שאלה יח ראובן היה איש חסיד וירא שמים והיה איסטניס ויוצא לשוק בחול בכלי הנקרא בלשון לעז קיטא"שול והוא כמו אהל קטן אשר הוא נשען ע"ג עץ דק ארוך ונעשה באופן שהוא שחתיכת הבגד או המשי אשר הוא האהל כרוך ע"ג העץ הנז' וכשהוא רוצה לצאת בו לשוק להגן עליו בחמה מפני החמה להיות צל על ראשו. ובגשמים מפני הגשמים שלא יפלו על בגדיו אז הוא דוחה למעלה טבעת אחת שיש סביבו וימתח למעלה ויהיה אהל עגול וכשבא לבתו ורוצה לסוגרו מושך אותה הטבעת למטה ונכרך הבגד או המשי על אותו העץ דק הארוך. ונסתפק ראובן הנ"ל אם ביום שבת קודש מותר למתחו למעלה ולחזור ולמושכו למטה. או אם יש איסור בדבר משום עשיית וסתירת אהל עראי בשבת. וגם אם יש חילוק כששייר בגגו טפח פרוס מבע"י להיכא דלא שייר בגגו טפח פרוס ולכן גמר בלבו לבוא לבית מדרשו של ש"ם כי משם תצא תורה שיורה המורה כדת מה לעשות ושכ"מה:
תשובה גרסינן בפ' תולין (דף קלח') תני רמי בר יחזקאל טלית כפולה לא יעשה (פירוש. לשטוח טליתו טל גבי ארבע יחידות לישן תחתיה וראשן מתכפלין לכאן ולכאן לצד הארץ והויא ליה לכותלין להגן מן החמה דהוי אהלא) היה כרוך עליה (פירוש. מבע"י) חוט או משיחה (פירוש. ונתנה על הנס שעל הקינוף כשהיא מכופלת וכרך עליה חוט למשכה בו לפורשה לכאן ולכאן) מותר לנטותה לכתחילה (פירוש. למושכה בה בשבת דמוסיף על אהל עראי ואינו כעושה לכתחילה) עכ"ל הגמרא ופירוש רש"י:
ותו גרסינן בפ' המוצא תפילין (דף קב') אמר רב אסי הני כיפי דארבא (פירוש. אולמות שעושין בספינה שנועצין כעין מעגלין שקורין צרק"ל ראשו אחד בדופן זה של ספינה וראשו בדופן זה והוא כפוף כמו אולם ועומד כמו כיפה ומרחיק כחצי אמה ונועץ אחר וכן טל פני כולה ופורשין בגדים ומחצלות של גמי להגין מפני הצנה והגשמים) שיש בהן טפח (פירוש. שרוחב של מעגל טפח דבציר מטפח לא הוי אהל אבל כשרוחב טפח מקרי אהל נמצא שם אהל עליו מבע"י וכשהוא פורס עליו הבגד למחר אינו אלא מוסיף) אי נמי אין בהן טפח ואין בין זה לזה שלשה (פירוש. דאיכא למימר לבוד) למחר מביא מחצלת ופורש עליהן מאי טעמא מוסיף על אהל עראי הוא ושפיר דמי. עוד (שם) הנהו דכרי (פירוש. אלים) דהוו ליה לרב הונא דביממא בעו טולא (פירוש. מפני השרב) ובליליא בעו אוירא (פירוש. הנאת הקור מפני הבל הקיץ ובימות החול היו פורסין עליהן מחצלות ביום וניטלין בלילה) אתא לקמיה דרב (פי' מה נעביד להו בשבת) אמר ליה זיל כרוך בודיא (פי' כשתסתלק המחצלת מעליהן לפנות ערב שבת אל תסלקנה כולה משם אלא הוי גולל אותה וכורך מטל הגג ושייר בה טפח פרוס דלהוי עליה שם אהל) למחר פשטה ומוסיף על אהל עראי ושפיר דמי עכ"ל הגמרא ופירוש רש"י:
הנה למדנו ממה שפירש רש"י באלו הסוגיות שתוספת אהל עראי שמותר בשבת יש לו שני צדדי היתר. הא' כריכת חוט או משיחה שיכרוך מע"ש ועל ידי אותו חוט או משיחה מותר לפרוס האהל כולו ביום השבת אף שיהיה בגגו לאחר פריסתו כמה טפחים משום דהוה ליה אותו חוט או משיחה שכרך כאילו כבר התחיל האהל מע"ש ואינו כעושה מתחילה אהל עראי עתה בשבת אלא כמוסיף עליו שמותר. ווה מפורש בסוגיא דפ' תולין ובפירוש רש"י גבי טלית כפולה. הב' שיניח טפח פרוס בגגו מבע"י שנמצא שם אהל עליו ובזה מותר בשבת לפרוס טל פני כולו אף שעושה גג רחב הרבה דתוספת אהל עראי הוא ומותר. וזה מפורש בסוגיא דפ' המוצא תפילין גבי כיפי דארבא וגבי הנהו דכרי דהוו ליה לרב הונא ובפירוש נמצא לפי מה שפירש רש"י באלו הסוגיות שיש שני צדדי היתר בתוספת אהל עראי. כריכת חוט או משיחה לבד בלי פריסת טפח אף כשיש בגגו טפח. או פריסת טפח לבד בלי כריכת חוט או משיחה:
ובעלי התוספות כתבו בפ' תולין כרך עליה חוט או משיחה מותר לנטותה. וכגון ששייר בה טפח דבענין אחר לא הוה שרי כדאשכחן בפ' בתרא דעירובין כרוך בודיא ושייר בה טפח למחר פושטה דמוסיף על אהל עראי הוא. א"נ כריכת חוט או משיחה מועלת בלי שיור טפח ט"כ. למדנו מתירוץ הראשון שכתבו בעלי התוס' דלא מהני כריכת חוט או משיחה לחודיה גבי טלית כפולה אלא שצריך גם כן שיור טפח וזה שלא בפירוש אבל לפי תירוץ השני כריכת חוט או משיחה לחודיה סגי בלי שיור טפח וכמו שפירש רש"י. והנלע"ד דתירוץ השני הוא היותר נכון דאם בפי התירוץ הראשון שתי תשובו' יש בדב' חדא דחוט או משיחה למה לי בלי חוט או משיחה יהא מותר. ועוד מאי ראיה מייתי לדבריהם מבודיא דהא התם לא הוה חוט או משיחה כיון שלא נזכר שם כלל ואפילו הכי מותר. אלא ודאי נלע"ד דתירוץ השני הוא היותר נכון דחוט או משיחה מהני אף בדליכא שיור טפח וכמו שפירש רש"י וכן כתב הרא"ש בהדיא בפ' תולין ויתבאר לפנינו. ונראה שכל זה הרגישו התוס' בתירוץ הראשון ולכך כתבו תירוץ שני אלא שקשה לזה מה שמצאנו כתוב בפסקי תוס' טלית כפולה שכרך עליה חוט ישייר בה טפח ע"כ. נראה שפסקו כתירוץ הראשון שצריך תרתי כריכת חוט או משיחה וגם שיור טפח. ומה שיש לתרץ על זה נכתוב לקמן בע"ה:
אבל הרי"ף ז"ל כתב בפ' תולין תני רמי בר יחזקאל טלית כפולה לא יעשה וכו' פי' כגון טלית כפולה שקושרה בין שני כותלים והיא משולשלת ומגעת לארץ ונכנס בין שני קצותיה וישן תחתיה בצל ואין בגגה טפח ולא בפחות משלשה סמוך לגגה טפח ולפיכך פטור אבל אסור ואם היו עליו חוטין מאתמול ונטה אותה היום מותר ע"כ. נראה מדבריו דדוקא כשאין בגגה טפח ולא בפחות משלשה סמוך לגגה טפח הוא דמהני כריכת חוט או משיחה משום דאהל עראי הוא אבל אם יש בגגה טפח או בפחות מג' סמוך לגגה טפח לא מהני דאהל קבוע הוא. וכן נראה גם כן דעת הרמב"ם בפ' כב' מהלכות שבת (הל' כט') טלית כפולה שהיו עליה חוטין שהיא תלויה בהן מע"ש מותר לנטותה ומותר לפרקה ע"כ. וכתב הרב המגיד טלית כפולה וכו' פרק תולין תני רמי בר יחזקאל טלית כפולה לא יעשה וכו' ובהלכות פי' כגון טלית שקושרה וכו' ואם היו עליו חוטין מאתמול ונטה היום מותר עכ"ל ה"ה. נראה מדבריו שדעת הרמ"בם כדעת הרי"ף דלא מהני חוט או משיחה אלא כשאין בגגה טפח ולא בפחות משלשה סמוך לגגה טפח דכיון שהביא פי' ההלכות על דברי הרמ"בם ולא כתב ואין נראה כן דעת רבינו נראה שדעתו כמו שכתבנו:
והרא"ש תמה על דברי הרי"ף במה שכתב גבי טלית כפולה וז"ל ותמהני על הרי"ף שכתב כן הא אמר בשמעתין כילת חתנים מותר לנטותה ומותר לפורקה ומוקי לה שאין בגגה טפח ולא בפחות מג' סמוך לגגה טפח ומ"ש טלית כפולה שהיא יותר בנין עראי מכילת חתנים ואין דבריו נראין בזה כלל אלא מיירי שיש בגגה טפח. א"נ כגון שלאחר שכלה השיפוט של הטלית יורד ממנה בשוה בלא שום שיפוט ברוחב טפח כדאמרינן גבי כילת חתנים אבל נחתא מפוריא טפח אסור והא דאמרינן כרך עליה חוט או משיחה מותר איירי אפילו לא היתה פרוסה טפח אלא כולה כרוכה דכריכת חוט או משיחה חשיב כאילו היתה פרוסה טפח עכ"ל:
וכל אלו הפירושים שכתבנו גבי טלית כפולה בשם הפוסקים אשר קדמנו זכרם הביאם הרב"י (בטור א"ח סי' שטו') וז"ל טלית כפולה שקושרו בין שני כותלים וכו' שם תני רמי בר יחזקאל טלית כפולה לא יעשה ואם עשה פטור אבל אסור היה כרוך עליה חוט או משיחה מותר לנטותו לכתחילה ופרש"י טלית כפולה לא יעשה לשטוח טליתו על ארבע יתידות וכו' והרי"ף כתב פי' כגון טלית כפולה שקושרה בין שני כותלים וכו' וכתב הרא"ש וז"ל ותמהני על הרי"ף שכתב כן וכו' דכריכת חוט או משיחה חשיב כאילו היתה פרוסה טפח עכ"ל ודעת רש"י נראה שהוא כדעת הרא"ש דאהא דתני אביי כילה לא יעשה ואם עשה פטור אבל אסור פירש בשיש בגגה טפח ולפי דברי הרי"ף בטלית כפולה נראה דדוקא כשאין בגגה טפח הוא דפטור אבל אסור אבל יש בגגה טפח אהל קבע הוי וחייב חטאת. וכתב הר"ן ולפי דברי רש"י כל כילה שהיא עשויה ככילת חתנים מותר לנטותה דאפילו אהל עראי נמי לא הויא אבל לפי דברי הרי"ף כילת חתני' דוקא הוא שמותר לפרקה לפי שהיא מתוקנת לכך אבל שאר כילות לא אא"כ כרך עליה חוט או משיחה. ודברי הרמ"בם בפ' כב' כדעת הרי"ף שכתב וז"ל כל אהל משופע שאין בגגו טפח ולא בפחות מג' סמוך לגגו רוחב טפח הרי זה אהל עראי והעושה אותה לכתחילה בשבת פטור. טלית כפולה שהיו עלים חוטין שהיא תלויה בהן מע"ש מותר לנטותה וכו' והוא שלא תהא משולשלת מעל המטה טפח עכ"ל ומכלל דברים אלו יתבאר לך שמ"ש הטור גבי כילת חתנים ואם כרך עליה חוט או משיחה לנטותה בו מותר אפילו אית בה כל הני אינו אלא לדעת רש"י והרא"ש לבד דאילו להרי"ף ולהרמ"בם לא שרי בכריכת חוט או משיחה אלא בדלית ביה חד מהני וכמו שיתבאר והכי נקטינן עכ"ל הרב"י:
וכן כתב הרב בית חדש בסי' הנ"ל וז"ל ואם כרך עליה מאתמול חוט או משיחה לנטותה בו מותר אפילו אית ביה כל הני. כאן סתם רבינו דבריו כדעת הרא"ש החולק על הרי"ף בטלית נפולה דבסמוך דאילו להרי"ף גבי כילה נמי לא שרי בכריכת חוט או משיחה אלא בדלית ביה חד מהני ובפרש"י משמע כהרא"ש. והרמב"ם כתב כדברי הרי"ף ופסק בית יוסף כהרי"ף והרמ"בם וכן כתב בש"ע והכי נקטינן להחמיר בפלוגתא דרבוותא עכ"ל:
אמנם איכא למידק במה שכתב הרב"י בסוף דבריו שכתב ומכלל דברים אלו וכו' דאילו להרי"ף ולהרמ"בם לא שרי בכריכת חוט או משיחה אלא בדלית ביה חד מהני ע"כ. דנראה מדבריו דאפילו בכילת חתנים דאין בגגה טפח ולא בפחות משלשה סמוך לגגה טפח דאינו מותר לנטותה אלא בכריכת חוט או משיחה. ואחר המחילה נראה לע"ד דאין זה דעת הרי"ף והרמ"בם שהרי בכילת חתנים לא הזכירו חוט או משיחה כלל. וכן יש לדקדק נמי בדברי הרב"ח שכתב דאילו להרי"ף וכו' אנא בדלית ביה חד מהני ע"כ. אלא שכבר ראינו שהשיגו על זה הרב בטל דרכי משה בסי' הנז' אות (ב) וז"ל ואין דבריו נראין דאף הרמ"בם כתב פ' כב' בכילת חתנים המתוקנת לכך מותר בדלית ביה חד מהני ולא בעי חוט או משיחה אלא בשאר כילות כמו טלית כפולה שיתבאר בסמוך. וכן כתב הר"ן בדעת הרי"ף דדוקא כילת חתנים מותר לפרקה לפי שהיא מתוקנת לכך אבל שאר כילות לא אא"כ כרך עליה חוט או משיחה ע"כ. וכדי ליישב דברי הרב"י כתב הרב וז"ל ואפשר ליישב דברי דה"ק דלא שרי על ידי חוט או משיחה אי אית ביה חד מהני אלא בדלית ביה חד מהני ואז אין אנו צריכים לחוט או משיחה בכילת חתנים המתוקנת לכך וזהו נכון שכן דעת הרי"ף והרמ"בם עכ"ל. ובכי האי גוונא נמי צריך ליישב דברי הרב בית חדש. אלא שנ"ל שפירושו דחוק בדברי הרב"י ואף שכתב הרב הנ"ל וזהו נכון וכו' מ"מ אין זה משמעות לשון הרב"י:
העולה לנו מכל מה שכתבנו עד הנה בהיתר תוספת אהל עראי בצד הראשון דהיינו כריכת חוט או משיחה הוא מחלוקת בין הפוסקים אם מועיל כשיש בגגה טפח או אם אינו מועיל אלא כשאין בגגה ולא בפחות מג' הסמוך לגגה טפח דלדעת הרי"ף והרמ"בם אינו מועיל אלא כשאין בגגה ולא בפחות מג' סמוך לגגה טפח כגון בטלית כפולה ושאני כילת חתנים הואיל ומתוקנת לכך כמו שכתב הר"ן ולפיכך מותר לנטותה כשאין בגגה ולא בפחות מג' סמוך לגגה טפח אף בלא כריכת חוט או משיחה ודעת רש"י והתוס' בתירוץ השני והרא"ש דכריכת חוט או משיחה מהני אף כשיש בגגה טפח. ולכן נלע"ד דאין להתיר טל ידי חוט או משיחה כשיש בגגה טפח כיון שכן דעת הרי"ף והרמ"בם וכמו שפסקו הרב"י והרב בית חדש דכיון דפלוגתא דרבוותא היא נקטינן לחומרא: ומעתה אחר שכבר כתבנו בהיתר הצד הראשון שכיון שיש מחלוקת בין הפוסקים ומשום הכי פסקנו לחומרא צריך לחקור ולבאר אם בהיתר הצד השני שאמרנו בתוספת אהל עראי דהיינו פריסת טפח אם גם בזה יש מחלוקת או אם הוא מוסכם מכל הפוסקים:
כבר כתבנו למעלה שהיתר הצד השני בתוספת אהל עראי דהיינו פריסת טפח יצא לנו מסוגיא ומפירוש רש"י שבפ' המוצא תפילין גבי כיפי דארבא וגבי הנהו דכרי דהוו ליה וכו' וכסוגיא זאת פסקו כל הפוסקים. הראשון שבקדושה הרי"ף ז"ל שהביא' בפ' כל הכלים וז"ל גרסינן בסוף עירובין שלח ליה רמי בר יחזקאל לרב עמרם לימא לן מר מהני מילי מעלייתא דאמרת לי משמיה דרב אסי בכיפי דארבא וכו' ע"כ יעויין שם שהביא כל הסוגיא כמו שהיא בגמ' ופירשה הר"ן כמו פי' רש"י. וכיון שהביאה הרי"ף בהלכותיו אלמא דהלכתא כוותה:
וכן פסק הרמ"בם בפ' כב' מהלכות שבת (הל' כז') וז"ל העושה אהל קבוע חייב משום בונה לפיכך אין עושין אהל עראי לכתחילה ולא סותרין אהל עראי גזרה שמא יעשה או יסתור אהל קבוע ואם עשה או סתר אהל עראי פטור. ומותר להוסיף טל אהל עראי בשבת. כיצד טלית שהיתה פרוסה על העמודים או על הכותלים והיתה כרוכה קודם השבת אם נשאר ממנה גג טפח מתוח הרי זה מותח את כולה בשבת עד שיעשה אהל גדול וכן כל כיוצא בזה ע"כ וכתב הרב המגיד ומותר להוסיף וכו כיצד טלית שהיתה פרוסה וכו' פ' המוצא תפילין הנהו דכרי וכו' ע"כ:
גם הטור כתב הדין בלי שום מחלוקת (בריש סי' שטו') וז"ל עצים שתוקעים ראשן האחד בדופן הספינה וכופפין ראשן השני בדופן השני של הספינה ופורסין מחצלת עליהם לבל אם יש ברחבן טפח או אפילו אין ברחבן טפח ואין בין זה לזה ג' טפחים חשיבי כאהל ומותר לפרוס בשבת מחצלת עליהם דהוה ליה תוספת אהל עראי ושרי ואם לאו הוה ליה תחילת עשיית אהל ואסור. וכן מחצלת פרוסה כדי טפח מותר לפורשה כולה בשבת דה"ל תוספת אהל עראי. אבל אסור לפורשה כולה בשבת ע"כ:
וכתב הרב"י עצים שתוקעים ראשן האחד בדופן הספינה וכו' בסוף עירובין (דף קב) וכתבו הרי"ף בר"פ כל הכלים אמר רב אסי הני כיפי דארבא בזמן שיש בהן טפח א"נ אין בהן טפח וכו' למחר מביא וכו' מ"ט מוסיף על וכו' ופרש"י כיפי דארבא אולמות שעושין בספינה וכו' שיש בהן טפח. שרוחב של מעגל טפח וכו' אינו אלא מוסיף. א"נ אין בהן וכו' דאיכא למימר לבוד. ומה שכתב וכן מחצלת פרוסה כדי טפח מותר לפורסה כולה בשבת וכו' ג"ז שם הנהו דכרי דהוו ליה לרב הונא וכו' דהוי מוסיף על אהל עראי ושפיר דמי והרא"ש בפ' כל הכלים עכ"ל. גם פסקו בש"ע בסי' הנז' עיין שם. נראה מכל מה שכתבנו שהיתר הצד השני שאמרנו בתוספת אהל עראי דהיינו פריסת טפח מוסכם מכל הפוסקים ואין בזה חולק כיון שלא מצאנו שהביאו הטור והרב"י מי שחולק על זה:
אלא שקשה לנו מה שכתבנו למעלה גבי טלית כפולה שכרך עליה חוט או משיחה שכתבו התוס' בתירוץ הראשון וכגון ששייר בה טפח דבענין אחר לא הוה שרי וכו ע"כ. דנראה מדבריהם דתרתי בעינן כריכת חוט או משיחה וגם שיור טפח ולא סגי בחד מנייהו וכפי זה אינו מוסכם מכל דפריסת טפח לחודיה מהני כמו שאמרנו. ואע"פ שכתבנו דהתירוץ השני נראה לנו היותר נכון דכפי התירוץ הראשון יש שתי תשובות בדבר. מ"מ כבר נודע לנו מה שכתב הרב בעל כנסת הגדולה בא"ח בכללי הפוסקים סי יט' דתירוץ הראשון שעושים בעלי התוס' הוא העיקר. וכל שכן שמצאנו עוד כלל אחר להרב הנז' במקום הנ"ל פי' יו' דעל פסקי תוספת ת יש לסמוך הלכה למעשה. וכבר כתבנו דבפסקי תוס' כתוב טלית כפולה שכרך עליה חוט ושייר בת טפח ע"כ. א"כ נראה דתרתי בעינן וזה נגד מה שכתבנו. ובאמת דכפי זה הכלל דתירוץ הראשון הוא העיקר צריכים יישוב דברי התוס' כדי לתרץ שתי תשובות שהקשינו עליהם ולכן חקרנו עד שמצאנו שני פוסקים שכל אחד מיישב דברי התוס' לפי דעתו והפוסק האחד דוחה דברי האחר ואלו הם הרב בעל גינת ורדים בא"ח כלל ג' סי' כו' והרב בטל פרח שושן בא"ת כלל ג' סי' ד' ואין נלע"ד אחד מן התירוצים לפי שהם דחוקים עיין שם. אבל ראינו להרב בעל פ"ש שכתב תירוץ שני בענין אחר ליישב דברי התוס' והוא נכון ובז' יתורץ מה שהקשינו בשתי תשובות ויתיישבו דבריהם באופן שאין סתירה מדבריהם נגד מה שכתבנו. וז"ל ואשר אני אחזה לי כעת ליישב דברי התוס' בענין אחר והוא דלעולם דשייר טפח מהני לחוד ולא בעיא חוט או משיחה והיינו ההיא דעירובין גבי כיפי דארבא ובודיא אמנם חוט או משיחה לחוד לא מהני אם לא ששייר טפח וזו היא כוונת התוס' דפ' תולין שאמרו כרך עליה וכו' וכגון ששייר בה טפח כלומר דלא מהני חוט לבדו אם לא בשיור טפח וכוונת הגמ' שאמרה כרך עליה חוט היינו לומר ששייר בה טפח אע"פ שנזכר (נ"ל שצריך להיות שלא נזכר) בהדיא והדבר מוכרח דכרך עליה חוט לאו דוקא שהרי כתב רש"י ושאר הפוסקים דבעיא שנתנה על הנס שעל הקנוף כשהיא מכופלת מע"ש ע"ש. והכריחו דבריהם התוס' וכו'. הרי מבואר שהוא היה רוצה לסלק המחצלת מכל וכל כדי שיהיה להם אוירא אלא שאיסור שבת עומד בפניו שלא יוכל לפרסה למחר. ואם איתא דכריכת חוט לחודיה מהני קוה לו ללמדו היתר זה כדי שיהיה להם אוירא טובא. אלא ודאי מוכח דלא מהני חוט או משיחה לחודיה ולעולם דפריסת טפח לחודיה אהני וכו' הנה התוס' פסקו כתירוץ ראשון דחוט לחודיה לא מהני אבל פריסת טפח לחודיה מהני וזה מדוקדק בפסקי תוס' שכתבו טלית כפולה שכרך עליה חוט ישיר בה טפת ע"כ וצא כתבו טלית כפולה יכרוך עליה חוט וישייר בה טפח דהוה משמע דתרתי בעינן אבל מלשונם זה שכתבו שכרך עליה חוט נראה כי כוונתם לומר שאם כרך עליה חוט אתירה אינו מספיק וצריך שיור טפח ולעולם דבטפח לחודיה די. ומאי דנקט תלמודא שכרך עליה חוט אורחא דמלתא קתני שדרך לכרוך עליה חוט כדי למשכה ולמתחה בו ולעולם דבפחותה טפח מיירי כי היכי דאמרינן דמיירי בנתונה על הנס כנז"ל עכ"ל הרב בטל פרח שושן:
הרי מבואר ממה שכתב הרב ליישב דברי התוס' אנו למדים דסבירא להו בתירוץ הראשון דאע"ג דכריכת חוט או משיחה לחודיה לא מהני. פריסת טפח לחודיה מהני. ואף שהיה נראה דתרתי בעינן ממה שכתוב בפסקי תוס' כבר דקדק הרב מלשונם שאין זה כוונתם. וזה הפירוש נ"ל נכון וישר כדי להשוות כל הדיעות כי כך היא חובתנו שלא להרבות המחלוק' וגם בזה יתורצו שני תשובות שהקשינו (דוק ותשכח) וכן נראה נמי שהוא ועת הטור והרב"י שכתבו הדין סתם ולא הביאו בזה מחלוקת. נמצא דפריסת טפח לחודיה מהני אליבא דכ"ע:
ובזה נבוא להשיב לשואלנו דבר על זה הכלי הנקרא קיטא"שול שנסתפק ראובן אם מותר למתחו למעלה ולחזור ולמושכו למטה ביום השבת על ידי אותה הטבעת שיש סביב אותו העץ דק וארוך. או אם יש איסור בדבר משום עשיית וסתירת אהל עראי בשבת. וגם אם יש חילוק בין איש בגגו טפח פרוס מבע"י להיכא דאין בגגו טפח פרוס. ונשיב ונאמר שכיון שהוכחנו שאין להתיר על ידי כריכת חוט או משיחה גבי טלית כפולה אצא בשאין בגגה טפח ולא בפחות מג' סמוך לגגה טפח כמו שפסקו הרב"י והרב בית חדש שכן דעת הרי"ף והרמ"בם וכוותיהו נקטינן. הוא הדין נמי בנ"ד שאין להתיר על ידי אותה הטבעת לפרוס למעלה זה הכלי הנקרא קיטא"שול ולחזור ולמושכו למטה שאע"פ שאין בגגו לאחר שנמתח טפח דאהל משופע הוא מ"מ בפחות מג' סמוך לגגו איכא טפח. וודאי דלא גרע כריכת חוט או משיחה מזאת הטבעת דהיא היא וכיון דהתם אינו מועיל חוט או משיחה כשיש בגגה טפח הוא הדין נמי הכא דאינה מועלת אותה הטבעת כיון דבפחות מג' סמוך לגגו איכא טפח. אבל אם יזהר למתחו קצת למעלה כדי שיעור טפח מע"ש אז יהיה מותר למתחו כולו ביום השבת אף שעושהו אהל גדול דמוסיף על אהל עראי הוא וכשמושכו למטה יזהר שלא ימשוך הטבעת עד למטה לפי שאו נכרך הבגד או המשי כל כך על העץ שאינו נשאר שם טפת ואסור משום סתיר' אהל עראי אלא יהיה נזהר לשום שום דבר באותו עץ הארוך לעכב ירידת הטבעת למטה כדי שישאר ממנו טפח מתוח וכן אם מתחיל' עשייתו יעשהו שיהיה לו בגגו רוחב טפח באופן שאף לאחר שמושכים אותה הטבעת למטה אינו נכרך כל הבגד או המשי על אותו עץ דק וארוך אלא נשאר שם רוחב טפח בגגו. מותר למתחו למעלה ולחזור ולמושכו למטה דמוסיף על אהל עראי הוא ומותר כמו שכתבנו והוכחנו גבי כיפי דארבא ובודיא דבטפח פרוס מבע"י מותר אליבא דכ"ע וכל שכן בנ"ר דמותר דאיכא תרתי לטיבותא. אותה הטבעת שהיא כמו כריכת חוט או משיחה וגם פריסת טפח כמו שביארנו:
ובחפשי באמתחות שיחות ספרי הפוסקים מצאתי שתי תשובות על ענין הדומ' לנושא אשר נשאלנו עליו מהרבנים השלמים ה"ה הרב בעל גינת ורדים (בא"ח כלל ג' פי' כו') והרב בעל פרח שושן (בא"ח כלל ג' פי' ד') על דברת הנאמוסיי"א שעושין ארבע יריעות לארבע רוחות ויריעה על גביהן וכולן חוברות אשה אל אחותה ופורשין אותה תלויה מארבע רוחותיה ונכנסין לישן בתוכה מפני היתושין מה יהיה דינה של כילה זו לנטותה ולפרסה בשבת ולקבצה משים איסור אהל עכ"ל השאלה הכתובה בס' גינת ורדים והרב הנ"ל טלה בדעתו בתחיל' להתי' אפילו בלא פריסת טפח מבע"י ורצה להוכיח דעתו ממה שאמרו בגמרא בבי טלית כפולה כרך עליה חוט או משיחה מותר לנטותה והביא סיוע לדבריו ממה שפירשו רש"י והתוס' בתירוץ שני והרא"ש כמו שכתבנו למעלה. דכיון שיש לנאמוסיי"א שנצים שהולכת ובאה בהם על ידי חבלים שמתוחים מכותל אל כותל לא גרעי שנצים הללו מכריכת חוט או משיחה. אלא כתב שצריך שיהיו החבלים מתוחים מקודם השבת. אבל בסוף דבריו כתב דאסור לנטות הנאמוסיי"א אפילו בפריסת טפח מבע"י מטעם דלא הותר התוספת אלא באהל עראי ולא באהל קבוע והביא סיוע לדבריו ממה שכתב הרב"י דנקטינן כהרי"ף והרמ"בם. ואחר שהביא דברי הרב"י כתב וז"ל ודבריו אלה מפורשים הם בדברי הר"ן שכתב וכו' ומאחר דלדעת הרי"ף והרמ"בם הכילה שיש בגגה רוחב טפח הוי אהל קבוע ויש בם חיוב חטאת א"כ אין תקנה להתיר בנ"ד כלל דשנצים וטבעות שבה לא מהנו לה וכדכתב מרן והר"ן דלא מהנו חוט או משיחה אלא כשאין בגגה רוחב טפח והנאמוסיי"א מקורה בריבוע כעין בית. גם אין להתיר בה כשהיתה פרוסה מבע"י טפח רוחב דעד כאן לא התירו בכה"ג אלא באהל עראי ונכנס שם רוחב טפח הרי יש שם אהל עראי וכשמושכה וכו' אבל כשעיקר האהל הוא אהל קבוע שוש בו חיוב חטאת אין להתיר וכו' והכא להרי"ף ולהרמ"בם הוי אהל קבוע דיש לה לה גג וכותלים והוי דומיא דבית לגמרי ובכה"ג יש להחמיר בה טובא וכו' ע"כ. ובגמר דבריו כתב כללא דמלתא חזרנו על כל צדי כילה זו ולא מצינו לה היתר כלל ע"כ:
והרב בעל פרח שושן פסק שמותר לנטות הנאמוסיי"א בפריסת טפח מבע"י אפילו לדעת הרי"ף והרמ"בם משום דסבר דלא פליגי אלא בחוט או משיחה לא בטפח פרוס וז"ל עוד כתב הרב (ר"ל בעל גינת ורדים) וז"ל בקצור ומאחר דלדעת הרי"ף והרמ"בם הכילה שיש בגגה רוחב טפח הוי אהל קבוע וכו' אין להתיר וכו' גם אין להתיר בה כשהיתה פרוסה מבע"י רוחב טפח דע"כ לא התירו וכו' עכ"ל. ולי הדיוט נראה דאפשר דגם הרי"ף והרמ"בם מודו בנאמוסיי"א דמותר כשהיתה פרוסה מבע"י ולא חלקו אלא בענין חוט או משיחה שהוא הכר מועט אבל כשהיא פרוסה טפח כ"ט הנז' דמהני וכן משמע מלשון המ"א שכתב בסי' הנז' ס"ק יב' טלית כפולה שאין בגגה טפח וכו' אבל אי איכא בו טפח לא מהני חוטין עכ"ל ומשמע דדוקא חוטין לא מהני אבל פריסת טפח מהני וכן נראה מדסתמו דבריהם ולא אמרו דביש בה גג טפח לא מהני טפח ובפרט מרן הש"ע דסבירא ליה כוותיהו לא אשתמיט הוא ולא שום אחד ממפרשי דבריו להשמיענו דין זה ובפרט דהוי מלתא דאיסורא שהיה להם לאפרושי לן מאיסורא. אלא ודאי דס"ל דכל שהיא פרוסה טפח מבע"י מותר וטעמם נלע"ד משום דאע"ג דכל שיש בגגו טפח מקרי אהל קבוע וחייב חטאת עושהו היינו דוקא כשעושה אותו להתקיים לעולם אמנם היכא שאינו עומד להתקיים מקרי אהל עראי וכ"כ הרב עולת שבת בסי' הנז' ס"ק יא' וז"ל והיכי דמי אהל עראי מפרש רש"י כגון שעושה לפי שעה ולא להיות שם קבע עכ"ל וראיה לזה מדאמרינן בפ' כל הכלים גבי פקק החלון דפוקקין בו משום דמותר להוסיף על אהל עראי בשבת ע"ש. הרי שאע"פ שהוא כעין קבוע ויש בו יותר מטפח מ"מ כיון שהפקק הוא דרך עראי מותר להניחו. וה"נ בנ"ד מותר לעשות הנאמוסיי"א דהיא דומיא דטלית כפולה שהרי פרש"י וז"ל טלית כפולה לא יעשה וכו' דהוי אהל עכ"ל והיינו ממש צורת הנאמוסיי"א וכו' ואפ"ה כתבו התוס' בתירוץ א' דמותרת על ידי פריסת טפח עכ"ל ובסוף דבריו כתב וז"ל ובכן אם נהגו להתיר בפריסת טפח מבע"י אפשר שאי זה חכם ראוי להוראה סמך על דברי הרא"ש ודעמיה והתיר להם. וכל וה לפי דעת הרב אבל לפע"ד אין אנו צריכים לזה שכבר כתבתי דגם הרי"ף והרמ"בם ודעמייהו יודו בנ"ד דמותר ומ"מ המחמיר תע"ב עכ"ל. והרוצה לעמוד על עיקרם של דבריהם יעויין שם:
ומאחר שראיתי שאלו החכמים השלמים אשר קטנם עבה ממתני יש מחלוק' ביניהם בענין הנאמוסיי"א שנראה שדומה לנ"ד אם מותר לנטותה ולחזור ולקבצה ביום שבת קודש בפריסת טפח מבע"י או לא וכל אחד לדרכו פנה זה אוסר וזה מתיר ויש להם על מה שיסמוכו. מי אני להכניס ראשי בין אלו העמודים ולחוות דעתי הקצרה והחלושה נגד חכמתם בדבר התלוי במחלוקת להכריע ביניהם לומר אי זה יכשר הזה או זה וכל שכן לסתור את דבריהם. אמנם נלע"ד שאם נדקדק היטב בדבריהם דבנ"ד כולהו יודו שמותר לנטות הקיטא"שול ולחזור ולקבצו באופן שכבר ביארנו. והטעם לפי שיש הפרש רב וגדול בין התם לנ"ד דבפריסת הנאמוסיי"א כיון שיש לה גג וכותלים ודמי לבית הוי אהל קבוע וחיוב חטאת עושהו ומשום הכי פסק הרב בעל ג"ור דאסור לנטותה אף בפריסת טפח מבע"י משום דהוי מוסיף על אהל קבוע וזה אסור. וכל זה מבואר מדבריו היטב. אבל בנ"ד דפריסת הקיטא"שול אינו אלא אהל עראי כיון שאין לו כותלים אלא גג משופע ואין בזה חיוב חטאת נלע"ד דאפילו הרב הנ"ל יודה דבפריסת טפח מבע"י מותר לנטותה בשבת משום דהוי תוספת על אהל עראי וזה מותר:
אלא שעדיין לא נתקררה דעתי מכל מה שכתבנו דנראה לענ"ד לאסור לאסור הקיטא"שול בשבת לא מפני שיש איסור בפריסתו שכנגד הוכחנו דטל ידי פריסת טפח מבע"י מותר לכ"ע אלא משום שכשמניחו פרוס על ראשו להיות לו לצל בחמה מפני החמה ובגשמים מפני הגשמים ואילו על בגדיו הרי הוא מאהיל על ראשו ועל הגדיו ומטעם זה יש לאוסרו אף שיהיה מתוח כולו מבע"י שכיון שמלמטה הוא רחב הרבה אי אפשר שלא יוציא מן הבגד או מן המשי סביב לראשו שעור טפח והרי זה דומה לדין הכובע שכתב הרמב"ם בפ' כב' מה' שבת (הל' לא') וז"ל כובע שעושים על הראש ויש לו שפה מקפת שהיא עושה כמו אהל על לבושו מותר ללבשו. ואם הוציא מן הבגד סביב לראשו או כנגד פניו כמו אהל והיה מהודק על ראשו והיה השפה שהוציאה קשה ביותר כמו גג אסור מפני שהוא עושה אהל עראי ע"כ. ואם כן מזה הטעם נמי בנ"ד יהיה אסור אף שכולו פרוס מבע"י ואף שהוא עשוי מבגד או ממשי שהוא רך מ"מ כיון שהוא עשוי באופן מה כדי שישאר מתוח ולא יכפוף לא למעלה ולא למטה הוה ליה כמו הכובע שיש לה שפה קשה שאסור להניחו על ראשו משום אהל עראי. אלא שכבר מצאנו ראינו שאין איסור הכובע מוסכ' מכל שהוא משום אהל אלא שיש מחלוקת בין הפוסקים אם האיסור הוא משום אהל או משום דילמא נפיל ואתי לאתויי ארבע אמות בר"ה וכדי לבאר זה צריך להבי' הסוגיא שממנה יוצא הדין:
גרסינן בפ' תולין (שם ע"ב) אמר רב ששת בריה דרב אידי האי סיאנא (פי'. כובע של לבד פלטר"ץ) שרי והאיתמר סיאנא אסור (פי' לצאת בו בשבת ולקמיה מפרש ואזיל) לא קשיא הא דאית ביה טפח (פי' שהוא מתפשט להלן מראשו טפח אסור משום אהלא) הא דלית ביה טפח. אלא מעתה שרביב בגלימא טפח ה"נ דמחייב (פי' הניח טליתו על ראשו כדרך שהוא מתעטף והרחיקה להלן מראשו טפח) אלא לא קשיא הא דמיהדק הא דלא מיהדק (פי' לאו משום אהל הוא אלא משום שלא יגביהנו הרוח מראשו ואתי לאתויי ד' אמות הילכך מיהדק בראשו שפיר שרי לא מיהדק אסור) עכ"ל הגמרא ופירוש רש"י:
ובעלי התוס' כתבו הא דמהדק פר"ח שאינו נכפף דאז נראה כעין אהלי. דלא מהדק שהוא נכפף ואז אין נראה כעין אהל ע"כ נראה דדעת ר"ח כדעת הרמ"בם דאיסורו משום אהל. וכן כתב הרב המגיד בשם ר"ח בפ' כב' מה' שבת כובע שעושין על הראש וכו' פ' תולין ובהמוצא תפילין סינא שרי והקשו וכו' ופר"ח ז"ל כדברי רבינו. אבל רש"י ז"ל פי' אלא לא קשיא דטעמא לאו משום אהל הוא אלא משום דילמא וכו' והרש"בא ז"ל העלה פ' תולין כדברי רש"י ז"ל ובהמוצא תפילין כדברי ר"ח ז"ל וכן עיקר עכ"ל:
והרי"ף ז"ל הביא הסוגיא בפ' תולין ולא פי' אם איסורו משום אהל או משום דילמא אתי לאתויי. אבל הר"ן לא נראה לו פי' הרמ"בם ור"ח וז"ל. אלא לא קשיא וכו' פרש"י ז"ל דטעמא לאו משום אהל אלא משום דילמא נפיל וכו' ור"ח ז"ל פי' דלעולם משום אהל וכו' וכן כתב הרמ"בם ז"ל בפ' כב' מה' שבת. ולא נהירא דאם כן לא הוה ליה למימר הכי אלא הכי הוה ליה למימר לא קשיא הכא מהדק התם לא מהדק עכ"ל: וטעם זה המחלוקת נ"ל לפי שיש חילוף נוסחאות דלדעת האומרים דאיסורו משום אהל לא היה כתוב בנוסחתם אלא לא קשיא אבל היה כתוב לא קשיא דכפי זאת הנוסחא לא חזר הש"ס ממה שהיה סובר מעיקרא כשתירץ הא דאית בים טפח הא דלית ביה טפח שאיסורו משים אהל. ולדעת האומרים שאיסורו משום דילמא נפיל ואתי לאתויי היה כתוב בנוסחתם אלא לא קשיא וכפי זה חזר הש"ס ממה שהיה סובר מעיקרא ואמר שאין איסורו משום אהל אלא משום דילמא נפיל וכו' וכן כתב הרא"ש פ' תולין ע"ש. ויש חילוק לענין הדין בין אלו שני הטעמים דאם איסורו משום דילמא נפיל וכו' אינו אסור אלא בר"ה ואם משום אהל אסור אפילו בר"הי וכן כתב הרב"י בשולחנו הטהור (א"ח סי' שא') (אף שאין זה מקומו) כובע שהוא מתפשט להלן מראשו טפח אסור להניח בראשו אפילו בבית משום אהל ע"כ. אבל בספרו ביתה יוסף הביא כל הדעו' ולא כתב כדברי מי נקטינן. גם הטור כתבו בסי' הנז' ולא ידעתי למה לא כתבוהו (בסי' שטו') גבי דיני אהל ע"ש. למדנו מכל האמור דאיסור הכובע אם הוא משום אהל או משום דילמא נפיל הוא דבר התלוי במחלוקת וכיון דלדעת הרמ"בם ור"ח ור"ת איסורו מטעם אהל שמאהיל טל פניו ועל בגדיו א"כ בנ"ד נמי נימא דאסור להניח הקיטא"שול על ראשו אף אם מתוח כולו מבע"י מטעם שמאהיל טל ראשו ועל בגדיו:
אמנם מצאתי תשובה להרש"דם (בא"ח סי' ד') שנשאל על ענין הכובע אם אסור ללבשו משים אהל או לא והשיב חרב ז"ל שמותר ללבשו אפילו לדעת הרמ"בם ודעמיה אם הוא פרוס מבע"י ואין לחוש כלל דודאי מותר ע"ש כי הרב האריך ואני לא אביא אלא מה שצריך לעניננו וז"ל אך בכובעים וכו' יש מקום קצת לפקפק משום אהל אלא שגם בזה אני אומר שאין לחוש דודאי מותר וכו' אם כן איך פי' ר"ת וכו' וכן קשה לי להרמ"בם וכו'. אלא שנראה בעיני שלדעת הרמב"ם אפשר שיתורץ דמה שאסר בסינא הוי בענין שהוא עושה אהל בידים בשבת או בי"ט וכמו שנראה מלשונו שכתב הוציא מן הבגד סביב לראשו משמט שעתה הוא מוציא בשבת שאם היה שמע"ש היה הבגד יוצא הכי הוה לי למימר ואם היה יוצא וכו' ומדקאמר ואם הוציא משמע שעתה מוציא הבליטה ומ"ה אסור וכו' אבל לדעת רש"י והמסכימים עמו אין מקום ערעור וכו' ואם כן זכינו לדין שגם לדעת הרמ"בם אין מקום לספק באלו הכובעים. ואפילו לדעת ר"ח ור"ת נראה וכו' ועוד שאפשר שגם ר"ת לא אסר אלא כמו שפרשתי לדעת הרמ"בם וכו' וכן נראה קצת מן הגמ' דבהכי מיירי דכי משני הא דאית ביה טפח הא דלית ביה טפח הדר פריך אלא מעתה שרביב אגלימ' טפח וכו' וכי היכי דבגלימא טפח הוי שבשבת הוא עושה האהל כך בסינא וכן בפוריא וכו' שכולם הוי שעושה אותם ביום השבת או בי"ט עכ"ל:
הרי מבואר בדברי הרב הנ"ל שאין איסור להניח הכובע על ראשו אלא כשמוציא הבליטה בשבת שאז הוא עושה אהל בידים אבל אם היא פרוסה מקודם השבת מותר ללבשו אפילו לדעת הרמ"בם ור"ח ור"ת כמו שדקדק מלשונו שכתב ואם הוציא ולא כתב ואם היה יוצא. ואם כן זכינו לדין בנ"ד נמי דאפילו לדעת הרמ"בם ודעמיה מותר להניח הקיטא"שול למעלה על ראשו כשהוא פרוס ואין בזה משום עשיית אהל. אבל לענין פריסתו כבר הוכחנו שצריך להניח טפח פרוס מבע"י או שיעשהו מתחילה באופן שכבר ביארנו דבענין אחר אינו מותר:
אמנם ראיתי באלו הכלים של נ"ד הנקרא קיטא"שול שאין כולם עשויים באופן אחד כי יש מהם שאותו עץ דק וארוך הוא משבר אחד ויש מהם שבתחתית אותו העץ יש שבר אחד אלא שאחוז בו ויכול לפתחו ולסוגרו כמו כסוי אה קטנה ויש עוד אחרים שעשויים משברים רבים וכשרוצה לחברו לעשותו עץ אחד מחבר שבר בשבר על ידי דפוס של ברזל או נחושת וכורך זה על זה עד שאינו יכול לכרוך יותר כדי שיהיה אותו העץ קשנ ולא יהיה נע ונד כשאוחזו בידו וכשאינו צריך לו עוד מפרקו עד שעושהו שברים שברים. ולפי זה נלע"ד שוה האחרון שאמרנו שעשוי משברים רבים שאסור לחברו ולפרקו בשבת. והראיה על זה מה שכתב הרמ"בם בפ' כב' מה' שבת (הל' כו') וז"ל ואין מחזירין מנורה של חוליות ולא כסא המפוצל ולא שולחן המפוצל וכיוצא בהן מפני שנראה כבונה ואם החזיר פטור שאין בנין בכלים ואין סתירה בכלים ואם היה רפוי מותר להחזירו ע"כ. וזה הדין מוסכם מכל הפוסקים. נמצא דאינו מותר גבי מנורה וכסא ושולחן העשויים משברים להחזירם אלא כשהם רפויין ולפי זה בנ"ד כיון דכורכים אותו כדי שלא יהא נע ונד ודאי דאין זה נקרא רפוי ואסור כהא שכתב (סי' שיג') על מ"ש הטור חטא פרקים וכו' וז"ל ופסקו הרי"ף והרא"ש כרשב"ג וכ"פ הרמ"בם בפ' כב' ונראה מדבריו שם דהא דאמרינן אם היה רפוי מותר היינו לומר שהוא עשוי להיות רפוי וכו' וכ"נ ממה שאמר רבינו גבי כוס של פרקים וכו' וכן כתב הכלבו בשם הרא"בד דברים שאין אדם מקפיד עליהם אם יתנועע בתוך החור מותר להכניסן בחורן שאין לגזור שמא יתקע אלא בדבר שצריך להיות מעמידו בדוחק עכ"ל: למדנו ממ"ש הרב דבנ"ד כיון שמקפיד שיהיה אותו העץ קשה ולפיכך כורכו ומהדקו עד שלא יהא נע ונד דאין זה נקרא רפוי ולפיכך אסור לחבר שבר בשבר ביום השבת לעשותו עץ אחד גם לפרקו אסור אלא צריך לחברו מע"ש ואז יהיה מותר לפרוס למעלה הבגד או המשי אשר הוא האהל בפריסת טפח מע"ש או שיעשהו מתחילה באופן שכבר ביארנו:
כלל העולה מדברינו שזה הכלי הנקרא קיטא"שול דאין להתיר על ידי אותה הטבעת למתחו למעלה ולחזור ולמושכו למטה ביום השבת. כמו שהוכחנו גבי טלית כפולה דלא מהני כריכת חוט או משיחה כדי לנטותה בשבת כיון שיש בגגה רוחב טפח כמו שפסק הרב"י אבל אם אם ישייר ממנו טפח פרוס מע"ש או אם מתחילת עשייתו יעשהו באופן שיהיה שם רוחב טפח בגגו קודם שנמתח אז יהיה מותר למתחו למעלה ולחזור ולמושכו למטה אף שיעש' אהל גדול דמוסיף על אהל עראי הוא ומותר כמו שפירשנו גבי כיפי דארבא ובודי' דבפריס' טפח לבד מותר לכ"ע וכל שכן בנ"ד שיש גם כן אותה הטבעת דהוי כמו כריכת חוט או משיחה. גם אין לאסור משום שמאהיל על הפנים כשמניחו פרוס למעל' מראשו כמו שהיה נראה מדין הכובע שהרי כתבנו בשם הרש"דם שאף לדעת הרמ"בם ור"ח ור"ת אינו אסור אלא כשהוציא השפה בשבת לא כשהוציאה מקודם השבת. ואם היה אותו העץ דק וארוך עשוי משברים רבים אסור לחברם ולפרקם בשבת כמו שהוכחנו ממ"ש הרמ"בם גבי מנורה וכו' דכיון דמחברו ומהדקו כדי שלא יהיה נע ונד אין זה נקרא רפוי כמו שכתב הרב"י אלא צריך לחבר כל השברי' מקודם השבת: זהו מה שנרא' לע"ד להלכה אבל למעשה עד שיסכים עמנו הרב היושב על כסא ההורא' שמלכותו יכון עד שיבו' ינון אכי"ר:
תם ונשלם בע"ש ב' לחודש כסלו בשנת ובסדר וישמר משמרתי מצותי חקותי ותורתי לפ"ק:
הצעיר יעקב בלא"א כמוהר"ר דוד פיראנקי זצ"ל: