שאלה ראובן מת והניח ב' בנים האחד בכור והשני פשוט וצוה לפני מותו שבניו לא יוכלו ליגע בסך מעות מה שיש לו בשותפות עם לוי ויהודה עד אחר שיעברו עשר שנים קץ שהוגבלה בו השותפות ואחר זמן זה יקבל כל אחד חלקו הבכור כבכורתו והפשוט כפשיטותו והנה הבכור רוצה ליקח מן הריוח שהרויחו סך אותם מעות של השותפות פי שנים מצד בכורתו והפשוט רוצה שיחלקו בשוה מאותו הריוח בסבת שהכרח צוואת אביהם מביאם שיעמדו בשותפות ואם כן הרויח הוא ראוי ולא מוחזק וכבר הושרשנו שאין הבכור נוטל בראוי כבמוחזק ואף גם זאת ששנים שהטילו לכיס חלקים בלתי שוים שהריוח לאמצע יורנו המורה הדין עם מי ומהתמ"ש:
תשובה מאמרם ז"ל במשנה בפרק יש בכור עלה נ"א הבכור נוטל פי שנים בנכסי האב ואינו נוטל פי שנים בנכסי האם ואינו נוטל בשבח ולא בראוי כבמוחזק ולא האשה בכתובתה ולא הבנות במזונותיהם ולא את היבם וכולם אין נוטלין בשבח ולא ראוי כבמוחזק ע"כ במשנה ובגמרא מ"ט אמר קרא לו משפט הבכורה משפט הבכורה לאיש ואין משפט הבכורה לאשה ואינו נוטל בשבח דכתיב בכל אשר ימצא לו ולא בראוי כבמוחזק דכתיב בכל אשר ימצא לו ולא האשה בכתובתה איני והאמר שמואל בעל חוב גובה את השבח אמר ר' אבא מקולי כתובה שנו כאן ולא הבנות במזונותיהן מ"ט תנאי כתובה בכתובה דמי ולא את היבם מ"ט בכור קרייה רחמנא אמר אביי לא שנו אלא בשבח ששבחו נכסים בין מיתה ליבום אבל דבין יבום לחלוקה שקיל מ"ט יקום על שם אחיו המת אמר רחמנא והרי קם רבא אמר אפילו דבין יבום לחלוקה נמי לא שקיל מ"ט כבכור מה בכור אין לו קודם חלוקה אף יבם נמי אין לו קודם חלוקה וכולם אין נוטלים בשבח לאתווי מאי לאתווי שבחה דממילא חפורה והוו שיבולי שלפופי והוו תמרי ולא בראוי כבמוחזק לאיתווי נכסי דאבי אבא ע"כ בגמרא לענינינו:
ופרש"י בנכסי האם ניכסי מלוג: בשבח אם השביחו נכסים לאחר מיתת האב קודם שחלקו: אין הבכור נוטל פי שנים בשבח אלא שמין מה שהיו שוים בשעת מיתת אביהם והבכור שנוטל ב' חלקים בקרקעות יתן מעות לפי מה ששוה שבח חלק השני שנטל בשביל הבכורה ואותן מעות יחלקו בין כולם: בראוי בנכסים שלא היה אביהם מוחזק בשעת מיתתו אבל ראוין היו ליפול לו בירושה ונפלו להן לאחר זמן אין הבכור נוטל פי שנים בהם: ולא האשה בכתובתה לא בשבח שהשביחו אם אינם שוים הנכסים בשעת מיתת בעלה כדי שיעור כתובה ואח"כ השביחן אינה נוטלת אלא כמה שהיו שוים ולא בראוי כבמוחזק: ולא הבנות שהיה מקבל עליו לזונם אם יש לה בת מאיש אחר חמש שנים אינה ניזונית לאחר מיתת אלא לפי מה שהנכסים שוים לא בשבח ולא בראוי: ולא היבם שנוטל פי שנים חלקו וחלק המת שייבם את אשתו אינו נוטל אחיו לא בשבח ולא בראוי: וכולם אין נוטלים וכו' מפרש בגמרא אמאי נקיט לה: גמרא כי הוא ראשית אונו ולו משפט הבכורה משמע דאדידיה קאי כלומר בנכסיו משפט הבכורה ולא בנכסי אשתו: לו לאב בשעת מיתה: בעל חוב שהלוה לחבירו מעות ומכר לוה הנכסים והשביחום הלקוחות טורף בעל חוב הגוף והשבח והך אשה נמי בעלת חוב היא: מקולי כתובה זה אחד מקולי כתובה: בכור קרייה רחמנא והיה הבכור אשר תלד ומוקמינן ביבמות ביבם מיירי וקאמר רחמנא דמצוה לייבם בגדול: יקום על שם אחיו והיינו לנחלה כדאמרינן ביבמות בכור קרייה רחמנא ודינו כבכור דלא יטלו בראוי ובשבח בין מיתת אביהם לייבום: והרי קם משעה שנשא אשת אחיו כמו פי שנים בנכסים ברשותו וכי אשבוח ברשותיה אשבוח ונוטל פי שנים אף בשבח: שבחא דממילא שלא טרח בה אחיו: כגון חפורה והוו שיבולי שהיתה התבואה שחת בשעת מיתתו ועכשיו נעשו שיבולים: או שלפופי תמרים סמדר ועכשיו נעשו תמרים גדולים וק"מ דאפילו ודאי שבחה לא שקול בכור אלא כאחד מן האחין ושמין אותי מה שהיו שוים כשמת האב ובהנהו דמים שקול פי שנים דאי מרישא ה"א אין הבכור נוטל פי שנים בשבח הני מילי בשבח שטרחו בו אחים כגון זיבול שדות וקישקוש ועידור: נכסי אבי אבא אם היה אבי אביהם חי בשעת מית אביהם והיו נכסים ראויין ליפול להם כשימות אע"ג דודאי עתידים ליפול להם ואפילו יש לו בן אחד יטלו אליו חלק אביהם וסד"א כבמוחזק דמו קמ"ל סיפא דאי מרישא ה"א ראוי דקתני רישא דאין הבכור נוטל בו כגון שנפלו לו ניכסי אחי אביהם שהיו לו בנים בשעת מיתת אביהם של אלו ומיתו בניו ואח"כ מת הוא דנכסים הללו לא היו ראויין להם בשעת מיתת אביהם אלא מספק:
והנה מדברי המשנה והגמרא נחה שקטה שאלת ה"ה ובפרט מדברי רש"י ז"ל שכתב במשנה בשבח אם השביחו נכסים לאחר מיתת האב קודם חלוקה א"כ בנושא שאנחנו בו הבכור לא יטול פי שנים כי אם בסך שהניח אביו בשעת מיתתו ולא בשבח שהשביחו הנכסים בין מיתה לחלוקה ואם יאמר אומר אין זו מופת חתוך כדי לסמוך עליו ששם נתעצלו הבנים בחלוקה אחר מיתת אביהם עבור שנים ג' חדשים ונתייקרו הסחורות ולזה נשמר ה"ה בדקדוק לשונו שצוואת אביהם הכריחם לעמוד השותפות עשר שנים ונשאו ונתנו וטרחו הרבה עד שהרויחו ושם במשנה ודברי רש"י ז"ל הוא בשבח הבא מאיליו אף אנו אומרים לו ראה מה שכתב הרב בגמרא על דברי מותר המשנה וכולם אין נוטלים בשבח וקמ"ל דאפילו בודאי שבחא לא שקול בכור אלא כאחד מן האחין ושמין אותן מה היו שוין כשמת האב ובהנהו דמים שקול פי שנים דאי מרישא ה"א אין הבכור נוטל פי שנים בשבח ה"מ בשבח שטרחו בו אחים כגון זיבול וקישקוש ועידור א"כ ותהי להפך שכל זמן שהאחים טורחים ודאי אין לבכור פי שנים ואף כי התלמוד גזר אומר אפי' בשבח הבא מאיליו אין לבכור בו פי שנים ובנושא שאנחנו בו הגם שצוואת אביהם היתה לעמוד בשותפות הרי טרחו ונשאו ונתנו ודברים פשוטים הם והאריכות בהם אך למותר:
ובאמת שמה שצדד החכם השואל בלשון השאלה הוא מחלוקת אביי ורבא לעניין יבם כאשר הקדמנו מתחלה אמר אביי לא שנו אלא בשבח ששבחו נכסים בין מיתה לייבום אבל דבין יבום לחלוקה שקיל מ"ט יקום על שם אחיו המת והרי קם אמר רחמנא רבא אמר דאפילו דבין ייבום לחלוקה נמי לא שקיל מ"ט כבכור מה בכור אין לו קודם חלוקה אף יבם נמי אין לו קודם חלוקה ולא נחלקו אביי ורבא אלא ביבם שאביי אינו משוה אותו לבכור ורבא משוה אותו לבכור אבל לעניין בכור אין פוצה פה ומצפצף ומה גם שהלכה כרבא במקום אביי והוא מן השורש שבידינו בכל התלמוד וכן פסק הרמ"בם בפרק ג' מהלכות נחלות מי שיבם אשת אחיו הוא יורש כל נכסי אחיו המוחזין וכל הראויין לבוא לאחר מכאן הרי הוא בהם ככל האחין שהרי בכור קרא אותו הכתוב שנאמר והיה הבכור אשר תלד יקום על שם אחיו המת ולא ימחה שמו מישראל וכשם שאינו נוטל ממנו בראוי כבמוחזק כך אינו נוטל בשבח ששבחו נכסים אחרי מות אביו משעת מיתה עד שעת חלוקתו עם אחיו בנכסי אביו ואפילו השביחו נכסים אחר שיבם וקודם שיחלקו הרי הוא בשבח כאחד מן האחין אע"פי שנוטל מן הנכסים אלו שני חלקים חלקו וחלק אחיו שבם אשתו הואל ומת האב בחיי כולם והנה הרב המגיד ז"ל האריך בכאן על לשון רבינו וכבוד הרב במקומו מונח שהוא שפת יתר ודברי הרמ"בם נכוחים למבין ומי שלבו נוקפו יעיין עליו אלא שמה שכתב בסוף דבריו מה שכתב רבינו אפילו השביחו נכסים הוא כרבא וידוע דהלכה כמותו לגבי אביי כך הוא האמת בכל התלמוד:
ועדיין חל עלינו לבאר ג' חילוקי שבח יש שבח המשתנה בתוך המעים ויש שבח הבא מאליו ויש שבח המשתנה מחמת האויר שבח המשתנה בתוך המעים יש לבכור בו פי שנים וז"ל הרמ"בם בפרק שקדם זכרו הניח להם פרה מושכרת או מוכחרת או שהיתה רועה באפר וילדה הבכור נוטל בה ובולדה פי שנים שבח הבא מאליו לשון הרב שבחו מחמת עצמן ולא נשתנו כגון אילן קטן שגדול ועבה בארץ וארץ שהעלתה שרטון הרי זה נוטל בשבח פי שנים שבח המשתנה מחמת האויר אין לבכור בו פי שנים לשון הרב אין הבכור נוטל פי שנים בשבח ששבחו נכסים לאחר מיתת אביו אלא מעלה אותו השבח בדמים ונותן היתר לפשוט והוא שישתנו הנכסים כגון כרמל שנעשו שבולים וכפניות שנעשו תמרים:
ובאמת שדברי הנשר הגדול הרמ"בם ז"ל סותרים זה את זה שכתב בפרה וילדה שיש לבכור פי שנים אע"פי שמתחלה עובר ועתה ולד ואין לך שינוי יותר מזה ובכרמל ונעשו שבולים וגפניות ונעשו תמרים כתב הואיל ונשתנו אין לבכור בהם פי שנים והנה הראב"ד השיג על רבינו לעניין פרה א"א זה המחבר פסק כרבי ואין הלכה כרבי והרב המגיד הביא הסוגיא באריכות והליץ בעד הרמ"בם ז"ל מקושית הראב"ד אבל מקושיתנו הרגיש הרב ז"ל והניח הדבר בצ"ע אמנם מהצעה שקדמנו יתיישב הכל שהרמ"בם פסק כחכמים בכל ויש הפרש בין שבח המשתנה מחמת האויר לשבח המשתנה שלא מחמת האויר ולכן פסק בפרה שיש לבכור פי שנים שהוא שנוי שלא מחמת האויר ולא טל ומטר ופסק בכרמל ונעשו שיבולים וגפניות ונעשו תמרים שהוא שינוי אויר שממיו ואיד ארצי ובשבח הבא מחמת עצמו ולא נשתנה כגון אילן קטן שנעשה עב הגם שהוא מחמת איד ארציי נתעבה עכ"ז דקדק הרב לא נשתנה כל זה נראה לנו לישב דברי מאור הגולה ונר מערבי:
ויש להעיר עוד בדברי השאלה במה שכתב ה"ה עד אחר שיעברו עשר שנים קץ שהוגבלה בו השותפו' מדקדוק לשונו נראה שהסיבה שהכריחה לראובן שיעמדו בניו בשותפות לוי ויהודה הוא מחמת קץ וגבול השותפות שהיה שטר שיניהם והוא מן התימה שהרי מן השורש שבידינו הוא אם מת אחד מן השותפים בטלה השותפות וכן פסק הרמב"ם בפרק ה' מהלכות שלוחין ושותפין אחד מן השותפין או המתעסקין שמת בטלה השותפות או העסק אע"פי שהתנו לזמן קבוע שכבר יצא הממון לרשות היורשים וכזה הורו הגאונים ואם נאמר שראובן לא היה יודע בדין זה ולכן צוה בשעת מיתתו כך עכ"ז אחי הבכור שערערו בדבר יכולים לשאול לב"ד על זה ויש לנו לומר הגם שהם יודעים שבטלה השותפות אחר מיתת אביהם עכ"ז רצו לקיים דברי אביהם שמצוה לקיים דברי המת ולכבד את אביהם לאחר מיתה:
אחרי אשר חיפשתי לנושא שאנחנו בו ויצא לנו לאור ב"ה עדיין יש לי לשאול להחכם השואל אם הניח אביהם סחורה במדינת הים אם נקרא ראוי או מוחזק והגם שהרמ"בם כתב בפרק שקדם זכרו הניח להם מלוה או היתה לו ספינה בים יורשין אותה כאחד כבר אמרו בגמרא שהספינה היתה מושכרת או מוחכרת ביד אחרים והקשו והא איכא שכרה ותרצו שכירות אינה משתלמת הלא לבסוף יצא לנו מזה שמה שכתב הרב ספינה היינו שהספינה עצמה מושכרת ביד אחרים א"כ נחזור לשאול אם הניח להם אביהם סחורה במדינת הים אם זה נקרא מוחזק הואיל ויכול לבא או נאמר שזה נקרא ראוי אחר שיכול לטבוע הכל ואינם מקבלים עד לסוף שישלחו לו ממדינ' הים והוא ממש דומה לספינה שמקבלים השכירות לבסוף וכבר מת אביהם ואנחנו מנחים הדבר עד שיבא בהיכל מלך מורינו הרב:
כלל העולה מדברנו שהבכור אינו נוטל מן השבח שהשביחו הנכסים לאחר מיתת אביו הגם שאביו צוה לפני מותו שיעמדו בשותפות אין זה אלא ראוי כאשר הוכחנו מן התלמוד והפוסקים שכלם הסכימו לדעת רש"י והרמב"ם ומה גם ששאילת חכם חצי תשובה שהביא החכם השואל ששנים שהטילו לכיס זה מנה וזה מאתים חולקים בשוה וכן פסק הרמ"בם בפרק ד' מהלכות שלוחין ושותפין השותפין שהטילו לכיס זה מנה וזה מאתים וזה שלש מאות ונתעסקו כולם בממון ופחתו או הותירו השכר או הפחת ביניהם בשוה לפי מנינם לא לפי המעות וכו ואם יאמר האומר הגע עצמך שבמקום הרוחה היתה פחיתות אנו אומרים לו שהוא הפסד את עצמו ולא היה לו לעמוד בשותפות כאשר הוכחנו אחר שמת אביו בטלה השותפות ואם עשה זה לכבוד אביו יבכה וידאג על עוונו אשר גרם לו להפסד זהו מה שהורונו מן השמים וה יכפר בעד בסדר ובשנת אשר אחר הרחים וכל בכור בהמה לפ"ג:
עבד ה' חייא הכהן די לאארה: