שאלה יא ראובן נדר לקרות בערב שבת  כל כך דפים מזוהר הקדוש ולא  הספיק לגמור שיעורו עד שנתוועדו להתפלל  ערבית מבעוד יום וחזר ללימודו וגמר שיעורו  מבעוד יום ושאול שאל האיש אם יצא ידי חובת  נדרו כיון שהיה מבעוד יום או דלמא כיון שכבר  התפלל ערבית וקבל עליו השבת הויא לילה לגביה  ולא יצא ידי חובת נדרו אתה עתה ברוך ה' כרע  כאח לי החכם הנעלה כהר"ר יעקב די  מיזה י"ש צ"ו יפוצו מעיינותיך חןצה הגידה נא להיכן דעתך דעת צלולה נוטה ואני תפלה אל אלהי ירחיב את גבולך וכשם שזיכה אותך כי עלית  למרום להיות בכת ראשונה במדרשנו עץ  החיים יע"א יעלך גם עלה מעלה מעלה ככל  אות נפשך כן יהי רצון לטוב לך אוכי"ר:
תשובה בטרם תחיל קן קולמוסא והיד  כותבת יודע אני בעצמי שאין אני כדאי לעלות אל מעלה רמה להשיב דבר יקר כזאת שאלה מיוסדת על כן החכמה ששאל אהובי  ורעי כהר"ר החכם ונבון שלמה ישורון נר"ו פיהו ידבר חכמות סיני ועוקר הרים פילפלא חריפא נחית לעומקא דדינא מתון ומסיק שמעתתא  אליבא דהלכתא מתרץ תירוצא מתיקא כדובשא תאיר ותזהיר כאור חמה וככוכבי מעלה אמן. ואף על פי שאני בער ולא אדע להשיב מה כי אין בי תבונה ולא חכמה ולא נסיתי באלה לתרץ קושיא  ותשובה וכל שכן בנדון דידן שלא מצאתי לה שורש  ומקור בגמרא ולא סמך ורמז בדברי הפוסקים  ראשונים עם כל זה צריכין אנו לחוות דעתנו ולהגיד סברתנו על השאלה אשר שאל החכם השואל  ולא נוכל להשיב את פניו ריקם ולשלח אותו בלתי  תשובה ולכן מוכרח אני לבטל רצוני מפני רצונו הטוב ולעבור על דעתי מפני דעתו הרחבה ואחפש ואבקש בספרי הפוסקים אחרונים למצוא נחת רוח  לנפשנו ולראות אם נוכל ללמוד מהם דבר הדומה  לענינינו כדי להוציא הדין לאמתו:
קודם כל דברו וטרם השיב לשואלי דבר  צריכין אנו לחקור ולתור אם מי  שהתפלל ערבית בעוד היום גדול חשבינן ליה יום  או לילה יען כי ראיתי בפוסקים שיש הרבה דינין  שנוכל ללמוד מהם שתפלת ערבית עושה לילה ויש  מהם אדרבא להפך שאין תפילת ערבית מעלה  ומוריד וכיון שכן חייבים אנו לראות בנדון דידן אם דומה לאותם הדברים שתלויין בתפלת ערבית אם לאו ולכן נביא ונעתיק תחילה מה דאיתא במרדכי בסוף מועד קטן פרק אלו מגלחין זה לשונו מי שהתפלל ערבית ועדיין יום הוא קודם צאת הכוכבים ושמע שמועה על מתו נראה להר"ם מונה מיום של מחרת ואותו יום אינו עולה לו אף על פי שעדיין יום הוא וטעמא הוי משום דהוי כמו תרי קולי דסתרן אהדדי דאחרי שכבר התפלל ערבית עשאו לילה ואחר שעשאו לילה תעשה יום ונהי דאמרינן פרק תפלת השחר דעבד כרבי יהודה עבד דאמר תפלת ערבית מפלג מנחה ואילך דהיינו שעה ורביע קודם לילה דעבד כרבנן עבד ואפילו לדברי המפרשים דמי שירצה יכול לעשות היום כרבי יהודה ולמחר יעשה כרבנן מכל מקום ביום אחד לא עבדינן תרי קולי דסתרן אהדדי ונהי דלענין חומרא חשבינן ליה יום כגון אם התפלל במוצאי שבת ערבית מבעוד יום דאסור בעשיית מלאכה עד צאת הכוכבים מכל מקום לקולא לא אמרינן וכן פי' רבינו תם התם גבי הנך אמוראי דצלו של מוצאי שבת בשבת עד כאן לשונו:
גם הרב יוסף קארו כתב ביורה דעה סימן ת"ב סעיף י"א ז"ל מי שהתפלל כבר ערבית ועדיין יום הוא ושמע שמועה קרובה מונה מיום מחר ואותו יום אינו עולה לו עד כאן דבריו הרי מפורש בהדיא דאליבא דהני אשלי רברבי כיון שכבר התפלל ערבית חשבינן ליה לילה ואינו מתחיל למנות האבילות אלא ליום המחרת ואם כן בנדון דידן נמי כיון שלא גמר שיעורו אלא לאחר תפלת ערבית אף על גב שעדיין היום גדול לא יצא ידי חובת נדרו:
אמנם כד מעיינינן שפיר נראה שמדין האבילות עצמו יש להביא ראיה אדרבא להפך שעל הדין הנ"ל שהביא הרב בית יוסף כתב הר"ב טורי זהב זה לשונו ונראה לי דאם שמע שמועה קרובה בסוף יום שלשים אחר תפלת ערבית ועדיין יום הוא ודאי לא אמרינן דהוה לילה מכח התפלה דלהחמיר אמרינן כן לענין שלא יעלה יום שעבר למנין שבעה אבל לא להקל לומר שהוא שמועה רחוקה אלא צריך להתאבל ודומה למ"ש בסימן רס"ב לענין מילה דלא איכפת לן בתפלה ובזה ודאי מונה מיום שעבר ולא ממחרת דאם לא כן הוה עושה תרי מילי דסתרי דכיון דחשבת ליה יום דלהוי שמועה קרובה היאך יתחיל למנות מיום המחרת דאם כן הוי לילה ואין כאן אבילות לגמרי עד כאן דבריו:
באופן שמכאן שמעינן שאף על פי שהתפלל ערבית מבעוד יום אין זה מעלה ומוריד ועדיין חשבינן ליה יום ולכן מי שבא לו שמועה ביום שלשים שמת לו מת אף על פי שהוא לאחר תפלת ערבית כיון שעוד השמש במרומים יש לו דין שמועה קרובה וחייב לנהוג שבעה ושלשים לדעת הרב בטל טורי זהב וזה נגד והפך למה שהצבנו בתחילה וסותר כל מה שכתבנו אבל באמת אין קושיתנו קושיא מפני שתשובתו בצדו אימור הוא דאמר הרב בעל טורי זהב שאין תפלת ערבית מעלה ומוריד בעוד היום גדול להקל עליו אבל להחמיר סובר הרב ז"ל דחשבינן ליה לילה ומשום הכי מי שבא לו שמועה קרובה אחר תפלת ערבית ועדיין יום הוא אינו מתחיל למנות האבילות אלא מיום המחרת ואותו יום אינו טולה לו משום דלחומרא אמרינן תפלת ערבית עושה לילה ומי ששמע בסוף יום שלושי' שמת לו מת אפילו שכבר התפלל ערבית הואיל ועדיין יום הוא לא אמרינן שיש לו דין שמועה רחוקה ואינו חייב לנהוג אבילות דלהקל לא אמרינן תפילת ערבית עושה לילה והויא ליה שמועה קרוב' וכל דיני אבילות עליו זה הכלל לענין אבילות מחמירינן וחשבינן ליה בין ליום ובין ללילה אם התפלל ערבי' בעוד היום גדול כל מה שיש להחמיר ואם כן נשמיעינה מן הדא לנדון דידן כיון שלאחר תפלת ערבית גמר שיעורו אף על פי שעדיין לא שקעה חמה אזלינן לחומרא וחשבינן ליה ללילה ולא יצא ידי חובת נדרו:
עוד יש להביא ראייה לדברינו ממה שכתוב בתרומת הדשן שאלה רמ"ח: זה לשונו הא דמסקינן יום שפוסקת בו לספירות שבעה נקיים ובעינן שבעה שלמים שאינן חסרים אפילו משהו אם כבר התחילו הקהל להתפלל ערבית ועוד היום גדול יכולה להפסיק באותה שטה ולא אמרינן הואיל ועשו הקהל ליום זה לילה לענין ערבית יחשב נמי כיום של מחרת ולא תועיל לה הספירה ביום זה או דילמא תועיל דהא מכל מקום לאו לילה הוא יועיל או לאו עד כאן לשון השאלה:
תשובה יראה דיש להחמיר דלא תפסיק בטהרה אלא קודם תפלת ערבית אבל לאחר תפלת ערבית הואיל והתפללו כבר או אפילו אם היא לא התפללה אלא הקהל התפללו כבר עשו אותו מקצת היום לילה לענין תפלה שוב אין לעשותו יום לענין הפסק בטהרה שהרי לעולם צריכה להפסיק בטהרה קודם הלילה של יום תחילת הספיר' שאם תמתין אפילו רגע אחד בלילה שוב אין היום עולה למנין שבעה כדמוכח קצת בפירוש רש"י בסוטה דפרק המפלת ובנדון דידן נמי חשבינן לאחר תפלת ערבית לילה וכולי עיין שם שהאריך ובסוף דבריו כתב ונראה דאין להפסיק בטהרה אלא קודם תפלת ערבית:
נמצינו למדין מכאן דגם אליבא דתרומת הדשן תפלת ערבית עושה לילה ומהאי טעמא בנדון דידן שלא גמר שיעורו אלא לאחר תפלת ערבית ודאי לא יצא ידי חובת נדרו:
ברם כל זה לא כתבתי אלא לכאורה ולא שעלה בדעתי לפסוק ולגמור מהדינין שהבאתי לנושא דידן יען כי מצאתי ראייות אחרות שנוכל ללמוד מהם איפכא שאף על פי שהתפלל כבר ערבית אין תפלת ערבית מעלה ומוריד אם עדיין יום הוא ועוד שיש לחלק בין שאלת החכם השואל ובין הדינין והראיות שכתבנו כי נדון דידן מוסד ומוצב בדין הנדר ובנדרים קיימא לן הלך אחר לשון בני אדם מה שאין שייך בדין האבילות ולא בדין הנדה ולכן אלך בדרך אחרת ואכתוב הדינין והמקומות שמצאתי ללמוד משם ונוכיח מהם לנושא דידן לתרץ ולהשיב את שאלתנו:
הגע עצמך שנדר להתענות היום והתפלל ערבית בעוד היום גדול היעלה על הדעת שמותר לאכול לאלתר כיון שהתפלל ערבית פשיטא דלא דאחר לשון בני אדם אזלינן שכן איתא במסכת נדרים פרק קונם דף ס' קונם יין שאיני טועם היום אינו אסור אלא עד שתחשך ופירש רש"י שאיני טועם היום דמשמע כל זמן שהוא יום והרא"ש פירש עד שתחשך שכן דרך בני אדם כשאומרים היום רוצים לומר עד השלמת היום עד באן לשונו הרי דאחר לשון בני אדם אזלינן בנדרים ולכן בנדון דידן נמי כונת הנודר שנדר ללמוד כל כך דפין מזוהר הקדוש בערב שבת כונתו היה עד השלמת היום דאחר לשון בני אדם אזלינן בנדרים ואין תפלת ערבית מעלה ומוריד ויצא ידי נדרו:
זאת ועוד אחרת להוכיח משם ראייה למה שאמרינן מדין מילה כתבו הרב בית יוסף ביורה דעה סימן רס"ב זה לשונו אין דבר זה תלוי בתפלה כלל אם קבלו שבת מבעוד יום לא להקל ולא להחמיר אלא רק ביציאת הכוכבים וכן כתב הר"ם וכן כתוב בהגהות אחרונות דמרדכי ריש פרק רבי אליעזר דמילה אם נולד בערב שבת אחר תפלת ערבית ועדיין הוא יום שלא נראו הכוכבים מלין אותו בערב שבת ואין מחללין עליו את השבת אף על פי שעשאו לילה בתפלתו עד כאן לשונו:
גמרינן מכאן נמי לנדון דידן במה מצינו כשם שלענין מילה אם נולד בערב שבת אחר תפלת ערבית אין מחללין עליו את השבת דאין מלין אותו אלא בערב שבת שאין התפלה מעלה ומוריד הוא הדין בנדון דידן אף על פי שלא סיים למודו אלא לאחר שכבר התפלל ערבית אפילו הכי יצא ידי נדרו כיון שעוד היום גדול דמאי שנא מדין מילה:
אחר כתבי כל זה מצאתי עוד ראייה מפורשת לנדון דידן ושמחתי בה כמוצא שלל רב הביאו הרב בעל טורי זהב בשולחן ערוך אורח חיים סימן תר"א זה לשונו שאלה קהל אחד היה להם בערב ראש השנה שופר ובאו שודדים וגזלו אותם ונטלו גם השופר ושלחו הקהל לקהל אחר לשלוח להם שופר ונתעכב השליח מחמת אונס ולא בא עד סוף יום שני והיה ראש השנה ביום ה' ו'. ובשעה שבא השופר כבר התפללו של שבת אבל עדיין היה יום גדול מהו לתקוע בעת ההיא ולא נחוש לשבות דאין תוקעין בשבת עד כאן לשון השאלה ועיין שם שהאריך הרב בתשובתו ולכן לא אכתוב כל דבריו אלא מה שצריך לענינינו והא לך סוף דבריו:
אחר שהביא הרב ז"ל דברי המרדכי לתרץ את השאלה הנ"ל כתב בסוף דבריו זה לשונו אבל נראה ראייה מפורשת לנדון דידן מדין מילה ביורה דעה סימן רס"ב שהביא בית יוסף שם בשם סמ"ג וזה לשונו אין תלוי בתפלה כלל אם קבלו שבת מבעוד יום לא להקל ולא להחמיר עכ"ל ועל כרחיך  הכי פירושו בין להקל ולדחות שבת דהיינו שנולד בשבת אחר תפלת ערבית כגון שיש עוד יום אחר התפלה לא אמרינן שכבר עשאו לילה ויהיה נימול דוקא ביום א' לא בשבת ק"מ ל' דלא אזלינן בתר התפלה וימול בשבת ובין להחמיר כגון אם נולד בערב שבת אחר קבלת שבת בתפלה לא אמרינן שעשו לילה וימול בשבת אלא הוה כאלו לא התפללו של שבת ולא ידחה שבת ואם כן ה"ה ממש האי דינא דאם לא היה אפשר למול ביום שישי עד סופו וכבר התפלל של שבת ועדיין יום הוא ואז יכול למולו דבזה חייב למולו ולא משגיחינן בתפלה שעשאו שבת דמה לי שבת הבא לענין למולו בשבת ומה לי בלא יכול עד סוף היום והטעם המצוה לא תלוי בתפלתו לדחות המצוה בשעתה ול"ד למ"ש ביורה דעה סימן ת"ב דמי שהתפלל ערבית דלא יתחיל אז אבילות מטעם דהוי תרי קולי דסתרי אהדדי דשם הוה חומרא דמה בכך שלא יתחיל עד יו' מחר וכן לענין שבעה נקיים דלא תתחיל למנות עד יום מחר אם התפללו כבר ערבי' אע"פי שעדיין יום דהיינו גם כן מצד החומרא ובאמת בדיעבד מהני כדאי' שם כלל הדבר במקום שיש חיוב מצוה בההיא שעתא אין קבלת שבת שלזה מועיל לבטל חובת המצוה ההיא כיון שאי אפשר בענין אחר לקיים המצוה כדינה נמצא בההיא דשופר ומילה שזכרנו חייב לתקוע ולימול באותו זמן שיש עוד יום אפילו אם התפללו כבר ערבית של שבת עד כאן לענינינו:
העולה מכל מה דכתיבנא שכל מקום שיש חיוב מצוה אין קבלת שבת מועיל כלום וחשבינן ליה ליום ולכן בשופר ומילה חייב לתקוע ולמול כיון שאי אפשר בענין אחר שלא לבטל המצוה ובנדון דידן נמי דאיכא חיוב מצות נדרו חשבינן ליה ליום ואמרינן שהשלים נדרו ויצא ידי חובתו אע"ג שכבר התפלל ערבי' ועוד שכבר כתבנו לעיל דבנדרים אזלינן בתר לשון בני אדם וכונת הנודר היה בשעה שנדר עד השלמת היום וכיון שגמר שיעורו בעוד היום גדול קיים את דברו והשלים את נדרו ויצא ידי חובתו:
זהו הנראה לעניות דעתי ומה שהעלה מצודתי אם יסכים עמי המורה לצדקה היושב על כסא ההוראה שיאריך ימים על ממשלתו כי"ר:
תם ונשלם ביום שלישי לחדש טבת יום שנכפל כי טוב בשנת לא יחל דברו ככל היוצא מעיו יעשה
נאם הצעיר יעקב די שלמה די מיזה