שאלה שוחט מתא שחט בהמות הרבה במקום המיוחד לשחיטה ומצא בהם עשרה כשרות ועשה בהם סימן כנהוג והניחם שם שלא היו מביאים הכל למקולין לפי שהזמן היה חם ביותר והיו מביאים מקצת עד שימכר ואח"כ מביאים השאר ומאלו הי' שנמצאו כשרות הביאו תחלה ג' בהמות ונמכרו וחזרו והביאו ד' חלקים מד' בהמות חלק א' מכל א' ונשאר במקום המיוחד לשחיטה ג' בהמות שלמות וג חלקים מכל אחד מד' בהמות ואירע שנמצאת ריאה אחת מהי' ששחט ובדק שהיא טרפה שאגלאי מילתא שלא בדק יפה תחלה והשתא מבעיא לן מי תלינן הטרפה באותן שכבר פירשו ואין כאן דין קבוע א"ד בתר השתא שידע בטרפה אזלינן ויש כאן דין קבוע ואת"ל שיש כאן דין קבוע לאסור עדיין מבעיא לן מי אמרינן דוקא ה מ בג' בהמות שנשארו שלמות אבל לא בד' שכבר פירש מקצתן דלא אשכחן מקצת בהמה מותר ומקצת אסור והשתא מי יגרור למי אם מה שפירש יגרור למה שנשאר במקום המיוחד לשחיטה ומותר או אם הג' חלקים שנשארו יגררו למה שפירש לפי שהם רוב ונ"מ אם עדיין נשאר מהם במקולין איזה דבר שלא נמכר אז אם יודעים למי מכרו מהם או דילמא מה שפירש מותר בין מה שכבר נמכר ובין מה שעדיין לא נמכר ומה שנשאר במקום המיוחד לשחיטה אסור אע"פי שמקצתו פירש על הכל יבא דברך הטוב וכיבדנוך ושכ"מה:
תשובה גרסינן בחולין בפרק גיד הנשה (דף צ"ה) אמר רב בשר כיון שנתעלם מן העין אסור' ... תא שמע תשע חנויות כולן מוכרת בשר שחוטה ואחת מוכרת בשר נבלה ולקח מאחת מהן ואינו יודע מאיזה מהן לקח ספיקו אסור ובנמצא הלך אחר הרוב ובאר רש"י שנתעלם מן העין שהיה שעה אחת שלא ראהו ואפילו היה מונח על שולחנו: אסור שמא נתחלף בנבלה: ספקו אסור דנפקא לן מקראי בפ"ב דיומא ובפ"ק דכתובות כל קבוע כמחצה על מחצה דמי וזה מן הקבוע לקח אבל נמצא דנייד הלך אחר הרוב דהשתא לאו קבוע הוא וכתבו התוספו' ספקו אסור דכל קבוע כמחצה על מחצה דמי והא דקיימא לן מדאורייתא חד בתרי בטיל היינו היכא שמעורב אינו ניכר האיסור אבל הכא ידוע האיסור בדוכתיה וחנות המוכרת בשר נבלה ובדבר חשוב אפילו מעורב לא בטיל ואמר כל קבוע כדאמר בפרק התערובת גבי תערובת בעלי חיים דחשיבי בטלי ועיקר הטעם אינו משום קבוע אלא משום דבעלי חיים לא בטלי כמו דבר שדרכו לימנות עכ"ל:
והנה נראה בתחלת העיון שיש דברי מותר במה שכתבו התוספות בהיתר הספק חד בתרי בטיל אבל הכא ידוע האיסור בדוכתיה וחנות המוכרת בשר נבלה כי היה להם לומר בלבד אבל הכא ידוע האיסור בדוכתיה אלא שזה איננו ממה שיקשה כי הואיל וז"ל באר דברי התורה הזאת בתוספת ביאור הלז להרים המכשלה מדרך שכלנו שלא נשגה בזה לומר שהוא מתנאי התערובת שהאיסור בעצמו יהיה מעורב עם ההיתר ר"ל שחתיכת נבלה תהיה מעורבת בהרבה חתיכות כשרות ולזה נפל בה הספק אבל אם בד"מ נפל הספק בחתיכת נבלה עבור עירוב החנויות ר"ל שלא נתברר באיזה חנות מן החנויות שיש במקולין היא נמצאת אזי נדון זה כקבוע וכחו שחשבו קצת מהאחרונים כאשר נבאר במה שיבוא לזה האריכו למעניתם בדברים אלה וחנות המוכרת בשר נבלה להורות לנו שמתנאי הקבוע הוא שמקום אשר בו נמצא האיסור יהיה נודע לנו כאשר הוא משפט החנויות תשע ומשם נלמוד שכל מה שיוצא מגדר זה נקרא מעורב בין שיהיה העירוב בחתיכות בין שהיה בחנויות וזה תמצא מבואר יותר שם בדבור המתחיל הכא נמי כשנמצא וז"ל ... ואם תאמר דהתם משני גזרה שמא יקח מן הקבוע אמאי לא גזרינן הכא נמי .. לומר דהכא לא שייך כלל למיגזר שמא יקח מן הקבוע כיון שהאיסור ידוע במקומו ואין חנות המוכרת נבלה מעורבת אלא ידועה במקומה הרי לך בברור שמתנאי הקבוע הוא שיהיה מקום האיסור נודע לנו אבל אם נפל הספק באיזה חנות נמצא האיסור אף שעומד שם לבדו בלתי שנתערב עם היתר נקרא מעורב ויבטל ברוב:
ואולם יש קושי מה במה שכתבו בדבור הקודם על ענין דבר חשוב שעם היותו מעורב אינו בטל באמרם ועיקר הטעם אינו משום קבוע אלא משום דבעלי חיים לא בטלי שנראה מדבריהם אלה שהם טעמים שונים ובאמת איש באחיהו ידובקו ולא יתפרדו ועוד שמהסוגיא שהביאו מוכיח שהטעם הוא משום קבוע ולמען נעמוד על אמתת הדרוש נסדר לפניך דברי התלמוד תנן בזבחים כל הזבחים שנתערבו בחטאות המתות או בשור הנסקל אפילו אחת בריבוא ימות ומקשה התלמוד על מאמר רב אשי (דף ע"ג) בעלי חיים חשיבי ולא בטלי ונמשוך ונקרב חד מינייהו ונימא כל דפריש מרובה פריש נימשוך הוה ליה קבוע וכל קבוע כמחצה על מחצה דמי אלא ניכבשינהו דניידי ונימא כל דפריש מרובה פירש ומתרץ רבא משום קבוע ופירש רש"י ה"ג ונימשך חד וחד מינייהו ונקריב כו יטלם אחד אחד ובכל חד וחד נימא מרובא הוא: ופרכינן נימשוך בתמיה משמע יקחם אחד א' מתוך העדר הא הוה ליה האיסור קבוע ועומד ביניהם וקיימא לן בסנהדרין (דף ע"ט) מוארב לו פרט לזורק אבן לגו דכל קבוע כמחצה על מחצה דמי: ניכבשינהו דניידי יכוף אותם שינדו דלא ליהוי קבוע: אלא אמר רבא גזרה משום קבוע דילמא אתי למימשך ולמיסבינהו חד וחד כי לא ניידי דהוה ליה קבוע וכמחצה על מחצה דמי וליכא למיסמך ולמימר מדרובא פריש עכ"ל הנה נראה מהסוגיא הזאת בתכלית הביאור שדבר חשוב שאינו מתבטל נקרא קבוע ושהיותו בלתי מתבטל הוא סיבת הקביעות שהרי היא סובבת על קוטב מאמר רב אשי בעלי חיים חשיבי ולא בטלי ואף על פי שהתוספות שם כתבו שמן התורה אינו נקרא קבוע אלא בדבר הידוע כגון תשע חנויות ותשע צבורין והוא דבר אמת מוכרח מהגמרא ומכל הפוסקים מ"מ מהסוגיא הזאת מוכיח בבירור שדבר חשוב עם היותו מעורב יקרא שמו בישראל קבוע וסבת השם הזה הוא העדר הביטול ולזה אף שהוא מעורב נדון כאלו לבדד ישכון וקבוע במקומו וכן כתב הר"ן בפג"ה וז"ל ואם תאמר ובההיא דהתערובת כיון שאין האיסור ידוע היכי קרינן ליה קבוע אם כן אין לך איסור שיהא בטל לעולם י"ל דבכל האיסורין ודאי כל שמעורב ואינו ידוע לא מיקרי קבוע דאדרבא ברובא בטל וכיון שהוא מתבטל אי אפשר לדונו כקבוע אבל התם בעלי חיים נינהו וחשיבי ולא בטלי וכיון דלא בטלי הוה ליה קבוע וכו' נראה מדברי הרשב"א בחידושיו שכתב על ענין זה בעצמו אבל בכל אסור בטל לא אמרינן קבוע דהא בטל הוא נמצא שמה שהוא נעדר הביטול נקרא קבוע ואפשר שזה היה גם כן כוונת התוספות באמרם ועיקר הטעם אינו משום קבוע רצו בזה ששם קבוע הנאמר שם בתלמוד אינו אלא על דרך הרחבת הלשון ושאינו קבוע בעצם וטעם השם הוא מפני שבעלי חיים לא בטלי:
והעולה לנו מכל זה הוא שבכל האיסורים לא נגזר שם קבוע לא מן התורה ולא מדרבנן כי אם על איסור עומד לבדו ומקומו נודע לנו כמשפט תשע חנויות ואולם בדבר חשוב גזרו החכמים שם קבוע אף בהיותו מעורב בסבת העדר ביטולו וכן דעת הר"אש הרש"בא הר"ן והט"ור אמנם ראה ראינו בדברי קצת מהאחרונים דבר חדש אשר לא היה לעולמים אין זכרון לראשונים ממנו והוא שלדעתם נקרא קבוע בכל ספק שנולד בעבור עירוב החנויות כגון שיש איסור טרפות מה במקולין אשר בו חנויות הרבה ולא נודע באיזה חנות הוא ולא זו בלבד אלא שדברו תועה על הר"אש והט'"ור בחשבם שמצאו סמך בדברי החכמים האלה שלמים הם אתנו ואשר הביאם לזה הוא תלונת הרב ב"י עלמה שכתב הט"ור ביורה דעה (סי' ק"י) וז"ל וכתב הרשב"א לפיכך מצא בשר ביד גוי ... לפיכך מי שלקח בשר מן המקולין אפילו חתיכה הראויה להתכבד ואחר כך נמצאת טרפה במקולין ולא נודעו חתיכות הטרפות בין שאר החתיכות והוא אינו יודע מאיזה מהם לקח כל מה שלקחו מן המקולין קודם שנמצאת הטרפה מותר שלא נפל בהן הספק בקבוע אלא לאחר שפירש אבל אסור ליקח משם מכאן ואילך במה דברים אמורים בחתיכה הראויה להתכבד שאין לה ביטול אבל שאר החתיכות מותרות וראוי להחמיר ולאסור כל החתיכות שנשארו במקולין שאין הכל בקיאין בדברים אלו ואם אתה מתיר בשאינם חשובות קרוב הדבר לטעות וליקח אף מן החשובות וכן אנו נוהגין עד כאן ואיני מבין מה שכתב להתיר בחתיכות שאין ראויות להתכבד אלא שהחמיר לאוסרן שנראה שאסורין מן הדין ולא מטעם חומרא דכל קבוע כמחצה על מחצה ואסור בכל דבר עכ"ל והרב בית יוסף כתב על זה וז"ל ומה שאמר רבינו ואיני מבין דבריו מה שכתב להתיר ...  תמהני עליו להיכי חשיב להרשב"א לקטיל קני באגמא שלא ידע דין קבוע כמחצה על מחצה שהגמרא מלא ממנו ולא עוד אלא שבתחלת דבריו ידעו וכשבא לגמור דבריו שכחו ונעלם ממנו לפי מה שעלה על דעת רבינו וזה דבר שאי אפשר לאומרו על שום מעיין כ"ש על מעיין המתגבר עמוד העולם אשר באורו נראה אור ומבואר הוא שדבריו נכונים וברורים דכשנתערבו חתיכות הטרפה עם חתיכות הכשרה במקולין עצמם דינם כמו כשנתערבו בבית וכאן וכאן בטלים הם ברוב אם אינם ראויות להתכבד כמו שנתבאר בסי' ק"ט ואין זה ענין לקבוע כמחצה על מחצה כלל דהתם כשלקח מאחת מהחנויות ולא נודע אם לקח מהמוכרת כשרה או מהמוכרת טרפה דאמרינן דילמא מהמוכרת טרפה לקח ואע"גב דרובן מוכרות כשרה מאחר שהאיסור קבוע וניכר במקומו אינו בטל אבל הכא שיודה שלא לקח מחנות המוכרת טרפה הניכרת אלא שבמקולין נתערבו חתיכות הטרפה עם חתיכות הכשרה והם חתיכות שאינן ראויות להתכבד וידוע שהכשרות מרובות פשוט הוא שהם מתבטלות ברוב חתיכות הכשרה כדין כל יבש ביבש ומותר לכתחילה ליקח ממקולין שמוכרים חתיכות אלו שאין כאן דבר איסור כלל עכ"ל:
והנה האחרונים להסיר מעל הטור התלונה הזאת תפאו עליו דברים אשר לא כן ולא עלה על לבו וכתבו שהט"ור הבין דברי הרשב"א בענין שנפל ספק הטרפה במקולין עבור תערובת החנויות ולא נודע באיזה מהן היא ודנו דבר זה כקבוע ממש ולדעתם אינו נקרא מעורב כי אם בשנתערב האיסור עם ההיתר ומלבד שהוא דבר אשר לא שערוהו הקדמונים ולא נמצא שמץ מנהו בתלמוד דברי הרשב"א אינם סובלים הביאור אשר ביארו הם ואיך אם כן דברו סרה על הט"ור בחשבם שיבאר דברי הרשב"א בביאור מעוות שלא יוכל לתקון וכבר בא גבר"אל גדול שמו בישראל הרב בעל פרי חדש וחבטן וז"ל ליקח מכאן ואילך אסור ... אלא שהאחרונים בדו מלבם דין זה דמיקרי קבוע כדי להליץ בעד הטור ושגגה היא בידם דאין הפרש לעניין דינא בין דין קבוע זה לדין תערובת חתיכות ... וזו אינה צריכה לפנים עכ"ל:
ומעתה חל עלינו חובת ביאור דעת הט"ור בדברי הרשב"א אלא שצריכים אנו תחלה לעלות על ספר דברי הרא"ה ... בבדק הבית וז"ל נראה מדברי החכם דאם היו בעיר זה עשר חנויות מוחזקות לנו כולן בבשר שחוטה ולקח מאחת מהם ואינו יודע איזו היא ואחר כך נתברר לנו שאחת מהחנויות אלו בשר נבלה הרי מה שלקח מותר שבשעה שנולד הספק כבר פירשה זו ואזלינן בתר רובא ואגב חורפא אמרא וליתא דלא דמיין כלל דאלו בנמצא דאזלינן בתר רובא הספק שנולד לנו על שעה זו על חתיכה זו עם היות החנויות ברורות שאין בהם ספק והספק שעליה היא על שעה זו ולא על שעת פרישתה מן החנויות אבל בשר שניקח מן החנויות בעודן כולן בחזקת היתר כשנתברר שאחת מן החנויות אסורה אין תולדות הספק על שעה זו שאין תולדת הספק מבד עצמה אלא מצד ברירת החנויותה ... עכ"ל והרשב"א השיב על זה במשמרת הבית שלא על חנות אחת מוכרת בשר נבלה בידוע אמרה דאע"פי שזה לא ידע שיש כאן חנות מוכרת בשר נבלה כיון שלקח משם מן הקבוע לקח והמחבר לא כתב כן אלא כשנמצא שם ספק טרפה או אפי ודאי טרפה לאחר שלקח שזה לא נולד לנו במקולין עד לאחר שקנה זה ולאחר שפירש נולד לנו הספק הזה אם לקח מן הטרפה או מן הכשרה מותר דזה כנמצא הוא דמ"ש מט חנויות דודאי מי שלקח מן הקבוע לקח אלא שלא נולד לנו הספק בעודו בקבוע אלא בפירש ומשום כך מותר ע"כ והנה מפשט דברי הר"אה נראה שהבין בדברי הרשב"א שאף בשנתברר האיסור באחת מהחנויות שהוא קבוע דבר תורה שהרי דומה בהחלט לתשע חנויות התיר הרשב"א מהטעם שנולד הספק אחר שפירש והוא כנמצא ביד גוי ולזה השיגו הרא"ה באומרו שיש הבדל בין ענין זה לנמצא ביד גוי מהטעם שהספק הנולד שם הוא על שעה זו ולא על שעת פרישתה וזאת היתה גם כן לפי מה שנחשוב אנחנו דעת הט"ור בדברי הרשב"א אלא שלא השיג עליו על תחלת דבריו במה שהתיר הבשר שלקח מן המקולין טרם שנמצאת הטרפה כאשר השיגו הרא"ה בעבור שראה דבריו במשמרת הבית וייטבו בעיניו או נוכל לומר שדעתו כדעת הר"ן שביאר זה יותר וז"ל וכתבו בתוספות דלא מיקרי קבוע אלא כשהיה האיסור נודע קודם שלקח אבל אם לא נודע האיסור בשעה שלקח אע"פי שלאחר שלקח נתגלה האיסור ונעשה קבוע לא אמרינן ביה דליהוי קבוע למפרע ונ"מ למי שלקח בשר מן המקולין ואח"כ נודע שהיתה טרפה ביניהם דשרי כיון דבשעה שלקח לא היה קבוע דדין קבוע שיהא כמחצה על מחצה חידוש הוא ואין לך בו אלא משעת חדושו ואילך כלומר משנעשה קבוע אבל למפרע לא עכ"ל ואולם השיגו על מה שכתב בסוף דבריו להתיר מצד הדין ליקח מן המקולין חתיכה שאינה ראויה להתכבד והשגה חזקה היא לפי מה שהבין בדברי הרשב"א דכיון שנתברר שאחת מן החנויות אסורה והספק הוא שלא ידע מאיזה מהן לקח היינו קבוע ממש והיה לו לאסור מצד הדין ליקח מן המקולין אחר שנודע האיסור אפילו חתיכה שאינה ראויה להתכבד ולפי הביאור הזה יבאו דברי הטור על נכון וסרה מעליו תלונת הרב ב"י ומ"מ דעתינו בדברי הרשב"א הוא כפי מה שהבינם הרב ב"י אלא שלא ביאר הענין כל הצורך ועוד שיש קושי עצום במה שכתב ואין זה ענין לקבוע כמחצה על מחצה שהרי מדברי הרשב"א מורה בתכלית הביאור שהוא ענין לקבוע כמחצה על מחצה שהרי כתב שלא נפל הספק בקבוע ועוד שכתב בתורת הבית אבל אסור לאחר מיכן ליקח מן הקבוע במקולין ואפילו לקח אחד בפנינו הרי זה אסור וכדמוכח בההיא דתשעה צבורין של מצה ואחד של חמץ שבפרק ראשון דפסחים ומדהביא ראיה משם נראה שעניינו בקבוע הוא לכן נראה לנו שדברי הרשב"א הם בקבוע מדרבנן והוא כשנפל ספק באיסור דבר חשוב או בכל דבר שאינו בטל בין שנתערב האיסור עצמו עם ההיתר בין שהאיסור נצב לבדו אלא שנתערב מקומו ר"ל שלא נודע לנו באיזה חנות מן החנויות שבמקולין נמצא האיסור שכיון שהוא דבר שאינו מתבטל דנו אותו החכמים כאלו קבוע וידוע במקומו ולזה תראה שהוא ז"ל בתחלת דבריו בתורת הבית כתב לפיכך מי שלקח בשר מן המקולין אפילו חתיכה הראויה להתכבד כאילו רצה בזה להגיד לנו שאילו לא היה שם חה"ל לא היה מקום לאסור כלל בעבור שהאיסור מעורב ומתבטל ברוב שהרי אמר ולא נודעו חתיכות הטרפות בין שאר החתיכות אמנם עבור שיש שם חתיכה הראויה להתכבד שאזי הוא קבוע מדרבנן יש לאסור ולזה הוצרך הטעם שלא נולד הספק בקבוע כדי להתיר כל שלקח מן המקולין טרם שנתגלה האיסור אבל לאחר שנודע האיסור אינו יכול ליקח מן המקולין חתיכה הראויה להתכבד מפני שאינה מתבטלת ומשפטה כקבוע והשוו החכמים קבוע שלהם כקבוע מן התורה ולפיכך אפילו לקח אחד בפנינו מן המקולין הרי זה אסור לקחת ממנו כמו שנראה ממה שנאמר בפסחים גבי תשעה בצבורין של מצה ואחד של חמץ ובזה נסתלקה מעליו השגת הטור בשהתיר ליקח משם חתיכה שאינה ראויה להתכבד מבד הדין שכיון שאיסור הקבוע במעורב הוא בדבר שאינו בטל כל מה שאינו נכנס תחת סוג זה מותר כדין יבש ביבש:
ומעתה נבא להשיב לשואלינו דבר ונאמר שאין ספק שבנושא שאלתינו כל מה שנמכר גם מה שנמצא במקולין שכבר פירש ממקום הקביעות שהוא המקום המיוחד לשחיטה מותר מפני שפירש קודם שנודע האיסור אמנם מה שנשאר עדיין במקום המיוחד לשחיטה אחר שנתגלה האיסור אם הוא דבר הראוי להתכבד אסור מצד הדין ומה שאינו ראוי להתכבד אינו אסור כי אם מטעם חומרא ומה שנסתפק החכם השואל מי אמרינן דווקא בג' בהמות שנשארו שלמות אבל לא בד' שכבר פירש מקצתן דלא אשכחן מקצת בהמה מותר ומקצת אסור נראה שסמך על דברי הט"ז שכתב שאין להתיר בכבש אחד מה שנחתך ממנו והשאר יהיה אסור אמנם אין לדברים אלה סמך כלל והא לך מה שכתב הרב בעל פרי חדש וז"ל שאין הכל בקיאין ... אבל רוב דברי הט"ז בכאן בס"ק ה' הם דברים שאין בהם ממש ובפרט מה שכתב שאין להתיר בכבש אחד מה שנחתך תמנו והשאר יהיה אסור ע"ש שהמציא ובדה דין זה מלבו כדי להליץ בעד הט"ור ושקילא טיבותיה ושדיא אחיזרי דמילתא דפשיטא ואף לדרדקי דבי רב דאף בכבש אחד יש הפרש בכל דיני איסור והיתר בין חתיכות הראויות להתכבד לשאינן ראויות להתכבד שאלו יש להם ביטול ומותרות ושאר החתיכו' נשארות באיסורן ואין להם ביטול אלא שהוזקקנו לכתוב בדברים פשוטים כאלו כדי שלא יטעו התלמידים במה שטעה הט"ז ושרי ליה מאריה עכ"ל: בסדר ובשנת אבנים שלמות תבנה לפ"ק:
אלה דברי דוד בלא"א מוה"רר יעקב דימיזה מ"כ:
בבית היתומים מהמנוח ר' שלמה פרופס כ"ץ וז"ל נרפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: