שאלה ד ראובן היה נשוי עם לאה זה כמה שנים ויהי היום עבר עליו רוח טומאה שנשתמד לט"ז והניח לאשתו עגונה כי לא רצה לגרשה עד שלבסוף מחמת כמה פיוסים הפצרות ואיומים נתרצה לגרשה בגט כשר ומחמת המהירות מפחד שלא יתעכב הדבר ויתחרט ראובן מלתת הגט הנ"ל ותשאר אשתו עגונה כל ימי חייה לא הספיקו ליתן הגט הנ"ל בעוד היום גדול אותו היום שנכתב ונתנוהו בין השמשות או בלילה או נחתם בין השמשות וניתן בלילה ושניהם איש ואשתו דרים בעיר א' השתא מבעיא לן מאחר שדעתו של ראובן הנ"ל היה לטגן את אשתו כל ימי חייה אלא שלע"ע מחמת כמה הפצרות פיוסים ואיומים נתרצה לגרשה חשבינן ליה כשעת הדחק יען שאם יתעכב הדבר עד למחר יוכל ראובן להתחרט או אמרינן שכיון ששניהם דרים בעיר א' דלא מיקרי שעת הדחק ואם למחר יתחרט ראובן מליתן הגט שימתינו עד עת מצא שעת הכושר לפייס בדברים או ברצי כסף או ע"י איומים ואם עם כל זה לא יתפייס שיבכה לאה הנז"ל על רוע מזלה וכו' יורנו המורה להיכן הדין נוטה ושכמ"ה:
תשובה לא היה נראה להכשיר גנו זה אף אם היתה כאן שעת הדחק דאף על גב דהר"אש וסיעתו פסקו דגט שנכתב ביום ונחתם בלילה של אחריו או אפילו מכאן ועד עשרה ימים שבשעת הדחק כשר מ"מ הרי"ף והרמב"ם ז"ל פסקו שהוא פסול ואפילו בשעת הדחק לא מכשרי בנכתב ביום ונסתם בלילה. וכ"ש מכאן ועד עשרה ימים וכתב הריב"ה שגם דעת הרמ"ה כן היא ומה גם בנ"ד שאין כאן שעת הדחק משום דשעת הדחק מקרי כההיא דפרק ב' דגיטין דקאמר התם ההוא דאמר לעשרה כתבו גט לאשתי חתום ביה תרי מינייהו ביומיה ואינך מכאן ועד עשרה ימים אתא לקמיה דריב"ל א"ל כדי הוא רבי שמעון לסמוך עליו בשעת הדחק ופירש רש"י ז"ל כגון שהלך זה לדרכו או נשאת כבר בגט זה עכ"ל ואיכא למידק דכיון דהלך זה לדרכו הגט כשר כ"ש כשנשאת ואפשר דאתא לאשמועינן דאם נשאת אפילו בעלה הא' בעיר אין צריך שיתן גט אחר כדקי"ל בעלמא בכל גט פסול משום דשאני פיסול זה דרבי שמעון מכשיר ויש לסמוך עליו בשעת הדחק שלא תהיה נמאסת על בעל שני או משום זילותא דב"ד ואמנם הריב"ה כתב בשם אביו הראש שעת הדחק שא"א על גט אחר ע"כ והיינו כפירוש הא' דר"שי דכיון דיצא הבעל משם והלך לדרכו א"א לכתוב גט אחר. וא"כ נ"ד לא מקרי שעת הדחק כדי להכשיר הגט כיון שבעלה דר בעיר שאם ינחם אפשר לפייסו שיכתוב גט אחר:
ולא מבעיא כשהבעל בעיר אלא אפילו היכא שהבעל הלך בארץ מרחקים ושכיחי שיירות לא מקרי שטת הדחק והעידה לי עדים נאמנים את מוהר"ר לוי בן חביב ז"ל ואת מוהר"ר דוד הכהן ז"ל וז"ל מוהר"ר לוי בן חביב ז"ל על גט אחד שבא מצפת תוב"ב לירושלים תוב"ב ופסל אותו הרב ז"ל על דקדוק אחד ואעפ"י שאותו הדקדוק לא היה בכתובים טרח הרבה להשוותו אליהם ואחר כך כתב ולאמר עוד שאעפ"י שאלו הפסולים שוין עם כל זה הגט כשר מטעם דכבר כתבו הראשונים דכל אותם הדקדוקים המוזכרים שם דוקא פוסלים כשהבעל כתב הגט או צוה לכתוב אותו באותו האופן ומערער אחר כך אבל אם צוה לסופר לכתוב גט כשר והסופר לא דקדק באותם הדקדוקים והבעל אינו מערער הגט כשר לאומר כן אומר שהעלה חרס בידו שאנו אין בנו כח לעשות מעשה כדבריהם להקל בערוה החמורה אחרי שגם אתנו מהפוסלים רבים וגדולים ובכללם הרמב"ם ז"ל ופסל גם בזה אפילו אחר נתינה אם לא נשאת כ"ש שאין לנו לתתו לכתחלה וטלה בידנו שהגט הזה פסול מהצד הנז' בלי ספק כלל ואמר עוד כי אין לתפוס עליו שמאחר שבא הגט ממקום אחר והבעל אינו פה ראוי לסמוך על דברי הגאונים להכשיר שזה טעות והוראת תפיסה שבזה אין חשש עיגון כיון שהשיירות מצויות מצפת לכאן ע"כ הא קמן דעת הרב רבי לוי דלא מיקרי שטת הדחק. אעפ"י שהבעל במקום רחוק היכא דשכיחי שיירות ואם אפילו על דקדוק אחד שלא היה מן הדקדוקים הכתובים. אלא שהוא רצה להשוותו ולדמותו אמר שלא היה חשש עיגון כיון שהשיירות מצוין כ"ש על דבר דלאו דקדוק והבעל בעיר כנ"ד:
גם מהר"ר דוד הכהן כתב דאין לומר דכיון שהבעל אינו כאן מיקרי שעת הדחק דלא מיקרי שעת הדחק אלא שאין שיירות מצויות ואי אפשר להביא גט אחר אבל בשביל המתנת ג' או ד' חדשים לא מיקרי שעת הדחק והביא ראיה מדברי ריב"ה שכתב בשם אביו דכי נכתב ביום ונחתם בלילה או אפילו עד עשרה ימים כשר בשעת הדחק שאי אפשר על גט אחר ועוד הביא ראיה ממה שכתב הרא"ש ז"ל על גט שאינו משורטט י"ב שטות שכתב הרא"ש ז"ל בארצנו פוסלין אותו אבל במקום עגון כגון שבא מארץ רחוקה ואין שיירות מצויות להביא אחר אין לפוסלו וכתב דיש להוכיח מכאן דשעת הדחק לא מיקרי אלא כשאין שיירית מצויות להביא אחר דאז אין לפוסלו אבל היכא דשיירות מצויות לאו שעת הדחק היא ויש לפוסלו וכתב עוד ז"ל ואף על גב דגט שאינו משורטט י"ב שטות וכן שאר הדברים שמביא הרב לא מצינו דעת פוסל בגמרא כ"ש וק"ו היכא דאיכא כמה רבוותא דפסלי דפשיטא שהגט פסול ואין לעשות מעשה ואפילו היכא דנשאת בגט דאיפליגו רבוותא ולא ילדה בנים מסופק הר' אביגדור כהן אי מיקרי שעת הדחק כדכתב המרדכי משמו עכ"ל הא קמן נמי דעת מוהר"ר דוד הכהן שאפילו הבעל רחוק משם אינה שעת הדחק כששיירות מצויות ואם במנין השיטין דאינו אלא מנהג אמר דאין להקל שלא בשעת הדחק כגון ששיירות מצויות להביא אחר ויש לפוסלו כ"ש וק"ו בגט שנכתב ביום ונחתם בלילה שמצאנו במשנה תנא קמא דפוסל ואיכא כמה רברבי דפסקו כוותיה ואפילו בשעת הדחק דפשיטא שאין להקל ולומר דחשיב שעת הדחק החשש שמא אם יתעכב הדבר עד למחר ינחם הבעל דכיון שהוא דר בעיר יכולים יותר בנקל לדבר על לבו עד שיתרצה וכדכתיבנא:
הן אמת שהיה נראה להכשירו משום שהיו עסוקים באותו ענין דגרסינן בפרק ב' דגיטין כתובתיה דחייא בר רב איכתיב ביממא ואיחתם בליליא הוה רב התם ולא א"ל ולא מידי לימא כשמואל ס"ל (דכתובה כמעשה ב"ד דמיא ונכתבת ביום ונחתמת בלילה) לא עסוקים באותו ענין הוו דתניא אמר רבי אלעזר בר רבי צדוק לא שאנו אלא כשאין עסוקים באותו ענין אבל עסוקים באותו ענין כשר ופירשו הרשב"א והרא"ש דהך ברייתא דרבי אלעזר ברבי צדוק אמתניתין דנכתב ביום ונחתם בלילה קאי דמיירי בגיטין:
אבל אין פירוש זה מוכרח להכשיר בגט בעסוקים באותו ענין שהרי הרמב"ם ורש"י פירשו דבריתא דרבי אלעזר בר רבי צדוק לא קאי אגט אלא אשאר שטרות וכתב מרן בב"י ובכ"מ וז"ל ושפיר איכא לפלוגי בינייהו דבשטרות דין הוא להכשיר בעסוקים באותו ענין משום דבקלא תליא מילתא כיון דמזומנים לחתום אית ליה קלא כאלו חתמו אבל בגיטין דאיכא למיחש משום בת אחותו חיישינן שמא יחפה על זנות דאותו יום וגם לפירות איכא למיחש דאף על גב דכל שעסוקין באותו ענין קלא אית ליה מ"מ לית להו ללקוחות לאימנועי מלקנות עד שידעו שנתן לה הגט דהא יש לבעל פירות עד שעת נתינה ומ"ה חיישינן שתטרוף מלקוחות שלקחו ביום הכתיבה פירות שלקטו הבעל או שלוחו בליל החתימה קודם שנתן לה הגט עכ"ל זהו טעמו של הרמב"ם ורש"י ז"ל לפסול והוא הטעם לשבח דאלו להרשב"א והרא"ש והטור שחלקו עליהם ואמרו שדין השטרות והגיטין כשעסוקים כו' כשרים. קשה דהיכי מכשרי והרי איכא למיחש לפירות גם שמא יחפה על בת אחותו בזנות דאותו יום ואין לומר דלענין פירות ליכא למיחש דהם סוברים דכיון דעסוקים באותו ענין יש לו קול וראוי לגרש בו ע"י עדי מסירה בדין מפסיד הבעל פירות משעת כתיבה כמו שכתבו התוספות והרא"ש בפ"ב דגיטין ד"ה ריש לקיש יע"ש לפי שלא אמרו זה אלא לר"ל אבל לדידן דקי"ל כר"י דיש לבעל פירות עד שעת נתינה יש לחוש לפירות וגם אין לומר דאף לענין זנות דליום כתיבת הגט לא חיישינן דהוי מלתא דלא שכיחא ואם איתא דזנתה ביום כתיבת הגט ורוצה לחפות עליה לא היה מאחר חתימתו עד לילה שלאחריו אלא היה ממהר נתינתו ביום כתיבתו ע"י עדי מסירה בלבד. לפי שתירוץ זה אינו מתיישב דאם כן מאי פריך ר"ל לר"י דאמר שמא יחפה מדברי ר"ש דמכשיר והוצרך לתרץ אליבא דר"ש לא קא אמינא וכו' וע"כ יש לתרץ באופן אחר דנכתב ביום ונחתם בלילה ועסוקים באותו ענין ליכא חשש דשמא יחפה דקלא אית ליה למלתא שלא נחתם ביום כתיבתו ועסוקים באותו ענין הוו וא"א לו לחפות עליה. אלא ודאי דעת הרמב"ם ורש"י נראית עקר וכיון שכן לית לן למעבד דלא כותייהו שלא בשעת הדחק כבנ"ד:
ואפילו אם היתה שעת הדחק לא היה נראה להכשיר גט זה לפי שניתן בלילה שהוא פסול מגזרת הכתוב כאשר השיב בעל האור זרוע זה לשונו ונראה בעיני דאשה שקבלה גטה בלילה שאינה מגורשת דתחלת משפט שפטינן ביום ולא בלילה כדתנן דיני ממונות דנים ביום וגומרים בלילה ואמרינן עלה בגמרא מנא ה"מ אמר רב אחא בר פפא דאמר קרא ושפטו את העם בכל עת וכתיב והיה ביום הנחילו את בניו הא כיצד יום לתחלת דין ולילה לגמר דין ואין לומר דלמצוה בעלמא קתני מיהו התחיל בדינו בלילה בדיעבד כשר דינו דהא רבי אליעזר מפסיל חליצה בדיעבד משום דסבר חליצה כתחלת דין דמיא הא למדת דאם התחיל בדינו בלילה דאפילו בדיעבד דיניה לאו דינא הלכך נתינת הגט בלילה ואפילו בדיעבד דיניה לאו דינא ולא הויא נתינה ואינה מגורשת דמשפט כתיב ביה כההיא דפרק המגרש דאביי אשכחיה לרב יוסף דהוה קא מעשי אגיטי א"ל והאנן הדיוטות אנן ותניא אמר רבי טרפון כל מקום שאתה מוצא אגוריאות של עובדי אלילים אף על פי שדיניהם כדיני ישראל אי אתה רשאי להזדקק לפניהם שנאמר ואלה המשפטים אשר תשים לפניהם לפניהם ולא לפני עובדי אלילים לפניהם ולא לפני הדיוטות ואמר דהאי קרא דואלה המשפטים מיירי נמי בגיטין ומשפט פסול בלילה אפילו בדיעבד כדפירש ר"י עוד כתב ואם תאמר הא האי קרא דושפטו את העם בכל עת מוקמינן לה בגמר דין דכשר בלילה אף כאן כשר בדיעבד לא היא מידי דהוה אחליצה דקיימא לן שהיא תחילת דין דתנן חלצה בלילה חליצתה כשרה רבי אליעזר פוסל ומוקמינן דבהא פליגי דרבי אליעזר סבר חליצה כתחלת דין דמיא ות"ק סבר כגמר דין דמיא ופירש רבנו יהודה ברבו נתן זצ"ל כתחלת דין דמיא דע"י חליצה קא מתחלת למתבע כתובתה ולמאן דאמר כגמר דין דמיא על ידי חליצה נגמר דין כתובתה דכגבויה דמיא והכי נמי יש לי לומר דפליגי בנתינת הגט דעל ידו גובה כתובתה כדתנן הוציאה גט ואין עמה כתובה גובה כתובתה לרבי אליעזר על ידו קא מתחלת למתבע כתובתה ולרבנן טל ידי גט כתובתה כגבויה דמיא וק"ל כרבי אליעזר דחליצה כתחלה דין דמיא הילכך נתינת גט בלילה נמי פסול דחד טעמא היא כדפרישית עוד כתב ותו נראה בעיני דאפילו למאן דאמר חליצה כגמר דין מודה לנתינת הגט דהוה תחלת דין שאני אומר דהא דפליגי לענין חליצה לאו מטעם כתובה אלא רבי אליעזר דסבר שהיא תחלת דין מפני שיבמה לשוק בלאו והשתא הוא דמתחיל להתירה ולת"ק דאמר שהיא כגמר דין מפני שבחיי בעלה היתה באיסור מיתה לשוק מת בעלה פקעא מיתה ועדיין איסור לאו מורכב עליה חלץ לה פקע לה איסור לאו הלכך דמי לגמר דין אבל נתינה מכי יהיב לה גיטה פקע לה כל האיסור ואין שייך שהו תחלה וסוף ולדברי הכל כתחלת הדין הלכך נתן לה גיטה בלילה לאו כלום הוא ולא מגרשה אפילו נתן לה מידו לידה וכ"ש שלוחו שצריך קיום שאם נתן לה בלילה לאו כלום הוא הלכך הכי נקטינן אשה שקבלה גיטה בלילה לא שנא מידו לידה לא שנא מיד שלוחו לא שנא באותה מדינה ל"ש הבא ממדינת הים לאו כלום ואינה מגורשת כלל וכו' מדכתיב ביה משפט ואעג"ב דמייתי לה אעישוי גט ולא אשכחן דמייתי לה אנתינת גט אפילו הכי ליכא למימר דדוקא אעישוי כתב ואלה המשפטים ולא אנתינה וראיה לדבר וכו' עוד כתב וכי תימא ליבעי נתינת גט תלתא ולא אשכחן דהוזכרו תלתא אלא במביא גט ממדינת הים משום דקיום שטרות בשלשה וגבי בטול גט בהשולח ואמאי הואיל ונתינת גט משפט כתיב ביה לבעי תלתא דאמר רבי יוחנן גר צריך שלשה משום דכתיב ביה משפט לא היא דעל כרחך תלתא דקאמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן היינו מדרבנן ואפילו בדיני ממונות גופייהו חד כשר מדאורייתא דקי"ל כרב אחא הילכך גר אעג"ב דכתיב ביה משפט חד סגי מדאורייתא מיהו ודאי טבילה ביום בעי מידי דהוה אמשפט דדוקא ביום אעג"ב דסגי בחד הילכך נתינת גט נמי אעג"ב דכתיב ביה משפט לא בעי תלתא ובפני חד שיודע להקרות סגי אלא דבעינן תרי שימסור הגט לפניהם ואותם שנים שמוסר לפניהם בעינן שידעו להקרות את הגט והן הן עדים הן הן דיינים דהואיל ויהב ליה להאי גיטא לידה ביממא שהוא כשר לדין כל כה"ג עד נעשה דיין אפילו בדאורייתא כההיא דפ' החובל דר"י נשיאה עד ודיין הוה ואפיק מינה מנה צורי עוד כתב הלכך נראה בעיני דנתינת הגט דוקא ביום ולא בלילה ומגמגם אני על הקידושין משום דכתיב ויצאה והיתה ויש צדדין בדבר ולא אכתוב עד שאראה מה שישיבוני רבותי על הגט עכ"ל עיין בתשו' הרא"ם ח"ב סי' ל"ה דמייתי התם תשובה זו בארוכה כי אני לא העתקתי ממנה אלא הצריך להראות כמה הפליג הא"ז להחמיר בגט שניתן בלילה וכ"ש בנ"ד שלא יש שטת הדחק כי כתיבנא
אבל הרדב"ז בסי' פ"ד מתשובותיו נשאל על מה סמכו במצרים לגרש בלילה כיון שמצינו באור זרוע שאין ראוי לעשות כן ושגט פסול. והשיב דטעמו של א"ז משום דחשיב נתינת הגט כתחלת דין כמו חליצה וחלק עציו זה לשונו אבל קשה עלי לקבל דין זה דלא לשתמיט חד מהתנאים או מהאמוראים או מבעלי ההלכות או מהפוסקים שאנו רגילין בהם לאשמועינן דין זה שהוא חדוש גדול וכי היכי דפליגי בחליצה בלילה תנאי אמאי לא אפליגו בגט כיון דחד טעמא נינהו ותו אם איתא דגט שניתן בלילה פסול נכתב ביום ונחתם בלילה דקתני פסול מפני שנכתב ביום זה ונחחם ביום שלאחריו שהיום הולך אחר הלילה אפילו שנכתב ונחתם ביום נמי פסול מפני שנתן בלילה וכ"ת דהכי קתני נכתב ביום ונחתם בלילה פסול אפילו שנתן למחר ביום אבל אם נתן בלילה אפילו נכתב ונחתם ביום או שנכתב ונחתם ונתן בלילה פסול איכא למימר דמדרבי שמעון נשמע דאמר נכתב ביום ונחתם בלילה כשר ואמרינן עלה בגמרא אמר ר"ל לא הכשיר רבי שמעון אלא לאלתר ומשמע לאלתר שנכתב ביום ונחתם מיד בלילה ונתן בלילה אבל נכתב ביום ונחתם לאחר עשרה ימים או נכתב ונחתם ביום ונתן לאחר עשרה ימים לא חיישינן שמא פייס דכי היכי דחיישינן לשמא פייס בין כתיבה לחתימה הכי נמי איכא למיחש בין חתימה לנתינה וכו' ועד כאן לא פליגי רבנן עליה דרבי שמעון אלא מפני שנכתב ביום אבל בנתינה לאלתר לא פליגי דכשר וכגון שנכתב ונחתם בלילה ונתן לאלתר דלא מצינן למימר דלאלתר דרבי שמעון היינו למחר ביום דכיון דטעמיה משום פיוס איכא למימר דבאותו הלילה פייס תו איכא טעמא אחרינא דגט בלילה כשר דמדרבי אליעזר דאמר עדי מסירה כרתי נשמט לרבנן דאמרי עדי חתימה כרתי ולרבי אליעזר נכתב ביום ולא נחתם כלל ונמסר בלילה כשר ומינה לרבנן שאם נכתב ביום ונחתם ביום ונמסר בלילה כשר או שנכתב ונחתם ונחסר בלילה כשר וכן כתבו המפרשים וכו' תו איכא טעמא אחרינא דאי גט שנתן בלילה פסול משום דהוי כתחלת דין כחליצה ליבעי תלתא דליהוו ב"ד בשעת נתינה אלא ודאי לא דמיא לחליצה דהתם הכל תלוי במעשה ב"ד דהיינו חליצה ורקיקה ואמירה וקרא כתיב ועלתה יבמתו השערה אל הזקנים ומשום הכי בעינן ב"ד וביום אבל גבי גט הכל תלוי במעשה הגט וספר כורתה ואין דבר אחר כורתה ואין העדים חותמים בגט אלא מפני תיקון העולם הילכך לא בעינן לא ב"ד ולא ביום וכי היכי דשאר שטרות נכתבים ונמסרים בלילה הוא הדין לגיטי נשים תו דתנן נכתב ביום ונחתם ביום נכתב בלילה ונחתם בלילה בלילה ונחתם ביום כשר וכיון דבחדא גזרה כייל להו משמע דשוין הם וכי היכי דנכתב ביום ונחתם ביום הוי שנתן לה ביום גם נכתב בלילה ונחתם בלילה הוי שנתן לה בלילה וכשר שוב ראיתי במרדכי שכתב בשם הר"י מאור לינאש וז"ל עוד השיב אעג"ב שהשליח נותן הגט בפני שלשה משום דדמיא למשפט אפילו הכי כיון דקיום שטרות דרבנן יכול ליתנו בלילה ולא דמי לקיום שטרות דעלמא דתחלת דין אבל הכא סוף דין הוא עכ"ל שוב ראיתי בתוספות בפרק נגמר הדין דאלת"ה היאך אדם נותן שלום לחבירו בלילה והיאך אשה מתגרשת בלילה עד כאן משמע בהדיא דאשה מתגרשת בלילה. תו איכא טעמא אחרינא דקי"ל אין דנין על פי עדות לילה וכתבו הפוסקים שאם קבלו עליתם עדות לילה כשר דלא גרע ממי שמקבל עליו פסול וכן אם קבלו עליהם דין לילה כשר אף בגט נמי אעג"ב דכתיב ביה משפט אם קבלוהו עליהם בלילה כשר דמאי שנא גט מכל הדינין והעדיות ונשאר המנהג שריר וקיים עכ"ל הרדב"ז וכן היא דעת מר"ן הב"י דבס"ס קלו' כתב וז"ל גט הניתן בלילה או ביום אחר שהתפללו הקהל ערבית פסול כ"כ בתרומת הדשן סי' רמח ושמעתי הטעם משום דנתינת גט הוי דין ואין דנין בלילה ואיני יודע מה ענין דין לגט ושום אחד מהפוסקים לא חילק להקפיד בכך עכ"ל:
הכלל העולה דלפי דבריהם אלו הדבר ברור דנותנין גט בלילה ואפילו אינה שעת הדחק, וכ"ש בנ"ד שכבר ניתן דהגט כשר ואף אם נחוש לסברת הא"ז לא נחוש לה אלא לכתחלה. אם לא בשעת הדחק שאז אפילו בלילה ממש יכתב וינתן כמו שפסק מרן בסדר הגט סעיף פח ופט. אך בדיעבד אין לחוש הילכך אין גט זה פסול אלא משום דנכתב ביום ונחתם בין השמשות דחשוב לילה דכיון שאין כאן שעת הדחק כדכתיבנא מעיקרא אין לנו להתירו אפילו בדיעבד ומשתדלין שיכתוב גט אחר והוא הנראה לעניות דעתי אם יראה למורנו ורבינו שלם ה' יאריך ימיו אמן:
משה בן לא"א דור רודריגש לופש:
אמשטרדם י"ט לחדש כסלו משנת התקל"ד