שאלה ראובן שהיה טבח בקי וזריז כמה שנים ומחמת בקיאותו ואמון ידים שהיה לו כשרואה מקום אטום בריאה היה מכיר בו בפעם ראשונה לפי שעשה מעשה כמה פעמים ונמצא בבירור שהוא מקום אטום כדבריו ואירע ששחט בהמה והכניס ידו לבדוק הריאה ומצא מקום אטום ומחמת בקיאותו לא עשה מעשה והטריף הבהמה והלך לו ואח"כ בא שמעון וקרע המקום האטום ומצא בו ליחה והכשירה ומבעיא לן השתא הא דקי"ל בודק שהוציא ידו ואמר טרפה ואח"כ הכניס ידו אחר ולא מצא טרפות הראשון נאמן הכא גמי בנ"ד הראשון נאמן א"ד שאני הכא שהיה לו לבדוק ולעשות מעשה אם הוא מקום אטום או לאו ולא לסמוך על בקיאותו יורנו מד הדין אם להכשיר אם להטריף ומהת"מש  ע"כ:
תשובה תנן במסכת כריתות ד' י"א אמרו לו אכלת חלב חייב להביא קרבן חטאת וכו ושקלו וטרו בגמרה ואוקו להאי אמרו לו בחד וכו' אמר לו עד אחד אכלת חלב מביא חטאת דהא אשכחן נמי אמרו לו דהוי חד דתנן האשה שהלך בעלה למ"ה ובאו ואמרו לה מת בעליך ונשאת ואח כ בא בעלה תצא מזה ומזה וכו' ומסיק דבחד מיירי ממאי מדקתני סיפא נשאת שלא ברשות מותרת לחזר לו מאי שלא ברשות שלא ברשות ב"ד אלא בעדים מכלל דרישא ברשות ב"ד ועד א' אלמא גבי עד א קתני אמרו לה ה"נ דקתני אמרו לו מיירי אפי' בעד א' והקשו ז"ל והוא מאי קאמר אילימא דקא מכחיש ליה מי מייתי קרבן והא קתני מציעתא עד א' אומר אכל והוא אומר לא אכלתי פטור וכו' לעולם דלא מכחיש ליה וה"ק אמר לו אכלת חלב מביא חטאת בד"א דשתיק אבל מכחיש ליה פטור ומדאורייתא מנ"ל דעד א' כי לא מכחיש ליה מהימן ומחייב להביא קרבן על פיו דת"ר או הודע אליו חטאתו ולא שיודיעוהו אחרים יכול אע"פי שאינו מכחיש ת"ל או הודע אליו מ"מ במאי עסקינן אילימא בתרין תרין ואינו מכחיש קרא בעי אלא לאו בחד וכי לא מכחיש ליה מהימן ש"מ ע"כ והובאה סוגיא זו ג"כ ביבמות ד' פ"ז ופי' רשיז"ל וז"ל נשאת שלא ברשות מותרת לחזור לראשון ועל פי עדים שאמרו לה שנים מת בעליך ולפיכך מותרת לו שהרי אנוסה היא ששנים אמרו לה דאונס בישראל שרי וכו' מכלל דרישא דקתני תצא מזה ומזה שנשאת ברשות ב"ד על פי עד א' ומשום דהוה לה למידק יפה אם מת דהאי דשריוה רבנן לאנסובי על פי עד א' הוא משום דדייקא ומנסיבא דמתוך חומר שהחמרת עליה בסופה דתצא מזה ומזה היקלת עליה בתחילת' כדא במסכת יבמות ואמטו להכי נשאת על פי עד אחד והיא גופה לא דייקא ואשתכח דלא מת תצא מזה ומזה כדאמר בסוטה ונטמאה ונטמאה אחת לבעל וא לבועל וכו' לעולם דלא מכחיש ליה ומתני' חדא קתני אמר לו אכלת חלב וכו בד"א בשותק אבל מכחישו כגון א' לו עד אחד אכלת והוא אומר לא אכלתי פטור אבל אי לא מכחיש ליה מהימן אלמא עד אחד באיסור והיתר מהימן דהא מייתי חטאת אפומיה (ומיתא כלא) דאי לא מהימן היכי מתאכלא הא חולין בעזרה נינהו ע"כ:
וכהאי סוגיא פסקו הפוסקים והרי לך דברי ראשון שבהם לקדושה הרמ"בם ז"ל שפסק בפ' ג' דשגגות שתק ולא הפליג את העדים אפי' אמרה לו אשה אכלת חלב או עשית מלאכה בשבת ושתק חייב להביא חטאת אמר לו עד אחד חלב הוא זה ושתק וחזר ואכלו בשגגה מביש חטאת ואם התרו בו לוקה עליו ואע"פי שעיקר העדות בעד אחד ע"כ: ודין וה הובא בי"ד בסי' קכ"ו ובשאר דוכתי דהיכא דלא אתחזק לא איסור ולא היתר עד א' נאמן בין לאסור ובין להתיר אבל דבר שהוא בחזקת היתר לאו כל כמיניה דעד א' לאוסרו כיון דמכחשי ליה וכו' יצא לנו מכל האמור שהתורה האמינה עד אחד בכל האיסורים היכא דלא מכחשי ליה ובזה נבא לנדון שלפנינו במה שנסתפק הח"ה בראובן זה שהיה טבח בקי וזריז כמה שנים ומחמת בקיאותו ואמון ידים שהיה לו כשהיה מובא מקום אטום בריאה היה מכיר בו בפעם ראשונה לפי שעשה מעשה כמה פעמים ונמצא בבירור שהוא מקום אטום כדבריו והשתא אירע ששחט בהמה זו והכניס ידו לבדוק הריאה ומצא מקום אטום ומחמת בקיאותו לא עשה בדיקה והטריף הבהמה והלך לו וכו' דלמה לא יהיה נאמן כשאסר והלך לו כיון שלא היה שם מי שהכחישו בתחילה כשאסר שהרי הח"ה כ' הטריף הבהמה והלך לו ואח"כ בא שמעון וקרע המקום האטום ומצא בו ליחה והכשירה הרי ראובן בבקיאותו יכחישנו ויאמר א"א שמצא בו ליחה שהרי עשה מעשה כמה פעמים ונמצא מקום אטום כדבריו ואנן קי"ל דעד א' נאמן בדבר המסור בידו בין לאסור בין להתיר היכא דאין אחר עומד כנגדו להכחישו והרי כשהטריף הבהמה לא היה שם שמעון אלא שבא אח"כ והוה ליה ראובן כשהטריף בהמה זו ולא היה שם מי שמכחישו נאמן כבי תרי וכשבא שמעון אח"כ והכשירה הוה ליה חד ואין דבריו של א' במקום ב' דקי"ל כעולא שא' בכתובות ד' כב' ובכמה דוכתי כ"מ שהאמינה תורה עד א' הרי כאן ב' ואין דבריו של א במקום ב' שאף אשה שאינה בתורת עדות נאמנת בדבר המסור בידה כדאמרינן בכתובות ד' ע"א דכתיב וספרה לה ימים ואחר תטהר וכו' והוה לי ראובן כטבח שהוציא ידו וא' טרפה ואח"כ הכניס ידו אחר ולא מצא טרפות שהא' נאמן ומה שלא בדק כאן לפי שלא נסתפק לו כלל לפי שעשה מעשה כמה פעמי' ונמצ' בבירור שהוא מקום אטום כדבריו וכפי זה נראה שהצד הראשון שכ' הח"ה מי אמרינן שישוה דין זה לטבח שהוציא ידו וכו' נראה שהוא עיקר:
זה הוא כפי מאי דהוה ס"ד מעיקרא שהצד הראשון שכ' הח"ה עיקר אבל אחר ההשקפה לטובה נלע"ד זה שאין זה דרך ישכון אור אלא אדרבא הצד השני הוא העיקר א"ד שאני הכא שהיה לו לבדוק וכו' שהרי בהמה זו בחזקת היתר היא עומדת ותחילה צריכין אנו לחקור מקור דין מקום אטום בריאה ומוצאו מהגמרא ופירושה מן הפוסקים אשר הבית נכון עליהם בהיות שאדני שאלת הח"ה על דין זה הוטבעו ולדעת ג"כ אם באולי נמצא בדבריהם ז"ל איזה סימן שנוכל להכיר בו אותו האטום בריאה שאין לו תקנה בבדיקה שנוכל לומר שעליו סמך ראובן בראותו אותו סימן וכו' וג"כ נדע באיזה חוש הוא נרגש האי אטום בריאה אם בחוש הראות או בחוש המשוש וגם תחת איזה סוג מח' טרפיות שמנו רז"ל הוא נכלל טרפות זה וכו' ואחר שנדע כל זה יצא לנו הדין ברו' אם ראובן הנ"ל עשה כהוגן להטריף בהמה זו בלי הוצאת הריאה ובדיקתה או לא:
גרסינן במסכת חולין ד מז' א' רבינא אטום בריאה מייתינן סכינא וקרעינן ליה אי אית ביה מוגלא ודאי מחמת מוגלא הוא וכשרה ואי לא מותבינן עליה גדפא או רוקא אי מבצבצא כשרה ואי לא טרפה ע"כ:
ופי' רש"י ז"ל אטום בריאה דוכתא דמטמטם ולא עייל זיקא בגויה מייתינן סכינא וכו' ואי לא מניחים עליו לאחר שנקרע גדפא או רוקא אי מבצבצא דנייד גדפא או רוקא כשרה דהא עייל ביה זיקא ואי לא לקותא הוא וטרפה ע"כ:
הרי לך מקור דין זה שרבינא ז"ל שא' דין זה לא החליט הדבר להטריפו אלא לאחר כל אלו הבדיקות שתחילה נקרע אותו אם תמצא בו ליחה כשר שהליחה היתה מעכבתו שלא עלה בנפיח' שאילו לא שחטנו בהמה זו היתה הליחה יוצאת והיה מקום זה מעלה ארוכה וכו' ואם לא נמצאת בו ליחה עדיין יש לו תקנה אחרת ע"י הנחת כנף או רוק וכיוצא ע מקום הקרע אם יתנדנד בנפיחת הריאה זהו סימן שגם בחיי הבהמה שהיתה הריאה נפוחה היה עולה ג"כ מקום זה כשאר הריא' וכשרה אבל אם יארע כוחו כ"כ שלאחר כל אלו הבדיקות לא נמצא לו צד כשרות אז הוא שמטרפין אותה ולא קודם: ג"כ יצא לנו מזה שלדעת רש"י ז"ל טעם טרפות מקום שנשאר אטום בריאה לאחר כל אלו הבדיקות הוא משום לקותא שהתחיל הלקוח במקום זה ומכאן היה מחפש הלקוח בכל הריאה והיתה מיתה הבהמה וכו' שכ' ואם לאו לקותא הוא וטרפה ע"כ:
והרש"בא ז"ל כ' בת"ה שטעם טרפות זה ע הוא לפי שבחיי הבהמה הריאה נפוחה ומרחפת על הלב וזו אינה יכולה להכניס רוח ולהניף ואין לך רעותא גדולה מזו ע"כ וגם מה שא' רבינא ז"ל מייתינן סכינא וקרעינן ליה פירש הוא ז"ל שאין רצונו שנקרע המקום האטום עצמו אלא הקרום סמוך לו קאמר דאל"כ על ידי הקרע יצא הרוח ויתנדנד הכנף ולא נוכל לבדוק היטב ודילמא בחיי הבהמה לא היה מניף מקום זה כשאר הריאה וכו':
אבל לדעת הרמ"בם ז"ל טעם טרפות מקום אטום בריאה הוא משום נקובה שאע"פ שאנו רואים אותו שלם עכ"ז היה סופו לינקב שכ בפ' ז' מה' שחיטה הריאה שנמצא בה מקום אטום כל שהוא שאין הרוח נכנסה בו ואינו נתפח הרי זו כנקובה וטרפה וכיצד בודקין אותו קורעין המקום שלא נתפח בשעת נפיחה אם נמצאת בו ליחה מותר שמחמת הליחה לא נכנסה שם הרוח ואם לא נמצאת בו ליחה נותנים עליו מעט רוק או תבן או כנף וכיוצא בהן ונופחין אותה אם נתנדנד כשרה ואם לאו טרפה שאין הרוח נכנסה לשם ע"כ זהוא טעם טרפות זה לדעת הני רבוואתא ודעות אלו הביאם הר' בב"י והר' פ"ח והר' בית חדש בג' סברות יע"ש:
נמצ' שאין ביד שום בודק כח להטריף שום בהמת ישראל במקום אטום בריאה אלא לאחר כל אלו הבדיקות וגם לא מצינו שנתנו ז"ל שום סימן להכיר האטום שלא תמצ' בו ליחה לאשר תמצא בו וכו' דאם איתא לא לשתמיט שום חד מהני רבוותא ולימא לן אלא אדרבא הצריכו לנו בדיקה סתם שאין לשום אחד לבדות מלבו איזה סימן להוסיף על הטרפות ודי לנו במה שאסרו רז"ל בהדיא הלא תראה שהצריכו בנדון זה חיפוש מחיפוש ונרות מנר אולי ימצא לו צד כשרות שלא היה די להם להטריף כשלא נמצאת בו ליחה לבד אלא עוד הצריכו לנו בדיק אחר' וכו' וכל זה שלא להפסיד ממונם של ישראל במקום שאין צורך וכפי זה איך מלאו לבו לראובן הנ"ל לסמוך על בקיאות' להטריף בהמה זו בלי כל הני בדיקות שהצריכוהו רז"ל שהרי כ' הח"ה ואירע ששחט בהמה והכניס ידו לבדוק הריאה ומצא בה מקום אטום ומחמת בקיאותו לא עשה בדיקה והטריף הבהמה והלך לו ואע"פ שעשה מעשה כמה פעמים ונמצ' בבירור שהוא מקום אטום כדבריו וכו' שר"ל שלא מצא בו ליחה וגם הניח עליו כנף ונפח הריאה ולא נתנדנד עכ"ז מי יאמר לו שאותם שלא בדק לא היו כשרות ונמצא שמחמת עצלנותו שלא טרח לבדוק הטריפם וכי נביא הוא שיודע דבר שעומד בחדרי חדרים והרי אירע עכשיו שזאת הבהמה שהטריף והלך לו ושהיה נראה לו שאין לה תקנה בבדיקה נמצא לה צד כשרות ולא מישתפינא לומר אם כן היה נוהג בבהמת ישראל היה מאבד ממונם של ישראל מדעת והוה ליה כאילו לא בדק בהמה זו כלל שרז"ל הצריכוה בדיקה והוא לא בדק והטריפה ואין אומרים למי שלא ראה את החדש שיבוא ויעיד ואנו לא מצינו מי שהחמיר בבדיקה זו לומר דלא בקאינן בה אלא הכל כתבוה שנראה שהוא דבר ברור שהכל יכולים לעמוד עליו: וגם הרב בעל ההגה' שהחמיר בקצת בדיקות לומר דאנן לא בקיאינן בהו בזולא החמיר והוסיף בדיקות אחרות לסמוך עליהם להקל כדי שלא להפסיד ממונם שלישראל בלי צורך:
שהרי כ' הרב בש"ע י"ד בסי' לו' ריאה שנמצא כה מקום אטום שאין הרוח נכנסה בו ואינו עולה בנפיחה מביאין סכין וקורעין הקרום סמוך ממש למקום האטום אם נמצא' ליחה מותרת ואם לאו מניחין עליו כנף וכו' ובב"י כתב שהר"ר אליעזר בעל הרוקח עשה מעשה להקל בריאה שנמצא בה מקום אטום שלא היה עולה בנפיחה וכבר היתה חתוכה הריאה ולקח שפופרת של נוצה ונפח אותה חתיכה שלא עלתה בנפיחה מפני אוטם שבה ומשמש בה בידיו עד שנתרככה החתיכה ועלתה בנפיחה והכשיר: וכ' הר' בהגה' ולא מקרו אטום אלא כשמראהו דומה לשאר הריאה רק שאינו עולה בנפיחה אבל אם מראהו דומה למוגלא אינו אלא טנרי וכשר בלא בדיקה ואף באטום יראה ליתן תחילה הריאה במים פושרים או ליתן המים פושרים תוך הקנה ולנענע אותה או למשמש הרבה במקום האטום ולשפוך אח"כ מה שבתוך הקנה ואם עול אח"כ בנפיח' כשרה ואפי' אם כבר נחתכה הריאה אם יוכל לבדוק ע"י שפופרת שיעלה המקו' האטום בנפיח' יש להכשיר ע"כ הרי לך כמה הקלו ז"ל בבדיקה זו שכיון שרז"ל אמרו אם עולה בנפיחה מותר אנו נעשה כל מאמצי כוחינו לראות אולי יעלה מקום זה בנפיחה כדי שלא לפסיד ממונם של ישראל בלי צורך וכל המרבה בבדיקות הרי זה זריז ונשכר וראובן הנ"ל עשה שלא כהוגן להטריף בהמה זו בלי בדיקה ותמיה לי מילתא איך הרגיש ראובן מקום אטום זה בבהמה זו בלי הוצאת הריאה ונפיחתה דמשמע שהרגיש בו במשמוש ידו דקתני שהכניס ידו לבדוק ומצא בה מקום אטום והטריף והלך לו: והרי מדברי הרמ"בם ורש"י ז"ל שכתבתי משמע שאינו נרגש כ"א בנפיחת הריאה ועוד לישנא דאטום נמי הכי משמע:
והרי לך לשון הר"אש ז"ל במסכת חולין ד' קנ"ב על האי דינא דרבינא וז"ל אם יארע שנפל איזה ספק בריאה ונפחוה' לברר אותו ספק ועל ידי זה נתברר להם ג"כ שיש בה מקום אטום שאינו עולה בנפיחה יעשו כמו שא' רבינא ז"ל וכו' הרי שכ' ואירע שנפחוה ועל ידי זה נתברר להם ג"כ שיש בה מקום אטום שאינו עולה בנפיחה וכו' דמשמע שבזה דוקא הוא נרגש וכדי שלא תאמר שג"כ הוא נרגש במשמוש היד הרי דברי הטור בנו ז"ל ומ"ש עליו הרב ב"י בסי' לו' וז"ל ריאה שאירע בה מקרה שנפחוה ונשאר בה מקום אטום שאינו עולה בנפיחה קורעים המקום האטום וכו' וכ' הוא ז"ל על זה ריאה שאירע בה מקרה שנפחוה ונשאר בה מקום וכו' אטו' היא מימרת רבינא ז"ל וכי היכי דלא תידוק מהכא שכל ריאה בריכה נפיחה שאל"כ היאך הרגישו בה שיש בה מקום אטום לכך כ' רבינו שאירע בה מקרה שנפחוה אבל משום חששא שמא תהיה אטומה או כיוצא בזה אין צריך לנופחה וכן נמי כ' הרמ"בם בפ' א' מה' שחיטה וכן נראה מדברי הפוסקים ודלא כבעל העיטור שהצריך לכל ריאה להוציאה ולנפחה ע"כ יע"ש:
הרי לך לדעת כל הנו רבוותא שאין מקום אטום ניכר בריאה אלא לאחר נפיחה ואיך הרגיש ראובן הנ"ל בהכנסת ידו כיון שאינו נרגש בחוש המשוש וג"כ בחוש הראות אינו ניכר כפי מ"ש לעיל לדעת ה"ר בעל הגהות אשירי והמורדכי דס"ל שמראית מקום זה שוה לשאר הריאה וגם רש"י ז"ל הכי נמי ס"ל שפירש על הא דארבא ד' מח' כי הוה מסגינן בתרי' נחמן בשוק' דגלדאי וחזא הנך דקיימן כנדי כנדי ולא א' להו ולא מידי ר' אמי ור' אסי כי הוו חלפי בשוקא דטבריה וחזו הנך דקיימי טנרי ולא אמרי להו ולא מידי ופי כנדי צמחים גדולים וכבדים בריאה טנרי צמחים גדולים מכנדי וכבר הוקשו כסלע ואלו הם אותם המצויים בבהמות שלנו בריאה ואין מראיהן דומה לריאה אלא דומין למראית מוגלא ולא היינו מקום אטום בריאה דאטום אינו משתנה ממראית שאר הריאה אלא שאינו עולה בנפיחה ע"כ הרי שלעתם ז"ל ג"כ אינו ניכר בחוש הראות וא כ במאי הכיר האי ראובן האי אטום דנ"ד:
אי לא דשבקינן כל הני רבוותא ונימא כדעת רבינו שמשון שהביא דבריו סמ"ג וסיעתו דס"ל שמקום אטום נרגש הוא במשמוש היד שמשמושו קשה ומראיתו כמראית הריאה ומ"ש בגמר' דקיימי טנרי ופירושו שקשה כסלע שם מדבר שמראיתו דומה למוגלא תמצא דבריהם ז ל בארוכה בב"י י"ד סי' ל"ו יע"ש ואף אם נאמ' דס"ל לראובן הנ"ל כוותייהו שמקום אטום משמושו קשה אפה שים ח' מהם לא יודה למעשיו שהטריפו בלא בדיקה שהם ז"ל יודו למה שהצריכו לנו רז"ל בו בדיקה רק שהם ז"ל נתנו לנו בו סימן להכירו גם כן קודם נפיחה במשמוש היד אבל לא א' שבזה יהיה ניכר אם טרפה הוא אם לאו אלא בבדיקה תליא מילתא וכו' ומי הוא זה אשר יערב לבו לסמוך על בקיאותו להטריף בלי בדיקה נגד כל הני רבוותא ז"ל הלא ראינו שגם לאחר שנחתכה הריאה ונשאר' חתיכת מקום אטום שעשה מעשה הר' בעל הרוקח לסמוך ג"כ בה על בדיקת רז"ל ולהתירה וכ"ש כשהיא שלימה לפנינו שאין לנו להתעצל מלבודקה שבאולי ימצא לה צד היתר שלא לאבד ממונם של ישראל דאף בבהמת גוי א' רז"ל דהא סתם אמרו וכ"ש בבהמת ישראל וכפי זה הוה ליה ראובן שהטריף מקום אטום בריאה זו בלא בדיקה שהצריכו רז"ל כבודק שהטריף הבהמה בבקיאותו בלי בדיקת הריאה שלא ראינו ולא שמענו מי שעש' מעש' כזה וקרוב לזה נשאל להרי"בש ז"ל הלכ' למעשה על שוחט א' שהכניס ידו לבדוק הבהמה וא' שהיא טרפה ואח"כ נתברר שעדיין לא נפתח הטרפש ובדקו אח"כ ומצאו שאין בה טרפות והשיב שמכשירין אותה ע"כ ודכוותיה פסק הר' בש"ע י"ד סי' ל"ט ואע"פ שראובן בנ"ד בדק הריאה ומצא בה מקום אטום והטריף מ"מ כיון שלא בדקו כראוי כאילו לא בדק דמי שכשם שהצריכו רז"ל בדיקה לריאה כך הצריכו בדיקה למקום אטום בריאה שאין אדם יודע מה שבחדרי חדרים ולאו בבקיאותא תליא מילתא אלא בבדיקה תליא מילתא דא"כ נתת' דבריך לשעורין יבא כל אחד ויאמ' אחר שנשחטה הבהמ' בלא בדיקת הריאה אני מכיר שבהמה זו אסורה לפי שעשיתי מעשה בכיוצא בה הרבה פעמים ונמצאת בבירור שהיא טרפה כדברי וכו' ואין כח ביד שום אדם להוסיף על הטרפיות ודי לנו במה שהטריפו רז"ל בקבלתם האמתית ולא יותר: וג"כ לא דמי נד"ד לדין בודק שהוציא ידו וא' טרפה ואח"כ הכניס ידו אחר ולא מצא טרפות דקי"ל בו שהראשון נאמן דזיל בתר טעמא ותשכח דלא דמו להדדי דהתם הבודק הראשון בדק וא' שמצאה טרפה ולא אמר מה טרפות מצא בה אלא הטריפה והלך לו ואח"כ הכנים ידו השני ולא מצא טרפות דאיכא למימר סירכה המטרפת היתה שם והעבירוה או זה בהוצאת ידו או זה בהכנסת ידו מש"כ בנד"ד שא' ראובן שלא מבא בבהמה זו כ"א מקום אטום ומחמת בקיאותו לא רצה לבודקו והרי בדקו שמעון ומצא בו ליחה שהוא נאמן והרי לך דברי הר"אש ז"ל שהעתקתם ממקומם בכלל כ' בסי' י"ט וז"ל על טבח שבדק בהמה וא' שהיא טרפה ואח"כ הכניס הקצב את ידו או בודק אחר וא' שלא מצא טרפות יראה דסמכינן על הבודק הראשון שהחזיקה באיסור ואמרינן שהבודק השני הכניס ידו בחוזק והעביר הסרכה או הבודק הראשון אחר שכבר מצא הסירכה לא נזהר בה והעבירה בהוצאת ידו דעד א' נאמן בדבר המסור בידו ע"כ ורבינו ירוחם ג"כ הביא דברים אלו עצמם בנתיב טו' אות ו' והוסיף עליהם שכך כ' הגאונים וכו' יע"ש הרי לך דלא דמי לנ"ד שא' ראובן שלא מבא בבהמה זו שים ריעותא אחרת כ"א מקום אטום שהיה נראה לו בו שהוא טרפה והרי שמעון חברו מכחישו ואומר שהוא בדק מקום אטו' זה ומצא בו ליחה וכיון שדין שניה' יחד בא לפנינו אמרינן אוקי חד לגבי חד ואין כאן עדות והוה ליה כדין בהמה שנאבדה ריאתה דקיימא בחזקת היתר וכו' וממ"נ בהמ' זו מותר ראובן יודה לשמעון ויאמ' אפשר שהיה נמצא בה ליחה מוטב ואם לא יודה עכ"ז מותרת כדאמרן שהרי הוא לא בדק ועוד אף אם יכחיש דומה נד"ד לדין שהשיב הרש"בץ הלכה למעשה א' הבודק שלא כסדרן היתה ואחר מכחישו ואומר כסדרן היתה מעמידים הבהמה בחזקת היתר ופסק כוותיה הרב בש"ע י"ד סי' ל"ט ומיירי נמי שבאו שניהם יחד לפני ב"ד כמו בסעיף הבא אחריו הקונה ריאה וא' שמצא בה סירכה במקום שהיא טרפה והמוכר אומר במקום שהיא כשרה כיון שבאו שניהם בבת אחת לב"ד אין כאן עדות והרי זה כבהמה שנאבדה ריאתה קודם בדיקה ע"כ אף בנ"ד הביא הח"ה נמי דין שניהם יחד לפנינו ואמרינן אוקי חד לגבי חד ואוקי בהמה בחזקתה כדרב הונא דא' נשחטה בחזקת היתר היא עומדת ודברים אלו נכוחים למבין ודוק וגם לא קשי מאי דהוה ס"ד מעיקרא כל מקום שהאמינה תורה עד א' הרי כאן שנים שהוא מאמר עולא ז"ל דהתם מיירי שהראשון טוען בריא וגם בא הראשון לב"ד תחילה ונתקיים עדותו שאז הוא שאין כח בשני לבטל עדותו מש"כ בנד"ד שראובן לא יכול לטעון ברי' וג"כ בנ"ד והבי" הח"ה דין שניה' ייחד לפנינו דהא בהא הוא דאתמר בגמרא דתנן ביבמות ד' קי"ז עד אומ' מת ונשא ובא אחר וא' וא' לא מת הרי זו לא תצא וכו' והקשו שם טעמא דנשאת הא לא נשאת לא תנשא והא א' עולא כל מקום שהאמינה תורה עד א' הרי כאן שנים ואין דבריו של א' במקום שנים ותירצו ה"ק א' עד א' מת והתירוה להנשא ובא עד אחר וא' לא מת לא תצא מהתירה הראשון עכ"לה הרי לך דלא אתמר כל מקום שהאמינה תורה עד אחד וגו' אלא בב"ד מש"כ נ"ד דאתא דין תרווייהו בבת אחת לפנינו לא ואמרינן אוקי חד לגבי חד ואוקי בהמה בחזקת היתר כדאמרן:
כלל העולה מכל האמור שראובן הנ"ל לא עשה כהוגן נסמוך על בקיאותו שלא לבדוק מקום אטום בריאה והרי רז"ל הצריכו לנו בו כ"כ בדיקה להקל שאף אם לא תמצא בו ליחה עדיין יש לו תקוה בהנחת על מקום הקרע כנף וכו' ולנפוח הריאה וכו ולכן אין משגיחין בדברי ראובן הנ"ל כלל וממה נפשך בהמה זו מותרת אם ראובן יודה לדברי שמעון ולא יכחיש מוטב ואי לא עכ"ז בהמה זו בחזקת היתר עומדת דהוה ליה כבהמה שלא נפתח הטרפש שלה וא' הראשון שהיא טרפה וכו' כיון שבנ"ד ג"כ הצריכוהו רבנן לבדוק ולא בדק וכו ועוד כיון שבנ"ד ג"כ הביא הח"ה דין שניהם יחד לשאול בבית המדרש אמרינן אוקי חד לגבי חד ואוקי בהמה זו בחזקת היתר הנראה לע"ד כתבתי בסדר ובשנת הביאותיו אלין והצגתיו לפניך ליצירה:
נאם עבד ה שמואל די שלמה הקטן סי"ט אכי"ר:
בבית היתומים מהמנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל מ"ס נדפס בתכלית היופי ספר עטרת זקנים מאבראבינאל ונדפסים ונמכרים כמקדם כל מיני ספרים: