שאלה נט ראובן ושמעון עשו שותפות בחנות והתנו ביניהם. שראובן יקח מן הריוח ב' חלקים ושמעון יקח חלק א'. ועשו שטר ביניהם אחר זמן נתחרט שמעון מתנאו. ואחר לראובן שמכאן ואילך אם לא יתן לו חצי הריוח שמהיום נתבטל השותפות. וראובן כרי שלא יתבטל השותפות הודה לדברי שמעון בעל פה ולא עשו שטר חדש וגם לא קרעו הישן. אלא קנה מידו אחר זמן באו לעשות חשבון ממה שהרויחו בשותפות ורצה ראובן ליקח ב' חלקים מכח השטר. ושמעון אינו רוצה בזה. באמרו שכבר נתבטל התנאי הראשון וגם הודה לדבריו שיקח חצי הריוח. ושעל זה קנו מידו. וראובן טוען שלא הודה לו כי אם לבטל המריבה מביניהם. וראייה שלא קרע השטר ושמעון משיב שבטח בו שיקיים דיבורו כאדם ישר ונאמן וכו' ובהיותי מסופק הדין עם מי אמרתי אלך לי אל א' מן חברייא אשר עלה למדרגה העליונה פלפלא חריפא דמסיק שמעתתא אליבא דהלכתא ה"ה אהובי אשר כנפשי החכם הנעלה כהר יעקב די טובר נר"ו. אשר ברוב פלפולו יוציא לאור משפט דין זה ומאת ה' תמ"ש:
תשובה ראיתי את הרשום בכתב אמת. אשר כוננו ידי אומן נטע נעמן חכם ומאד נעלה. דשאיל שאלת' בבי מדרשא א' הוא אברהם אשר תהלותיו ידבר פי דנקי פכי' ובר לבב הוא. אשר באר'ש שפתיו אר'ש את האר'ש. באר'ש זבת חלב ודבש ומרוב ענוותנותו מאר"י נעשה שוא"ל. ופקד עלי להיות מבעלי תשובה והגם שידעתי מיעוט ערכי וקט שכלי ושאיני כדאי להשיבו דשיעורין זוטר וכתותי  מכתת וגם בלא דעת לאסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא כי אין בביתי לא לחם ושמלה. מ"מ כדי שלא להשיב דברו אחור וכדי להפיק רצונו אמרתי עת לעשות לה' ויצאתי ממחיצתי לקראתו באותותי אלה ובקיצור נמרץ אענה חלקי ואומר. שכפי דברי השאלה הנז' נראה. שראובן ושמעון הנז"ל נשתתפו יחד בחנות סתם. דהיינו שלא קבעו זמן לשותפותם וכיון שכן. צריכים אנו לידע בתחילה אם ב' שותפים שנשתתפו סתם. אם יש כח ביד א' מהם לבטל השותפות ולחלק כל זמן שירצה בלי דעת ורצון חבירו ואח"כ נבא לנושא שאלתינו. ולהוציא לאור משפט מי משניהם זוכה בטענותיו. וזה החילי בעזרת צורי וגואלי:
הנה מצינו שהרמב"ם ז"ל כתב בהדיא בפ"ד מהלכות שלוחין ושותפים הלכה ד' וז"ל נשתתפו סתם ולא קצבו להם זמן הרי אלו חולקין כל זמן שירצה א' מהם וזה נוטל חלקו מהסחורה וזה נוטל חלקו ואם לא היתה באותה סחורה דין חלוקה או שהיתה בחלוקתה הפסד הרי אלו מוכרין אותה וחולקין את הדמים וכו' עכ"ל: ושם בפ"ה הלכה ה' כתב עוד וז"ל א' מן השותפין שבא לחלוק שלא מדעת חבירו חולק בפני ג'. ואפילו הן הדיוטות ובלבד שיהיו נאמנים ויודעים בשומא וכו'. בד"א כשחלקו פירות אבל אם היו מעות המעות כחלוקים הם וכו' עכ"ל:
וכתב עלה מרן ז"ל שם בכסף משנה. דיצא לו לרבינו ז"ל האי דינא מהא דאיתא בב"מ בפ' איזהו נשך בדף ס"ט ע"ב וכתבה הרי"ף ז"ל שם בפ' המקבל מהנהו תרי כותאי. דעבוד עסקא בהדי הדדי אזל חד מנייהו פליג זוזי בלא דעתא דחבריה ואמר ליה רב פפא מאי נפקא מינה וכו'. ומעובדא דאיסור ורב ספרא שבפ' אלו מציאות בסוף דף לא וכתבה ג"כ הרי"ף ז"ל בפ' המקבל שחלק רב ספרא שלא מדעת איסור וכתב כדברי רבינו ובפ' שאחר זה משמע דיכול הוא לחלוק ואין חבירו יכול לעכב עליו והיינו כשנשתתפו סתם וכו' ע"כ וכן הסכים ריב"ה ז"ל בח"מ סי' קע"ו ופסקו מרן ז"ל בשלחנו הטהור וכתב דיש הפרש בין כשנשתתפו לזמן קצוב לכשנשתתפו סתם. דאם נשתתפו לזמן קצוב. כל א' מהם. מעכב על חבירו ואינו יכול לחלוק. עד שיגיע הזמן או עד שיכלה ממון השותפות אבל  נשתתפו סתם ולא קבעו זמן הרי אלו חולקים כל זמן שירצה א' מהם וכו' וכדכתיבנא:
וגדולה מזו כתב הרב ישעיה ז"ל והביאו שם רי"בה ז"ל. שאף אם שמו מעות בשותפות להתעסק בהן לזמן שאין א' מהם יכול לחלוק וליטול זוזיו ולומר. כל מה שאשתכר בהם יהיה שלי. עד שיודיע לחבירו או לג' שהן ב"ד עכ"ל: דמשמע מדבריו שכל א' יכול לכוף את חבירו לחלק. אפילו בתוך זמן השותפות וכתב שם מרן ז"ל. שכן הוא דעת התוספות והרא"ש ז"ל. דסוברים. שיכול השותף לחלוק קודם שיגיע הזמן שקבעו. וכן דעת הנימוקי יוסף ז"ל בפ' המקבל וכדכתיבנא:
ברם המרדכי ז"ל בפ' מי שהיה נשוי כתב וז"ל. כללו של דבר אין השותף יכול לסלק שותף חבירו קודם הזמן כל זמן שלא שינה התנאי שביניהם. ע"כ: וכתב עלה מרן ז"ל. שזה הוא כדעת הרמב"ם ז"ל כנראה שם ודוק:
נמצינו למדין מכל הנז"ל ומסברת כל הני רבוואתא שכל שנשתתפו סתם. ולא קבעו זמן שיכול כל א' מהשותפים לחלוק ולבטל השותפות כל זמן שירצה. אפילו שלא בדעת ורצון חבירו. ואין שום חולק עליהם. ואדרבא מצינו שיש מי שסובר שאפילו כשנשתתפו לזמן קבוע וקצוב שדינו כדין פועל. ושיכול לחזור בו תוך הזמן ומכ"ש כשנשתתפו סתם:
וכן הוא דעת הרמב"ן ז"ל שכן כתב בפ"ק דבתרא וז"ל. ב' שותפים שנשתתפו באומנותם לזמן ידוע והתנו ביניהם שכל מה שירויחו יהיה לאמצע נעשו שכירים זה לזה. כדאמרינן בפועל ששכרו ללקט מציאות. ואינם צריכים קנין. אלא שיתחילו במלאכה לפי שכל א' מתחייב לחבירו בשכר מה שחבירו עושה בעדו וכו' אלא שבתוך הזמן יכולין לחזור בהן. מכאן ולהבא כדין פועל. שיכול לחזור בו אפילו בחצי היום וכו' ע"כ:
וכן כתב הרשב"א ז"ל בתשובה סי' אלף ונ"ו שאם הביא ראיה שחזר בו וכו' דקנה לעצמו. ושאין לחבירו כלום ממה שהרויח. מחזרה ואילך וכו' עכ"ל ע"ש:
ומעתה אחרי שהודיע לנו אלדים את כל זאת. נבא להשיב את שאלתינו. על ראובן ושמעון שנשתתפו בחנות סתם. ולא קבעו זמן לשותפותם אלא שהתנו ביניהם שראובן יקח ב' חלקים מהריוח ושמעון חלק א'. ועשו שטר ביניהם ואחר זמן נתחרט שמעון מתנאו. ואמר לראובן שאם לא ירצה ליתן לו מכאן ואילך חצי מהריוח. שמאותו היום ואילך. נתבטל השותפות וראובן הודה לדבריו. ועל זה קנה מידו אלא שלא קרעו השטר. שהיה ביניהם מעיקרא וג"כ לא עשו שטר חדש על התנאי הזה השני ועכשיו כשבאו לעשות חשבון ממה שהרויחו. רוצה ראובן ליקח ב' חלקים מהריוח כמו שהתנו בתחילת השותפות באמרו שלא הודה לדבריו. ליתן לו חצי מהריוח אלא כדי לבטל המריבה מביניהם וכדי שלא יתבטל השותפות וכו'. וראיה לדבר שלא קרע השטר. שעשו ביניהם מתחילה ולא עשו שטר חדש על ההודאה הנ"ל. ושמעון טוען שאם לא קרעו השטר לפי שבטח בו שיקיים דיבורו כאדם ישר ונאמן ומה גם שקנה מידו על הדבר וכמוצע בשאלה ע"כ:
אשר על כן נלע"ד שכפי כל הנז"ל הדין עם שמעון ולא יחוייב ליתן לראובן כי אם הפוסקים ז"ל היה לו כח ורשות. לחלק ולבטל השותפות כרצונו מאותו היום שקבע לבטל השותפות או שיודה לתת לו. מאותו היום ואילך חצי מהריוח כיון שנשתתפו סתם. ולא קבעו זמן לשותפותם כדכתיבנא:
ואם התמיד בשותפות הנ"ל היה דוקא לפי שהודה ראובן לדבריו ונתפייס ונתרצה לתת לו שאלתו ולמלאות את רצונו. ועל הביטחון הזה קנה מידו. וסמך על דיבורו. להתמיד שותפותו ואין לו לראובן הנ"ל שום ראיה לזכותו על שלא קרע השטר הראשון היכא שהתנו מעיקרא. שהוא יקח ב' חלקים מהריוח. ושמעון חלק א' שהרי הוא עצמו מודה עוד היום. שהודה לשמעון ושנתרצה מאותו יום לקיים התנאי הנ"ל וכו' אלא שלעת עתה אומר שלא הודה לו על הדבר ולא נתרצה כי אם מחמת שהיה ירא שיתבטל השותפות וכדי לבטל המריבה מביניהם. כי כל זה אינו טעם מספיק כדי לחזור עכשיו מדיבורו. ולבטל קניינו דכיון שהוא מודה שהיה יודע שבידו וביכלתו של שמעון היה לבטל השותפות ולחלק ביניהם וע"י זה נתרצה לבטל תנאו הראשון. והסכים עמו לתת לו מאותו יום ואילך חצי מהריוח וקנו ביניהם על הדבר. בודאי שאין כח בידו עכשיו להתחרט ולמנוע מלתת לו חצי מהריוח כפי תנאו השנית שעשו מחדש וכדכתיבנא:
וצא ולמד ממה שכתב הרב בעל תרומת הדשן בסימן שי"א שאם הסכימו ב' לעשות דבר א' הנוגע לשניהם. ונשבעו על כך. ואח"כ הסכימו שניהם שלא לעשותו שהם פטורים משבועת הראשון ואין א' מהם יכול אח"כ לחזור מהסכמתו השנית. מכח השבועה שנשבעו מתחילה וכו' ע"ש:
גם מוהרלנ"ח ז"ל בתשובותיו סי' קל"ז למד מדברי הרב הנז"ל כן בתשובה הנז' בנדון שלו וכו' ע"ש וגם מוהר"ם אלאשקר ז"ל בתשובותיו בסי' כ"ח תפס במושלם הך סברת של הרב בעל תה"ד ז"ל ע"ש:
ומהתם נלמוד לנ"ד. במכ"ש שנתבטל התנאי הראשון. כיון שלא נעשה בשבועה ולא נזכר שבועה בשטר השותפות הנ"ל לקיים התנאי הנז"ל ואע"ג שנמצא שם מפורש. שהתנו ביניהם שראובן יקח ב' חלקים מהריוח. ושמעון חלק א'. ועדיין השטר קיים כבר נתבטל התנאי הנ"ל ע"י הסכמת התנאי הב'. ואין לשמעון שום חיוב להביא ראיה כלל על שראובן הסכים לבטל התנאי הנז"ל כיון שראובן עצמו מודה שהסכים והודה לו כי הודאת בעל דין כק' עדים דמי. ואע"ג שטוען עכשיו. שההודאה והסכמה הנ"ל לא היתה כי אם לפנים כדי לבטל המריבה מביניהם וכדי שלא יתבטל השותפות כל אלו הם דברי הבל ורוח ואין לך ראיה גדולה לשמעון מזו לזכותו מהודא' ראובן עצמו והאמתלא שנותן לדבריו ראובן. מילי דכדי נינהו דלאו כל כמיניה להפטר עצמו במילי דעלמא. דדברים שבלב אינם דברים וכדכתיבנא:
כיוצא בזה כתב מוהר"י קולון ז"ל בשורש ך'. בשם כמוהר"ר אביגדור כהן ז"ל. דלאו כל כמיניה דחד לומר לא ידעתי. בדבר שאין רגילין בני אדם לטעות וכו' ע"ש: וכן כתב מוהריב"ל ז"ל בח"א סי' צ"ז. על מי שרצה לטעון שטעה. שחשב שבפשרה אינה צריכה קנין וכו' וכתב דלאו כל כמיניה וכו' ע"ש:
איברא שראיתי להרא"ש ז"ל שכתב בפ' מי שמ' גבי אחין שאמרו שם שהשביחו לאמצע וכו' ואם אמרו ראו מה שהניח אבא וכו' השביח לעצמו וכו' שכתב וז"ל ואע"ג דבשאר שותף אין לו שבח אלא כאריס ואפילו אחר ראו וכו'. ואני עושה לעצמו וכו' דשאני שותפים דלהשתכר נשתתפו שמקפידים זה על זה שחבירו ישתכר ולא הוא. הילכך לא מחלו אהדדי כלל ע"כ: וכיוצא בזה כתב הטור בח"מ סי' רפ"ז ע"ש:
ולכאורה משמע מדבריהם ז"ל שחולקים לכל מאי דכתיבנא שכיון שבנ"ד איירינן בשותפין דקפדי אהדדי. אע"ג שאחר זמן נתחרט שמעון מתנאו הראשון. ואמר לראובן שאם לא יתן לו מכאן ואילך החצי מהריוח שיתבטל השותפות וראובן הודה לדבריו לפנים. ונותן אמתלא וטעם למה הסכים עמו לפנים וכו' לכאורה נראה לפי דברי הרא"ש והטור ז"ל. שאין בדברי שמעון הנ"ל כלום. ושמוכרח לקיים תנאו הראשון כל זמן שהתמידו בשותפותם ולא חלקו:
ברם לפי האמת בעיון קל תראה דלא משמע כן מדבריהם ז"ל. ואדרבא תראה מדבריהם ז"ל יש להביא ראיה לכל מאי דכתיבנא, דטעמא מאי אמרו דשותף אין לו בשבח כאריס הגם שאמר ראו שאני עושה לעצמי משום דהשותפים קפדי אהדדי ולא מתלי זה לזה כלל:
הא אי הוו מחלי ד"מ אם שותף אמר לחבריה מכאן ואילך לעצמו אני עושה. והשותף נתרצה בדבר ומחל לו על חלקו. אעפ"י שאח"כ נתחרט ממחילתו הנ"ל. בודאי שיודו הרא"ש והטור ז"ל שכל הריוח יהיה לעצמו. אע"ג דלא חלקו ושאין בחרטתו כלום. אע"ג שיתן אמתלא לדבריו:
וכיון שכן ה"ה לנ"ד. שראובן הודה לדברי שמעון. ונתרצה והסכים לבטל התנאי הראשון. נמצא שמחל לו. ההפרש הזה מהריוח שהיה בין התנאי הראשון להאחרון. ובפרט שקנה מידו על הדבר שאין לו כח להתחרט על הדבר. ולא יועיל לו אמתלאתו לומר שלא הודה לו מלבו. כי אם לפנים לבטל המריבה וכו' וכדי שלא יתבטל השותפות דלאו כל כמיניה לדחות את שותפו בכדי ובדברים בעלמא כדכתיבנא:
וגדולה מזאת מצאנו במעשה רב למוהראד"ב ז"ל בספרו. לחם רב בסי' ק' על ראובן ושמעון שנשתתפו לזמן קצוב ועשו שטר ביניהם בקנין ובשבועה חמורה. שכל הריוח יהיה לחצאין. וקודם תשלום זמן השותפות הסכימו ביניהם לחלוק השותפות והתחילו לגבות החובות וכו' ובין כך ובין כך היה נושא ונותן כל א' בפני עצמו ואח"כ ראובן ביקש משמעון שכל א' יביא כל הריוח הבא לידו ושיהיה הכל לאמצע עד שיחלקו כל נכסי השותפות כי עדיין היה להם. סחורות ונכסים לחלק. ועד כלותם לגבות חובותיהם שיהיה כל הריוח לאמצע וכו' ושמעון טוען שכיון שבשעה שהסכימו לחלוק אמר לראובן שמאותו היום והלאה ירויח כל א' לעצמו. ונתרצה ראובן בדבר שאין כח בידו עכשיו. להתחרט ולעכב וראובן טוען. שהריצוי היה בטעות. בחשבו. שלא היה כח בידם להסכים ולחלוק קודם תשלום זמן השותפות מחמת השבועה אשר להם בשטר השותפות וגם שלא נטל קניין על זה. ושלכן רוצה שיביאו כל הריוח לאמצע השותפות כל זמן ששטר השותפות קיים וכו':
והרב הנז"ל הוכיח. בראיות ברורות הן מהגמ'. והן מהפוסקים ז"ל שכיון שנתרצו ביניהם לחלוק. שאין עוד כח ביד ראובן. לעכב ביד שמעון. שישא ויתן וירויח לעצמו. כנראה שם בארוכה בתשובתו הנז"ל. ונסתייע מההיא תשובה של הרב בעל תרומת הדשן דכתיבנא לעיל. ומדברי הרא"ש והטור ז"ל הנז"ל. ובסוף דבריו כתב וז"ל. בהא סלקינא ובהא נחתינא דשמעון פטור וכו' עכ"ד ע"ש:
הרי לך בהדיא שבנדון הנז"ל. מהרב הנ"ל. אעפ"י שעדיין היו ביד השותפים הנז"ל כמה נכסים וסחורות לחלוק. וחובות לגבות. ועדיין שטר השותפות היה קיים ביניהם ושבועה חמורה וקניין ביניהם שכל הריוח יהיה לחצאין והיה להם זמן קבוע וקצוב לשותפותם כי עדיין לא  היה נשלם זמנם. ואפ"ה כיון שהסכימו ביניהם לחלק בדיבור בעלמא אין עוד כח לשום א' מהם לחזור מדיבורם ולהתחרט ולעכב החילוק הנז"ל. ואעפ"י שלא קרעו השטר הראשון של השותפות ולא עשו שטר חדש על אשר הסכימו ביניהם אח"כ וכדכתיבנא:
ומעתה תדין ק"ו בעצמך בנ"ד. שנשתתפו סתם ולא קבעו זמן לשותפותם ולא היתה שום שבועה ביניהם לקיים השותפות והתנאי הראשון שיקח ראובן ב' חלקים מהריוח ושמעון חלק א' לבד. אלא שאדרבה בתנאי הב' כשהסכימו ביניהם שיחלקו כל הריוח לחצאין היתה הסכמתם ע"י קנין כמוצע בשאלה זאת ועוד כי בזמן ששמעון היה רוצה לבטל השותפות אם לא היה מודה לו ראובן לתת לו מאותו יום והלאה חצי מהריוח לא היה ביניהם. שום דבר שהיה יכול לעכב ביטול השותפות כי לא נזכר בשאלה שעדיין היו נמצאים בשותפותם לא נכסים וסחורו' לחלק. ולא חובות לגבות או לשלם באופן שאין לו לראובן לטעון לזכותו. כי אם שעדין השטר הראשון קיים ושלא קרעו אותו בשעת הסכמתם בתנאי החדש השני. וכבר הוכחנו שהאי דלא נקרע השטר אינו ראיה כלל וכדכתיבנא בההוא נדון של הרב בעל לחם רב ז"ל ומה גם שכיון שב"נד ראובן עצמו מודה בהסכמתו וריצוי הנ"ל. הרי השטר הראשון מבוטל מעצמו. וכמאן דליתי דמי וכדכתיבנא:
סוף דבר בהא סלקינא ובהא נחתינא שבנ"ד יצא שמעון זכאי בדינו ויחלקו כל הריוח לחצאין כאשר הסכימו ביניהם באחרונה וע"י קנין נתחייבו לקיים תנאם זהו מה שנלע"ד לדון בנדון הנז"ל אם יסכים עמדי מעלת הרב מורנו ורבנו היושב על כסא ההוראה נר"ו. כי לו נאה להורות. וה' יצילנו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאות נס"ו אכי"ר:
נשלם ונגמר ביום ט' לחדש סיון משנת התקלט
אני הצעיר יעקב די טובר:
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה זוואנן-בורג שטראט