שאלה אשה אחת ישבה עגונה מחמת שנעלם ממנה בעלה ולא נודע מקומו ואחר זמן בא עד אחד והעיד שנתפגש עם יבמה במקו' פלוני וראהו בוכה ומתאבל על אחיו שאמרו לו שנהרג ואחר כך מת היבם ולא נבחנו דבריו אם נתרצה להתירה בחליצה מבעיא לן מה משפט האש' הזאת מי אמרינן דיכולה להנשא על פי עדות זה או דילמ' דיש לחוש שאמר כן דרך הערמה משום דנתן בה עיניו וכדי ליבם ואין האשה הזאת מותרת בעדותו על הכל יבא דבריך הטובה ומ"ה תמ"ש:
תשובה בהיות שאדני השאלה הזאת הטבעו על דין עדות ראיתי לבאר פרטי דיניו כדי שבנקל נבא לנושא שאלתנו תנן בפרק האשה בתרא דף קכ"ב אמר רבי עקיבא כשירדתי לנהרדעא לעבר השנה מצאתי נחמיה איש בית דלי אמר לי שמעתי שאין משיאין את האשה בארץ ישראל על פי עד אחד אלא יהודה בן בבא ונומיתי לו כן הדברים אמר לו אמור להם משמי אתם יודעים שהמדינה משובשת בגייסות מקובלני מרבן גמליאל הזקן שמשיאין את האשה על פי עד אחד וכשבאתי והרצתי הדברים לפני רבן גמליאל שמח לדברי ואמר מצאנו חבר לרבי יהודה בן בבא מתוך הדבר נזכר רבן גמליאל שנהרגו הרוגים בתל ארזא והשיא רבן גמליאל נשותיהן על פי עד אחד והוחזקו להיות משיאין עד מפי עד מפי עבד מפי אשה מפי שפחה רבי אליעזר ורבי יהושע אומרים אין משיאין את האשה על פי עד אחד רבי עקיבא אומר לא על פי אשה ולא על פי שפחה ולא על פי קרובים עכ"ל:
והנשר הגדול הרי"ף ז"ל פסק כהאי חזקה שמשיאין את האשה עד מפי עד מפי עבד מפי שפחה מפי קרובים ע"כ:
וכן כתב הרמ"בם ז"ל פרק י"ב מהלכות גרושין וזה לשונו מי שהוחזקה אשת איש והלכה היא ובעלה למדינת הים ושלום בינו לבינה ושלום בעולם ובאה ואמרה מת בעלי נאמנת ותנשא או תתיבם חזקה שאינה מקלקלת עצמה ותאסור עצמה על בעלה הראשון ועל זה ותפסיד כתובתה מזה ומזה ולהיות בניה ממזרין בדבר העשוי להגלות לכל ואי אפשר להכחיש ולא לטעון טענה שאם הוא חי סופו לבא או יודע שהוא חי וכן אם בא עד אחד והעיד לה שמת בעלה תנשא על פיו שהדבר עשוי להגלות אפילו עבד או אשה או שפחה ועד מפי עד מפי עבד מפי שפחה ומפי קרוביו נאמנים לומר מת פלוני ותנשא אשתו או תתיבם על פיהם עכ"ל:
וכן הביא נמי הרב יוסף קארו ז"ל בשלחנו הטהור סימן י"ז סעיף ג' וזה לשונו אשה שהלך בעלה למדינת הים והעידו עליו שמת אפילו עד אחד אפילו העד עבד או שפחה או קרוב כשרים לעדות זה ופסולי עדות אם פסולים מדרבנן כשרים לעדות זה אבל פסולי עדות דאורייתא פסולים ואם מסיחים לפי תומם כשרים וכן עכ"ום או ישראל מומר לעבודת אלילים ולכל התורה כולה אם הוא מסיח לפי תומו נאמן עכ"ד:
והוא הדין עד אחד נאמן ביבמה להתירה ליבם כמו שנאמן באשת איש דהא בהא תליא ואף על גב דמריה דתלמודא הוה סלקא דעתיה לאחמורי ביבמה טפי מאשת איש ופשטו רב ששת ורבא דלא שנא דאיתא התם בעו מיניה מרב ששת עד אחד ביבמה מהו טעמא דעד אחד משום דמלתא דעבידא לאגלויי לא משקרא הכא נמי לא משקרא או דילמא טעמא דעד אחד משום דאיהי דייקא ומינסבא והא לא דייקא ומינסבא דמיסנא הוא דסניא ליה אמר להו רב ששת תניתוה אמרו לה מת בעליך ואחר כך מת בניך ונשאת ואחר כך אמרו לה חילוף היו הדברים תצא והולד ראשון ואחרון ממזר היכי דמי אילימא תרי ותרי מאי חזית דסמכת אהני סמוך אהני ועוד ממזר ספק ממזר הוא וכ"ת לא דק הא מדקתני סיפא הראשון ממזר והאחרון אינו ממזר שמע מינה דדוקא קתני אלא לאו חד וטעמא דאתו בי תרי אכחשוה הא לאו הכי מהימן וכולי רבא אמר עד אחד נאמן ביבמה מקל וחומר לאיסור כרת התרת לאיסור לאו לא כל שכן וכו' ואפילו דדחו בגמרא לראיית רב ששת ורבא כבר כתב רב אלפס שהם שנויי דחיקי ולא סמכינן עלייהו וזהו לשונו עד אחד ביבמה נאמן אף להנשא לעלמא מהא דפשט רב ששת ומהא דפשט רבא נמי דעד אחד ביבמה נאמן מקל וחומר לאיסור כרת התרת לאיסור לאו לא כל שכן וקאמרי רבוותא אף על גב דדחינן בגמרא להא דרב ששת ולהך דרבא הנך דחייתא לאו דסמכא נינהו אלא קיימא לן דעד אחד כשר ביבמה כדפשטו רב ששת ורבא וכן הילכתא ע"כ ע"ש:
וכן כתב הרמ"בם ז"ל בפרק שלישי מהלכות יבום וחליצה נאמן עד אחד להעיד ליבמה שמת בעלה ומתיבמת על פיו או שמת יבמה או שניתן לבעלה בן להתירה לזר ואפילו עבד או אשה או גוי מסיח לפי תומו תעיד במיתת היבם כמו שמעיד באשת איש להתירה להינשא כמו שביארנו בהלכות גרושין עכ"ל:
וכתב הרב המגיד ז"ל נאמן עד אחד בפרק האשה רבה העלו בהלכות בשם הגאונים שנאמן עד אחד להעיד ליבמה שמת בעלה כדי שתתיבם או שמת יבמה כדי שתנשא לשוק וכו' ומה שכתב רבינו ואפילו עבד וכו' פשוט הוא שכיון שעד אחד נאמן הרי הוא כעדות מיתת הבעל וכן נראה מן הסוגיא  וכו' עכ"ל:
וזה לשון הרש"בא בסימן אלף רנ"ב תשובה במה שפסק הרב אלפסי ז"ל בעד אחד במקום יבם להתירה לשוק וכגון שהלך בעלה ובנה למדינת הים ושמע בהם שמתו ולא נודע מי מת ראשון ובא עד אחד ואמר הבעל מת ראשון ואחר כך מת הבן שהוא נאמן וכדפשטו רב ששת ורבא בזה לא ראיתי חולק אלא כל הפוסקים הסכימו בדבר זה שעד אחד נאמן אף על פי שהיא עצמה לא היתה נאמנת לפי שבכי האי גוונא אין לה שום מגו וטעמא דעד אחד משום דאיהי דייקא ומינסבא אבל בעד אחד אומר נתן לו בן הוא שנחלק הרא"בד ז"ל לומר שאין עד אחד נאמן והוצרכתי לכתוב זה מפני שנראה לי מתוך שאלתכם שאתם סוברים שאף בראשונה נחלק הרב ז"ל וכו' וכן תדעו שכל שהאמינו בעד אחד אפילו עד מפי עד וכל אותן שהם נאמנין במת בעלה נאמנין כאן וכן כתב בהדי' הרב בעל הלכו' גדולות גבי ההי' דרב ששת ורבא וזה לשונו והשתא דאמרת עד אחד כשר דשויוה רבנן באשה שהלך בעלה למדינת הים וקתני גבי אשה הוחזקו להיות משיאין עד מפי עד מפי אשה ומפי עבד ומפי שפחה וכו' ע"ש:
וכן סובר הרב בית יוסף ז"ל בשולחנו הטהור סימן קנ"ח וזה לשונו נאמן עד אחד להעיד ליבמה שמת בעלה ומתיבמת על פיו או שמת יבמה שתנשא לשוק או לומר מת בעלך ואחר כך מת בנך ואפילו עבד או שפחה או אשה או עכ"ום מסיח לפי תומו או עד מפי עד נאמן להעיד במיתת היבם כמו שנאמן במיתת הבעל ודין עדות זו כדין אותו עדות לענין עדים המכחישים זה את זה במיתת היבם ולכל דבר עכ"ד:
הרי לך בהדיא שכולם שוים לטובה שדין היבמה כדין האשה ואין חלוק בינהם וכשם שאין אנו מספקין באשת איש דחי הוא כדי שלא תנשא כן לגבי יבמה דחד דינא הוא והא בהא תליא כמו שאמרנו לעיל:
אבל עדין צריכים אנו למודעי אם האיש נאמן לומר מת אחי שייבם אשתו גם זה פשוט מהא דתנן בפרק האשה שלום דף קיח אין האשה נאמנת לומר מת יבמי שתנשא ולא מת אחותה שתכנס לביתו ואין האיש נאמן לומר מת אחי שייבם אשתו ולא מתה אשתו שישא אחותה ולא מצאנו שפירש רש"י ז"ל דבר גם הרי"ף ז"ל הביא המשנה כצורתה לבד ולא פירש בה דבר וכן הרא"ש ז"ל בפסקיו לא פירש כלל גם הטור בנו ז"ל אבן העזר סימן קנ"ח הביא הדין ולא פירש בו שום טעם אבל הרמ"בם ז"ל בפרק שלישי מהלכות יבום וחליצה נתן בו טעם וזהו לשונו אף על פי שהאשה נאמנת לומר מת בעלי ותנשא או תתיבם אין היבמה נאמנת לומר מת יבמי שתנשא לזר הואיל והוא איסור לאו שמא יהיה קל בעיניה וכן אין היבם נאמן לומר מת אחי שייבם את אשתו שמא עיניו נתן בה עכ"ד:
נמצינו למדין מכל  מה דכתיבנא דשאלתא דא פשיטא היא יותר מביעתא בכותחא דודאי זאת האשה אסורה להנשא כיון שלא שמע העד ממי שהוא כשר לעדות אלא מיבם שאינו נאמן להעיד כמו שכתבנו שאין האיש נאמן לומר מת אחי שייבם אשתו שמא נתן בה עיניו כל שכן וקל וחומר בנדון דידן שהוא היה לבדו ולא אחר עמו דחיישינן שאמר כן דרך הערמה משום דנתן בה עיניו כמו שכתב החכם השואל ואם כן הרי הוא כמו ששמע מפי שוטה או קטן שאינו מעיד ואין סומכין על דבריהם זהו נראה כפי משמעות לשון השאלה שכתב אחר זמן בא עד והעיד שנתפגש עם יבמה במקום פלוני וכו' לשון שנתפגש ודאי דרך מקרה בדרך במלון כמו שאמר הכתוב ויהי בדרך במלון ויפגשהו וכו' וכיון שהוא היה לבדו רגלים יש לדבר שאמר כן משום דנתן בה עיניו והרי הוא כאילו הוא עצמו בא והעיד שמת אחיו כדי ליבם דאמרינן שאינו נאמן ואף על פי שחכמים הקלו בעגונא דאיתתא אפילו עבד אשה וגוי מסיח לפי תומו ועד מפי עד בנדון שלפנינו זאת האשה אסורה כל ימיה מכח הראיות שאמרנו וכל זה אינו צריך לפנים זהו הנראה לעניות דעתי להלכה ולמעשה בעזרת צור מחסה אם יסכים עמי מורינו הרב היושב על כסא ההוראה נר"ו והתפלה למלך הקדוש יכתבהו ויחתמהו בספרא דחיי אריכי עם כל מיני ההצלחות המדומות והאמיתיות וכן לכל הני בר בי רב דלעו באורייתא קדישתא מן שמיא מיהב יהבי להון חנא וחסדא ורחמי כפום תאות לבהון אכ"יר נשלם ונגמר ביום שני בשבת בצום השביעי שלשה ימים לחדש תשרי בין כסא לעשור בסדר אשר אנכי מעיד בכם היום: בשנת תחל שנה וברכותיה לפ"ק נאם זעירא דמן חברייא עבדא דאלהא חייא:
נאם יצחק בלא"א יעקב אינריקץ פארו מ"כ: