שאלה סח ראובן היה לו בן יחידי ובכל שנה ושנה ביום מלאת שנתו היה עושה משתה גדול בשיר ושבחה להודות לאל שהגיעו לזמן הזה ויהי היום שזה הבן הגיע לששה שנים והיה בר דעת שאל לאביו ואמר אבא כיון שאתה עושה משתה בכל שנה ושנה כדי להודו' לשמו שהגיעני עד הלום למה לא נברך זמן כמו שמברכים על המועדים בכל שנה ושנה ועל הפירות ועל העשבים שמתחדשים בכל שנה ושנה ובא לדרוש אל בית מדרשו של שם לדעת הן או לאו יורנו המורה ומהת"מ:
תשובה תחילת הכל וקודם כל דברינו חל עלינו חובת לחקור ולחפש לדעת כוונת חכמינו ז"ל בענין תקנת ברכה זו אם תקנתם ז"ל הוא על שמחת רוחנית כגון ברכת זמן שאנו מברכים על המועדים ועל מצות אחרות כגון על מצות שופר ועל הלולב וכו' ואם כן בנדון דידן פטור לגמרי ולא מבעיא פטור אלא אם ברך ברכה לבטלה הוא או אם תקנו ברכה זו גם על שמחה גופניית ושל רשות באופן דבנושה דידן שמחה הוא לו וחייב לברך ובטרם שאתחיל להשיב שאלתינו אשאל מאת שוכן מעונה ידריכני בדרך האמת וקיים בי מקרא שכתוב אל תירה עבדי יעקב כי אתך אני ואען ואומר כי כפי הנרא' מארבה סוגיות הגמרא תקנתם ז"ל הוא גם על שמחה של רשות ואם כן לכאורה נראה דבנדון דידן חייב לברך או לפחות אם ברך לא בירך לבטלה וזה לך לשון התלמוד בערובין דף מ' עמוד בו ואמר רבה כי הוינא בי רב הונא אבעיא לן מהו לומר זמן בראש השנה וביום הכיפורים כיון דמזמן לזמן אתי אמרינן או דלמא כיון דלא איקרו רגלי' לא אמרינן לא הוה בידיה כי אתא בי רב יהודה אמר אנא אקרא חדתא נמי אמינא זמן א"ל רשות לא קא מיבעיא לי כי הא מיבעיא לי חובה מאי אמר ליה רב ושמואל דאמרי תרויהו אין אומר זמן אלא בשלושה רגלים מתיביתן חלק לשבעה וגם לשמונה ר' אליעזר אומר שבעה אלו שבעה ימי בראשית שמונה אלו ח' ימי מילה ר' יהושע אומר שבעה אלו וימי פסח ח' אלו שמונה ימי החג וכשהוא אומר וגם לרבות עצרת וראש השנה ויום הכיפורים מאי לאו לזמן לא לברכה הכי נמי מסתברא דאי ס"ד לזמן זמן כל שבעה מי איכא הא לא קשיא דאי לא מברך האידנא מברך למחר וליום אוחרא מ"מ בעינן כוס לימא מסייע ליה לרב נחמן דאמר רב נחמן זמן אומרו אפילו בשוק הא לא קשיא דאיקלע ליה כוס התינח עצרת וראש השנה יום הכיפורים היכי עביד מברך עליה כיון דאמר זמן קבליה עליה ואסר ליה דהאמר ליה רב ירמיה בר אבא לרב מי בדלת ואמר ליה אין בדילנא לבריך עליה ולנחיה המברך צריך שיטעום ליתביה לינוקא לית הלכתא כרב אחא דילמא אתי למיסרך מאי הוי עלה שדרוה רבנן לרב ימר סבא קמיה דרב חסדה במעלי יומא דריש שתא א"ל זיל חזי היכי עביד עובדא תא אימא לן כי חזייאה אמר ליה דליוה לרטיבא רפסא ליה בדוכתיה אייתו ליה כסא דחמרא קדיש ואמר זמן והלכתא אומר זמן בראש השנה וביום הכיפורים והלכתא זמן אומרים אפילו בשוק ע"כ לשון הגמרא:
ופירש ז"ל אקרא חדתאי כשאני רואה דלעת חדשה משנה לשנה אמינא זמן: אילו שבעת ימי בראשית השבת נבחר מתוכה: שמונת ימי מילה השמיני נבחר ומתוכה: אילו  ז' ימי פסח שאתה צריך לתת חלק לכולם ולקמן מפרש מאי חלק: לברכה. דמברכים כל יומא מקדש ישראל והזמנים: מ"מ כוס בעינן לעיל מהדר לאוקומי ה' נ' מסתברה דאי ס' ד' זמן זמן כל שבעה מי איכא ודקאמר דאי לא אמר האידנא אמר למחר וליומא אחרינא הא נמי ליתא דהא כוס יין בעי לומר הברכה עליו וסתמא דאינשי יומא קמא אית להו כוס אבל בשאר יומי לכ' ע' לית להו: הא לא קשיא דמיקלעי ליה כוס ולעולם אזמן קאי ולרב נחמן לא תסייעי: תינח עצרת וראש השנה איכא למימר דזמן אכוס קאמר אלא י"ה אי בזמן מוקמת על כורחיך סייעתא לרב נחמן היא דעל הכוס היכי לעביד אי מברך עליה ושתי ליה וכו' מאי הוי עלה צריך לומר זמן בר"ה וי"ה או לא:
והרא"ש כתב וז"ל ואמר רבה כי הוינן ביה רב כהנא איבעיא לן מהו להזכיר זמן בראש השנה ויום הכיפורים כיון דמזמן לזמן קאתו אמר או דילמא כיון דלא איקרי רגלים לא אמר לא הוה בידיה כי אתא לקמיה דרבי יהודה אמר אנא אקרא חדתא נמי קאימנא פירש רש"י ז"ל כשאני רואה אותו ונהגו העולם לקבוע הברכה בשעה שאוכל ממין חדש כמו שהחיינו דעשיית לולב וסוכה שקובעין בשעת קדוש היום אמר ליה רשות לא קמבעיא לן חובה מאי ואסיקנא הילכתא אומרים זמן בר' ה' ובי' ה' והלכתא אומרים זמן אפילו בשוק ולא בעי כוס לכך נהגו לומר זמן ביה בבית הכנסת בשעת קבלת היום לפני ברכו ויום טוב שני של ר"ה אף על גב דק"ל נולדה בזה אסורה בזה דקדושה אחת היא אפילו הכי אומרי' שיש לומר זמן שאם לא באו עדים ביום ראשון עד מנחה ולמעלה נמצא שיום שני עיקר עכ"ל:
עוד במסכת ברכות פרק הרואה תנן הבונה בית חדש וקנה כלים חדשים אומר ברוך שהחיינו וקיימנו לזמן הזה
ובגמרא אמר רב הונא לא שנו אלא שאין לו כיוצא בהן אבל יש לו כיוצא בהן אין צריך לברך ורבי יוחנן אמר אפילו יש לו כיוצא בהן צריך לברך מכלל דכי קנה וחזר וקנה דברי הכל אין צריך לברך ואיכא דאמרי אמר רב הונא לא שנו אלא שלא קנה וחזר וקנה אבל קנה וחזר וקנה אין צריך לברך ורבי יוחנן אמר אפילו קנה וחזר וקנה צריך לברך מכלל דכי יש לו וקנה דברי הכל צריך לברך מיתיבי בנה בית חדש ואין לו כיוצא בו קנה כלים חדשים ואין לו כיוצא בהם צריך לברך יש לו כיוצא בהם אין צריך לברך דברי רבי מאיר ר' יהודה אומר בין כך ובין כך צריך בשלמא ללישנא קמא רב הונא כר"מ ורבי יוחנן כרבי יהודה אלא ללישנא בתרא בשלמא רב הונא כר' יהודה אלא רבי יוחנן דאמר כמאן לא כר"מ ולא כרבי יהודה אמר לך רבי יוחנן הוא הדין דלר' יהודה קנה וחזר וקנה נמי צריך לברך והא דקמפלגי ביש לו וקנה להודיעך כוחו דרבי מאיר דאפי' קנה ויש לו אין צריך לברך וכל שכן קנה וחזר וקנה דאין צריך לברך וליפלגו בקנה וחזר וקנה דאין צריך לברך להודיעך כחו דרבי יהודה כח דהתירא עדיף ליה עד כאן לשון הגמרא:
ופירש"י ז"ל אמר ר"י אפי' יש לו כיוצא בהן מירושה הואיל ולענין קניה יורש הוא אצלו צריך לברך: דקנה וחזר וקנה דברי הכל אין צריך לברך דהא רבי יוחנן לא אמר צריך אלא משום דלענין קנייה חדש הוא: ואיכא דאמרי וכו': מכלל דכי יש לו וקנה דברי הכל צריך לברך דהא רב הונא לא אמר אין צריך לברך אלא דקנה וחזר וקנה דליכא חדוש כלל אבל יש לו וקנה דאיכא חידוש מודה הוא דצריך: בין כך ובין כך בין שיש לו ובין שאין לו הואיל ולא קנה הראשונים ועכשיו קנה צריך לברך: לא כרבי מאיר ולא כר' יהודה דאפי' ר' יהודה לאן פליג אלא ביש לו וקנה אבל בקנה וחזר וקנה לא עכ"ל:
והתוספות כתבו וז"ל ורבי יוחנן אמר אפילו קנה כיוצא בהם והלכתא כרבי יוחנן אליבא דלישנא בתרא אפילו קנה והדר קנה שהיו לו כלים חדשים כיוצא באלו צריך לברך דקי"ל כר' יוחנן לגבי דרב הונא מכל שכן דלגבי רב הלכתא כותיה ואומר ר"י דווקא בבגדי' חשובים דומיא דבית חדש נקט כלים חדשי' אבל שאינם חשובים כל כך כמו מנעלים ואנפילאות וחלוק וכיוצא בהן אין צריך לברך בירושלמי אמר רבי חייא בר אבא לא סוף דברים חדשים אלא אפילו שחקים כאילו חדשים הן רבי יעקב בשם ר' חייא בר אבא אמר קנה אומר שהחיינו נותן לו אומר הטוב והמטיב לבש בגדים אומר מלביש ערומים וצ"ע בגמרא שלנו דלא אשכחן הטוב והמטיב אלא בדאיכא אחרינא בהדיה עכ"ל:
והרמב"ם כתב בפרק עשירי מהלכות ברכות וז"ל ברכות אחרות ודברים אחרים הרבה שאין בהם פתיחה ולא חתימה תיקנו חכמים דרך שבת והודייה להקדוש  ברוך הוא כמו ברכות התפילה שכבר כתבנום. ואלו הן הבונה בית חדש והקונה כלים חדשים בין יש לו כיוצא בהן בין אין לו מברך בא"י אמ"ה שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה:
וכן הרואה את חבירו לאחר שלשים יום מברך שהחיינו ואם ראהו לאחר שנים עשר חדש מברך בא"י מחיה המתים הרואה פרי המתחדש משנה לשנה בתחלת ראייתו מברך שהחיינו ע"כ:
והרב כסף משנה כתב וז"ל ביאור לשון רבינו כך הוא ברכות אחרות מלבד ברכות ההנאה שכתבנו תקנו חכמים וכן תקנו דברים אחרים שאין בהם פתיחה ולא חתימה וכו' עוד כתב ואלו הן הבונה בית חדש וכו' משנה פרק הרואה בנה בית חדש וקנה כלים חדשים אומר ברוך שהחיינו ואפליגו בה אמוראי בגמרא וכתבו הרי"ף והרא"ש ז"ל וקי"ל כרבי יוחנן וכלישנא בתרא דאמר בין קנה כיוצא בהן בין לא קנה כיוצא בהם בין שיש לו כיוצא בהם בין שאין לו כיוצא בהם צריך לברך ומדברי רבינו שכתב בין יש לו כיוצא בהם בין אין לו כיוצא ולא כתב בין קנה כיוצא בהם בין לא קנה כיוצא בהם נראה שהוא פוסק כלישנא קמא דרבי יוחנן וכבר תמה עליו הרמ"ך וטעמא דמלתא נ"ל לדעת רבינו שהוא משום דבגמרא אותביה לר' יוחנן ללישנ' בתרא ואף על גב דשני שנויא דחיקא הוא דקא משני כחא דהתירא עדיף ליה כלומר שאין צריך לברך לישנא דהיתירא לא שיין שפיר באין צריך לברך ולישנא קמא דלא איתותב עדיף טפי כנ"ל: וכן הרואה את חבירו וכו' עד מחיה המתים שם מימרא דריב"ל וכתבו התוספות אומר שהחיינו אור"י דוקא חבירו החביב עליו אבל בענין אחר לא: הרואה פרי וכו' בסוף פרק מערבין אמר רב יהודה אנא אקרא חדתא אמינא זמן ופרש"י כשאני רואה דלעת חדש משנה לשנה אמינא זמן ואמרינן התם בגמרא דהאי זמן רשות הוא ולא חובה עכ"ל:
וגם הטור לא הניח להלוך בדרך הזאת שכן כתב בפרק רכ"ג וז"ל בנה בית חדש או קנה כלים חדשים לא שנא היו לו כיוצה באלו תחילה או קנה וחזר וקנה מברך על כל פעם שהחיינו ואיתא בירושלמי לאו דוקא חדשים אלא הוא הדין נמי ישנים אם הם חדשים אצלי ונקט חדשים לאפוקי אם מכרן וקנאן עד כאן לשון הטור:
והרב בית יוסף כתב וז"ל כתבו התוספות בפרק לולב וערבה ודאמרינן בהרוא' מברך על כלים חדשים כתב רב שרירא גאון דלא סמכינן עליו דמסקינן בפ' כל מערבין דבעי מידי דאתי מזמן לזמן וקשה מפדיון הבן עכ"ל וכ"כ סמ"ג ואני שמעתי שכתב רב שרירא גאון שאין מברכים עליהם שהחיינו אלא בדבר הבא מזמן לזמן וכתב שכן מוכרח בפרק בכל מערבין וכ"כ רש"י בשם רב שרירא עכ"ל. ובתרומת הדשן הימן ל"ו כתב דלא סבירא לן כלל בהא כרב  שרירא דהא כל המחברים מייתי ההיא דפרק הרואה לפסק הלכה עכ"ל. ודברי נכוכים הם שלא לחוש לדברי רב שרירא במקום הרי"ף והרמב"ם והרא"ש ושאר פוסקים שסתמו דבריהם בההיא דפרק הרואה: וז"ל הרשב"א בתשובה סימן רמ"ה מסתברא דכל שנולד לו בן צריך לברך שהחיינו בין נולדו לו בנים אחרי' או לאו דהא קי"ל כלישנא בתרא דרבי יוחנן דאמר בפ' הרואה בין קנה בתים אחרים בין לא קנה יברך שהחיינו אלא שלא ראיתי שנהגו כן אפי' הגדולי' אשר בארץ ושמא עשאוה רשות הקרא חדתא דכל שאינו בא מזמן זמן כמועדות אין מברכין שהחיינו בחובה ומפני שראיתי גדולי הדור שלא נהגו כן לאומרו אני דוחק כן ואע"פ שאין זה מספיק כל הצורך שהרי בפדיון הבן תקנו זמן ושמא אף על מצוה ממצות התורה כפדיון הבן אומר זמן ולפי טעם זה כל אותם שבפ' הרואה כקנה כלים חדשים ונפלה לו ירושה מאביו וכל אותם הנזכרים שם דלאו מזמן לזמן אתו ולא מצוה אלא במקום הנאה לבד י"ל דלאו בחובה אמרו אלא ברשות עכ"ל:
כל זה כתבתי להורות ולהודיע דכל הני עמודי גולה סברו וקבילו וכלם בחדא מחתא פסקו דאף על שמחת גופניית כמו מי שראה לחבירו אחר שלושים יום או מי שקנה בית חדש או כלים חדשים אף על פי שיש לו כיוצא בהם או מי שראה פרי חדש יש לו לברך זמן כיון שיש לו איזה הנאה בכל היני מידי ואם כן נשמיעינן בנדון דידן נמי כיון שיש, לו הנאה ביום תשלום בנו שנתו ושמחה היא לו ראיה לדבר שעשה אותו יום משתה ושמחה וכן עשה בכל שנה ושנה מרוב שמחתו מהדין ומהטעם היה שהיה לו לברך זמן אף שהוא שמחת הגוף אבל כד דיקינן ומעינינן שפיר נראה דנושה דידן אין לו דמיון עם כל הני דברים שתקנו חכמינו ז"ל לברך זמן דלא דמי למי שרואה את חבירו לאחר שלושים יום דדוקא התם תקנו לברך מאחר שלא ראה אותו תוך שלשים יום ועכשיו רואה אותו מרוב שמחתו תקנו לברך זמן כמו ברכות אחרות שתקנו לאחר שלושים יום אבל בנושה דידן מה שמחה יש לו היום מיומים כיון שרואה את בנו בכל יום ויום גם למה שתקנו לברך למי שקנה כלים חדשים לא דמי דהתם אף שיש לו כלים אחרים עם כל זה שמחה הוא לו בזאת הכלי שקנה כיון שהשביח נכסיו כמו שכתב מהר"ן בשולחנו הטהור וז"ל בשעת הקנין יש לו לברך אף על פי שעדין לא נשתמש בהם שאין הברכה אלא על ידי שמחת הלב שהוא שמח בקנייתן וכו': אבל בנדון דידן מה שבח יש לו היום מאתמול וגם אין לו דמיון למי שראה פרי שמתחדש משנה לשנה שצריך לברך זמן דהתם צריך לברך מפני שבא מזמן לזמן אבל אם הוא מתחדש הרבה פעמים אינו מחויב לברך כמו על הירקות וכדומה להם ובנדון דידן הילד הזה בכל יום ויום מתחדש ומתגדל כמו כלן מין האנושי וכיון שכן אינו דומה לפרי המתחדש משנה לשנה:
נמצאנו למדין שאין לנו כח להשוות נדון דידן לכל אחד מהמקומות שתקנו לברך זמן ובזה מתורץ אחד מהטענות שטען ה"ה במה שרצה להשוות נושה שלו לפרי שמתחדש משנה לשנה או לעשבים אף שלא מצאתי מי שתקן ברכת זמן על העשבים עדין חל עלינו חובה להעמיק טעם תקנת ברכת זמן על הפירות ואען ואומר כי חז"ל לא התקינו ברכת זמן על הפירו' אף שבאו מזמן לזמן אלא עד שנגמר תשלום משלום גדול הפירות כמו שכתב מהר"ן בשולחנו הטהור סימן רכ"ה סעיף ז' אינו מברך שהחיינו על הבוסר אלא כשהבשילו אשכולות ענבים וכן בכל פרי אחר גמרו והביאו מוהר"ר דוד ן' זמרא בס' שאלות ותשובות שלו שאלה מ"ג בשם הרשב"א: וכיון שהאדר אינו נגמר לעולם ולפחות עד מלאת לו שבעים שנה כמו שנאמר ימי שנותינו בהם שבעים שנה כי כשהגיע לשנים הללו יש לו לברך זמן כמו שכתוב בעל חוות יאיר בספר שלות ותשובות שלו שאלה ע' בענין מי שנדר שלא לאכול בסעודת רשות וכו' והזכיר החכם הנ"ל רוב הסעודות שזה הנודר יכול ליהנות מהם ובכללם הזכיר סעודת בן שבעים שנה וז"ל וכן סעודת חבורה שלומדים יחד כשגמרו ספר מש"כ יום מוגבל לחבורה בכל שנה או סעודת בן שבעים שנה שיש להסתפק אפילו זה הבן שבעים מברך שהחיינו כי כך נראה לי מ"מ לא יחויב שיהיה סעודת מצוה לכן ראוי לדרוש בהם עכ"ל הא לכם דדוקא כשהגיע לשבעים שנה יברך זמן לדעתו ז"ל בשם ומלכות אף שראיתי להרב חיים אזולאי ז"ל בספר ברכי יוסף סוף הספר בשיורי ברכה קונטריס אחרון א"ח דפליג עליו וז"ל כשיגיע אדם למלאות שבעים שנה לימי חייו יברך שהחיינו הרב חוות יאיר בתשובותיו סימן פ' ונ"ל שיברך בלא שם ומלכות מאחר שלא כתבוהו הראשונים עכ"ל נמשך מזה דבין למר ובין למר דוקא כשהוא בן שבעים ולא קודם וכיון שכן איך יעלה על הדעת דבכל שנה ושנה יברך זמן:
ומה שטען ה"ה להשוות נושה שלו למועדים שאנו אומרים בהם זמן דבר פשוט הוא דאין הנדון דומה לראיה כי מי ציוה לו לעשות יום תשלום בנו שנתו יום משתה ושמחה ואף אם היה חייב לעשותו משתה ושמחה עדיין לא היה לו רשות לברך זמן כמו סעודת סיום מסכתא או סעודת ארוסין שהם סעודות של מצוה ואפילו הכי אין לנו רשות לברך זמן וכל שכן וקל וחומר בנדון דידן שאינו כי אם מועד אשר בדה מלבו שאין לו רשות לברך זמן ועוד שבכל יום ויום היה יכול לעשות משתה ולהודות לאל מכח שהשלים בינו אותו היום  ומי ראה כזאת מי שמע כאלא דבכל שמחה שיש לו לאדם יברך זמן:
הכלל העולה מכל מאי דכתיבנא שמעינן וגמרינן דאין רשות לראובן לברך זמן ביום תשלום בנו שנתו ואם ברך ברכה לבטלה הוא:
זאת תורת העולה מדברינו לגמור ולפסוק להלכה ולמעשה אם יסכים עמי מורנו הרב היושב על כסא ההוראה ה' יאריך ימיו ושנותיו בחברת נות ביתו בניו ואחיו וכל אשר לו אכי"ר:
תם ונשלם ביום שנכפל בו כי טוב ראש חדש כסליו שנת התקס"ד ליצירה
נאם הצעיר יעקב פיראריס