שאלה ראובן היה עשיר מופלג ונפטר לב"ע וחלי"ש והניח אחריו בן א' וד' בנות והבן נשאר נושא ונותן בעזבון אביו וכשהגיעו שתי אחיותיו הראשונו' לפרקן נתן לכל אחת עישור נכסים לנשואיהם וכשהגיעו השתים האחרות לפרקן נהפך עליו הגלגל וירד מנכסיו ולא היה בידו מה ליתן להם ומטעם זה נשארו בקרן זוית עד שנעשו זקנות שאינן ראויות לנשואין ובסוף ימי הבן הצליח ה' דרכו והרויח ממון הרבה ונפטר לבית עולמו וח"ליש ולא היה לו יורש אחר חוץ מאחיותיו ורבתה קטטה ביניהם לענין ירושה זו כיצד תתחלק השתי אחיות ראשונות רוצות שתתחלק שוה בשוה והאחרונות טוענות שתחלה יטלו הן עישור נכסים כאחיותיהן והשאר יחלקו בשוה שהרי אחיהן היה חייב להן עישור זה והראשונות טוענות שהן שקדמו ונישאו זכו בעישור נכסים מש"כ אחיותיהן שמזלם גרם שאבד עזבון אביהן עד שנעשו זקנות ואבדו זכותן וזו ירושת אחיהן היא ויד כולם שוה בה ויחלקו בשוה יוציא משפטם לאור ומה' תמ"ש:
תשובה גרסינן במסכת כתובות בפרק מציאת האשה (דף ס"ט) איתמר מי שמת והניח שתי בנות ובן וקדמה הראשונה ונטלה עישור נכסים ולא הספיקה שנייה לגבות עד שמת הבן אמר ר' יוחנן שנייה ויתרה אמר ר' חנינא גדולה מזו אמרו מוציאין לפרנסה ואין מוציאין למזונות ואת אמרת שנייה ויתרה ואם איתא נימא ליה מאן אמרה ודילמא לעולם לא שמיע ליה וכי שמיע ליה קביל ושאני התם דאיכא רווח ביתא א"ל רב יימר לרב אשי אלא מעתה אשכח מציאה בעלמא דאיכא רווח ביתא הכי נמי דלא יהבינן ליה עישור נכסים א"ל אנא רווח ביתא מהני נכסי קאמינא ופירש רש"י ויתרה עישור נכסים ולא אמרינן תיטול עישור נכסים תחלה כמו שנטלו זו ואחר כך יחלוקו אלא זו שקדמה ונשאת זכתה ובת על הבת אין לה עישור נכסים שהרי שתיהן שוות בירושה גדולה מזו. שאפילו שיעבדו אחין את הנכסים יפה כח פרנסה לטרוף לקוחות וזו שהנכסים בעין אמרת ויתרה: נימא ליה מאן אמרה. אלא לאו שמיע ליה ולא קבלה ומשום הכי לא הדר נמי מהא דשתי בנות כו': לעולם לא שמיע ליה. מעיקרא וכי שמעה קיבלה וכי אותביה ר' חנינא כבר הוה שמיע ליה וקיבלה ומשום הכי לא אמר ליה מאן אמרה ושאני התם דלא הדר ביה. ממאי דאמר שנייה ויתרה: משום רווח ביתא. שהרי נשתכרה הרבה שנוטלת חצי הירושה עכ"ד:
והנה לעמוד על מתכונת ההלכה הזאת צריך להקדים מה שנאמ' שם תלה ליה רב לרבי ביני חיטי האחין ששעבדו מהו הוה יתיב ר' חייא קמיה א"ל מכרו או משכנו אמר ליה מאי נפקא מינה בין מכרו בין משכנו מוציאין לפרנסה ואין מוציאין למזונות ... ור' יוחנן אמר אחד זה ואחד זה אין מוציאין איבעיא להו לר' יוחנן לא שמיע ליה הא דרבי ואי שמיע ליה הוה מקבל ליה או דילמא שמיע ליה ולא מקבל ליה ת"ש דאתמר מי שמת וכו' והנה יש להעיר הערה מה במה שהקשה ר' חנינא לר' יוחנן גדולה מזו אמרו מוציאין לפרנסה ואין מוציאין למזונות שביאורו הוא כמו שכתב רש"י והוא שאם הנכסים שאינם בעין יש כח בפרנסה והיא נדונית הבנות לטרוף מן הלקוחו' ולחתם להן מכ"ש במי שמת והניח שתי בנות שהנכסים הם ביד הבנות שהוא מן הראוי שנתנם להן ולמה אמר ר' יוחנן שנייה ויתרה וזה שיש הבדל גדול בין שני הנושאי' האלה והוא שבנושא מי שמת והניח שתי בנות יש טעם נכון וישר לומר שהשנייה ויתרה והיא מה שאחר רב אשי ושאני התם דאיכא רווח ביתא מה שאין כן בנושא האחין ששיעבדו ואי רצה ר' חנינא להשוות שני דברים אשר בינהם הבדל עצום להקשות לר' יוחנן ונראה לפי מה שאחשוב שר' חנינא עם היות שלא נעלם מתנו ההבדל הזה לא נמנע מלהקשות לרבי יוחנן בעבור שהרבה פעמים קרה יקרה שלא יהיה ריוח יותר בירושה מבעישור נכסים ד"מ אם הניח עשר בנות ומזה הטעם כתבו התוספות וז"ל יש להסתפק היכא דאיכא עשר בנות דליכא רווח ביתא מהו עכ"ל ולפעמים יהיה הפסד בהחלט אם האחים שעבדו וכמו שכתב הר"ן ובעבור שהרגיש בחולשת התירוץ לא שת לבו לזאת והקשה מכח כש לר' יוחנן ואולם רב אשי השיב זה על צד הדחייה לבד כנראה מדבריו ודילמא לעולם לא שמיע ליה וכי שמיע ליה קביל ושאני התם דאיכא רווח ביתא או נאמר שדבר על הרוב שאין לאיש עשרה בנות:
והעולה מזאת הסוגיא שאין הבנות נוטלות עישור נכסים אם באות לירש נכסי אחיהם לדעת ר' יוחנן ואולם לדעת ר' חנינא תטולנה בתחלה עישור נכסי' כאשר לקחה הראשונה ואחר כך תחלק השאר בשוה ואולם לא נתברר לנו הלכה כדברי מי שהרי"ף כתב וז"ל ומסתברא לן דהלכה כר' יוחנן משום דאיכ' רווח ביתא והא רב אשי דהוא בתרא הכי ס"ל דאמרינן אמר ליה רב יימר לרב אשי אלא מעתה אשכח מציאה בעלמא דאיכא רווח ביתא ה"ב דלא יהבינן עישור נכסי א"ל אנא ריוח ביתא מהנהו נכסי קאמינא אבל ירושלמי פסק הלכה כר' חנינא דגרסינן התם מי שמת והניח שתי בנות ובן א' ונטלה הראשונה עישור נכסים ומת הבן ר' חנינא אומר אף השנייה נוטלת עישור נכסים והשאר חולקות בשוה א"ר טבי בשם רבי יאשיה טעמא דר' חנינא אם מן המשועבדין גובה לא כ"ש מלפניה ר' זעירא בעא קומי אסי היך עבדין עובדא א"ל כר' חנינא וכן נפק עובדא כרבי חנינא עכ"ד ובאמת שלא נתברר לנו בירור שלם מה היה דעתו של הרי"ף ף אם לפסוק כר' יוחנן אם לפסוק כר' חנינא שאף שמתחלת דבריו נראה באמרו ומסתברא לן דהלכה כר יוחנן שדעתו לפסוק כן יקשה לזה מה שהביא באחרונה דברי הירושלמי שפוסק כר' חנינא כי אין דרכו של הרי"ף לכתוב מה שאינו מסכים להלכה גם הטעם שהביא מרב אשי שהוא בתרא איננו מוכרח לפי מה שביארנו למעלה בביאור ההלכה והיה אפשר לומר שדעתו לפסוק כרבי חנינא כפי הירושלמי שהביא דבריו באחרונה ואמרו ומסתברא לן דהלכה כר' יוחנן דעתו לומר שמכח סברא וכמו שנראה בתחלת העיון מתלמודינו שהלכה כר' יוחנן ואולם נטה מזה בעבור הירושלמי שפוסק כרבי חנינא ויש לביאור הזה קצת ראיה מדברי הר אש שהעתיק לשון הרי"ף מלה במלה אף שלא הזכירו בשמו ואחר כתב וז"ל וכיון דבירושלמי פסיק בהדיא כר חנינא עבדינן כוותיה ורב יימר ורב אשי שקלי וטרו להעמיד הא דקאמרינן דבתר הכי שמעה וקבלה ולא משום דסבירא להו כר' יוחנן עכ"ד ומאחר שהוסיף דברים אלה על דבריו הקודמים שהם דברי הרי"ף ממש בלי שגלה בבירור שזה היה דעתו נגד הרי"ף נראה שבא באלה הדברים לפרש דעת הרי"ף שמסכ' לדעתו לפסוק כר' חנינא:
אמנם לא גמרנו אומר בהחלט שיהיה דעת הרי"ף כן לפסוק כר' חנינא אם לפי שידענו שהביאור אשר בארנו בו גם בדברי הרא"ש לחזק דברנו אינו מוכרח אם שכל המפרשים אשר ראינו דבריהם כתבו שדעת הרי"ף הוא לפסוק כרבי יוחנן ושהרא"ש בא לחלוק עליו ואולם דברי הרמ"בם מבוארים שפוסק כרבי יוחנן וז"ל מי שמת והניח שתי בנות ובן וקדמה ראשונה ונטלה עישור נכסים ולא הספיקה השנית לגבות עד שמת הבן ונפלו כל הנכסי לשתיהן אין השנייה נוטלת עישור אלא חולקות בשוה וזכתה הראשונה בעשור שלה וכתב הרב המגיד מחלוקת ר יוחנן ור' חנינא ופסקו בהלכות כר' יוחנן דאמר שנייה ויתרה וזכתה הראשונה בעישור שלה וכדברי רבינו ויש מי שפסק כר' חנינא דאמר דנוטלת שניה עשור שלה והשאר חולקו' בשוה וכן פסקו בירושל' ולזה הסכים הר"שבא ז"ל עכ"ל וכדברי הרמ"בם העלה מהר רי קארו בשולחנו והנה נראה בתחלת העיון והמחשבה שהנושא אשר נשאלנו עליו הוא בעצמו נושא התלמוד ויתחלף דינו לפי דעות מחולפות הפוסקים ר"ל שלדעת הרמ"בם שפוסק כר' יוחנן הבנות הנשארות בנושא שלנו שלא נטלו עישור נכסים בחיי הכן לא תיטולנה במותו ולדעת הרא"ש שפוסק כר' חנינא הבנות תקחנה העישור אחרי מות הבן והשאר חולקות בשוה ואולם אחר העיון האמיתי נראה שבנושא שלנו כל הפוסקים יושוו בדעת אחת והיא שאין השתי הבנות הנשארות תטולנה כלום מעישור נכסים אלא חולקות בשוה עם אחיותיהן הנשואות שהרי השתי בנות הנשארות זקנות הנה ואינן ראויות להנשא וחכמים ז"ל לא תקנו עישור נכסים לבנות כי אם לתכלית הנשואין וכמו שכתב הרמ"בם בפרק עשרים מהלכות אישות וז"ל צוו חכמים שיתן אדם מנכסיו מעט לבתו כדי שתנשא בו וזה הוא הנקרא פרנסה ובהלכה ד' כתב הניח בנות רבות כל שתבא להנשא נותנין לה עישור הנכסים ושל אחריה עישור מה ששיירה ראשונה ושל אחריה עישור מה ששיירה השנייה ואם באו כולן להנשא כאחת ראשונה נוטלת עישור והשנייה עישור מה ששיירה ראשונה והשלישית עישור מה ששיירה שנייה וכן אפי' הן עשר וחוזרות וחולקות כל העישורים בשוה ושאר הנכסים לאחים וכתב הרב המגיד ומתבאר מכאן שאין הבת נוטלת פרנסה אלא לזמן נישואיה וכתב הרש"בא ז"ל ומסתברא דכל היכא דאזלינן בתר אומדן האב אף על פי שאין מוציאין עד שעת נישואין מעכשו אומדים דעתו לפי הנכסים שנשארו ממנו פוסקין לה ב"ד מה  שראויה ליטול ונוטלתו בשעת נישואין עכ"ל:
בסדר ובשנת אתה לו שמעני לפ"ק:
אלה דברי דור הרופא בלא"א מהר"ר יעקב די מיזה מ"כ:
בבית היתומים מהמנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל נדפס מסכת סוכה ויומא עם פירש"י ותוספות ופסקי תוספות ורבינו אשר ופסקי הרא"ש ופ' המשניות להרמ"בם וגם נר מצוה ותורה אור ומסורת הש"ס וגם חידושי מהרש"א הכל כאשר נדפס בש"ם הגדולים באמשטרדם לא יחסר כל בו. בכרך קטן: וגם נדפסים ונמכרים כל מיני ספרים. בזול: