בסימן רל"ב דדעת שפתיו ברור מללו איכא עוד טעמא אחרינא שכתבו חכמי האמת שאותה שעה מתחלת לשלוט מדת הדין ואותה שעה ראויה לעניה משעה אחרת ולפיכך צריך האדם ליזהר מאד בתפיל' מנחה צא ולמד מה שכתב ה"ה החסיד כמהר"ר משה מכיר בסדר היום שלו וז"ל ובהגיע זמן מנחה יקום בזריזו' ממלאכתו או מעסק תורתו ולא יבטל אותה על שום דבר בעולם וכו' וצריך האדם ליזהר בה בתפילת מנחה הרבה מאד כשאחז"ל שמצינו שלא נענה אליהו אלא בתפילת מנחה וכתב הוא שהטעם הוא מפני שאותה שעה מתחלת לשלוט מ"ה ומי שיוכל לשלוט שיתגברו הרחמי' על הדין כחו גדול ומפיקים לו רצונו וחפצו וכו' לכן צרי' לכוין כראוי וכו ועוד האריך הרבה עיין שם וגם רש"ל בחיבורו כלי יקר על נביאים הרגיש בזה ודבריו סובבים על קוטב זה שבכלל דבריו כתב ולזה א"ר חלבו לעולם יזהר אדם בתפילת מנחה שהיא דין וצריך זהירות וזריזות בה בתפילת מנחה שהרי אליהו לא נענה אלא בתפילת מנחה ע"כ ואבאר דרכם לענין שאלתנו דנקטינן דת"מ יש לה כל כך סגולה מה שאינו בשאר תפילות ואינו יכול לבטל אותה משום דבר בעולם כמו שכתב הרב הנ"ל א"כ נראה פשוט דמתפלל אותה ותפילת מוסף תתבטל לגמרי כיון דלא אפשר בלאו הכי:
ובמה  שבארנו יתורץ ספיקא שניה שכתב ה"ה אם טעה ל התפלל שחרית ומוסף ונזכר אח"כ ואין שהות להתפלל שלשתן דמבעיא ליה איזה מהן יתפלל ואמינא דהא כמי לא צריכא רבא ובמאי דכתיבנא מבואר דאין לו להתפלל אלא אותה תפילה שהיא עתה עליו חובה ומלבד הני טעמי תריצי דלעיל כבר למדנו דתפילת מנחה צריכא זהירות וזריזות גדול וכפי זה אף אותה תפילה של שחרי' אין לה תשלומין מאחר שכבר הוא לילה וכעבר זמן שתי תפילות דמי וכן נראה להוכיח ממה שפסק הרב בי' הרשב"א שכתב וז"ל ומיהו דוקא בזמן תפילה לפי שכיון שהוא זמן תפילה והוא עוסק בתפילתו חוזר ומשלים מה שטעה בתפילותיו אבל שלא בזמן תפילה לא שאל"כ מאי מתפלל ערבית שתים ומתפלל מנחה שתים דק' לימא טעה ולא התפלל שחרית קודם חצות חוזר ומתפלל לאחר חצות אי נמי טעה ולא התפלל מנחה חוזר ומשלימה כל הלילה ה"לל עכ"ל הנך רואה קושט דברי אמת דכי היכי דאשמועינן דאם טעה ולא התפלל מנחה לא ישלים אותה אלא בזמן תפילת ערבית ולא כל הלילה אחר כלות זמן תפילת ערבית ה"ה נמי אחר כלות זמן מנחה כנ"ד אינו רשאי להשלים תפילת שחרית כיון שתפילת מנחה התפלל אותה סמוך לחשיכה ומיד נכנס גבול לילה נמצא שאינה זמן תפילה של מנחה וכבר איפסיקא הלכתא בש"ע וז"ל הא דמשלם התפילה שהפסיד דוקא בזמן תפילה אבל בשעה שאינה זמן תפילה לא ע"כ השתא דאתית להכי נראה ברור דמכל שלשה תפילות שיש לפניו אינו רשאי להתפלל אלא תפילה אחת דהיינו מנחה ושתים מהן מעוות שאינו יכול לתקון הוא הא כדאיתא והא כדאיתא תפילת מוסף לא משום עבר יומו בטל קרבנו ותפילת שחרית נמי לא משום דקי"ל דמשלים דוקא בתפילה הסמוכה לה ולא אחר כלות זמן תפילת מנחה אלא שאם רצה יכול להתפלל אותה בתורת נדבה כמו שהורו הגאונים:
מעתה אבא לבאר העולה לפסקא דדינא בספק השלישי שנסתפק עוד ה"ה על ענין ש"ב שטעה שלא הזכיר של ר"ח לא בלחש ולא בקול רם מי אמרינן כיון דתפילת המוספין לפניו אינו חוזר משום טורח ציבור או דילמא היינו דוקא כשמזכיר בלחש וטעה בקול רם ונ"ל דמסתברא דאינו חוזר להתפלל משום טורח ציבור וכדי להראות לכל יודעי דת ודין ביאורן של דברים אציע לפניך הסוגיא בשלהי ת"ה אשר ממנו מקור דין זה נובע תניא טעה ולא הזכיר של ר"ח שחרית אין מחזירין אותו מפני שתפילת המוספין לפניו א"ר יוחנן ובציבור שנו ופירש רשי' בציבור שנו דאין מחזירין משום דשמע ליה מש"ב ואיכא מקצת הזכרה אבל ביחיד צריך לחזור ובה"ג מפרש לה בש"צ משום טירחא דציבורא ע"כ וכן הרא"ש הרי"ף והרמב"ם מסכימים לדעת בה"ג והכי נקטינן ומתוך ברייתא זאת יראה לי שהן דברים ברורים שאינו חוזר מדקאמר ובציבור שנו כלומר ש"צ שטעה אין מחזירין אותו מפני טורח ציבור כיון שתפילת המוספין לפני א"כ שמעינן מינה דהאי טעמא היא חזקה ואלימתא ועולה לכאן ולכאן וכיון דעל כל פנים איכא טורח ציבור לא שכא אם טעה בחזרה לחודיה או טעה בתרוויהו דלעולם ש"ב אינו חוזר משום תפילת המוספין שיש לפניו ועוד דסתם קתני טעה ולא הזכיר של ר"ח שחרית אין מחזירין אותו דבכל גווני משתמע בין שטעה ש"צ בחזרה בין שטעה בלחש ובחזרה היינו הך ועוד דלא הוה שתיק גמרא מיניה ובהדיא הוה מחלק וכמו שחלק ר' יוחנן בין יחיד לש"צ ואמר דש"צ אינו חוזר מפני שתפילת המוספין לפניו הכי נמי ליפלוג ולתני בדידיה ולימא בד"א כשטעה בחזרה לחודיה אבל אם טעה בלחש וגם בחזרה חוזר כמו היחיד אלא ודאי מדלא מצינו כן בגמרא ולא חלקו בש"צ גופיה אין לנו לבדות סברות וחלוקים מלבנו דבר שאין שורש ולא רמז בתלמוד ולא בשום אחד מהפוסקים:
אכתי פש גבן לברורי בעיקר הדין שכתב הטור בסימן קכ"ו בכל מקום שיחיד חוזר ש"צ חוזר אם טעה כמותו כשמחזיר התפילה חוץ מבר"ח שחרית שאם לא הזכיר יעלה ויבא אין מחזירין אותו מפני טורח ציבור ולכאורה נראה דהאי חוץ מבר"ח שחרית משתמע לתרי אנפין או נוכל לפרש דקאי אתחילת דבריו דאיירי ביה ברישא והיינו בחזרה דוקא אין מחזירין אותו בר"ח שחרית או ר"ל לאו דוקא שטעה בחזרה אלא ה"ה אם טעה בין בלחש בין בחזרה לעולם בר"ח שחרית אין מחזירין אותו מפני טורח צבור וכמו כן נמי איכא למידק בדברי הרמב"ם בהלכות תפילה פ"י עיין שם:
אמנם כדמעיינת שפיר נראה דלשון הטור והרמב"ם אינו סובל אלא פירוש א ואי אנו צריכין לדחוקי נפשין ולמימר דהאי כללא דכייל חוץ מבר"ח שחרית קאי אחזרה לחודיה אלא סתם קאמר חוץ מבר"ח שחרית שאם לא הזכיר יעלה ויבא אין מחזירין אותו ר"ל בכל תפולותיו בין בלחש בין בקול רם אין מחזירין אותו וכפי זה רווחא לן שמעתתא שמצינו דלא חלק וכדפירישית בברייתא אפרש לשן הטור והרמב"ם וזה ברור וגם הר"אש נראה דס"ל הכי שכת' וז"ל ואם לא הזכיר בתפילת המוספין חוזר ולא סמכינן עלמה שהזכיר בשחרית ודוקא אתפילה שעדין לפניו סמכינן ולא על תפילה שהזכיר בה כבר ולא סמכינן נמי על מה שיכול לומר במנחה כי דוקא בשחרי' ומוסף שרגילין להתפלל כאחד הוא דסמכינן מתפילה לתפילה אבל לא מתפילת מוסף לתפילת מנחה עכ"ל הרי בהדיא דבר"ח סמכינן מתפילה לתפילה לאשמועינן דין זה שאם טעה ש"ב בלחש סומך על תפילת קול רם ואם שנה וטעה בחזרה נמי סומך על תפילת המוספין והקלו בדבר שלא להטריח על הצבור ומשום האי טעמא נראה לי פשוט דאינו חוזר ותו לא מידי:
הכלל העולה דתפילת מנחה מתפלל אותה דחביבה מצוה בשעתיה ואף אם היו שלשה תפילות לפניו ונאנס כל כך שלא היה יכול להתפלל בשעתיה אין לו תקנה כיון שהוא סמוך לחשיכה והשעה היא כל כך דחוקה מתפלל מנחה ועוד דהיא תלויה בזהירות וזריזות גדול ולענין ש"צ שטעה בלחש וגם בחזרה מבואר הוא דאין לו לחזור משום טורח צבור ולא שנא אם טעה בחזרה לחודיה או אם טעה בשניהם יחד כיון דאיכא טורח צבור אין לו להטריחו שיחזור הנראה לי כתבתי:
בסדר ובשנת כצאתי את העיר אפרש את כפי אל ה' לפ"ג:
הצעיר יצחק סרוק יצוא