שאלה מב יעקב היו לו שלשה בנים ואלה שמותם ראובן שמעון ולוי. ולוי הלך למדינת הים. ואחר זמן מה חלה יעקב את חוליו אשר ימות בו. ויקרא לבניו ויאמר להם הנה אנכי הולך בדרך כל הארץ והנני מניח מאה וחמשים אלף פלוריניס. ויהי ככלותו לדבר הדברים האלה אסף רגליו אל המטה וחלי"ש. לאחר ימים מועטים שמעו קול הברה לאמר כי בא איש אחד ממדינת הים והגיד שלוי בן יעקב מת. ויהי כשמעם דברי האיש תכף ומיד חלקו הסך שהניח אביהם בין שניהם. ויהי לתשובת השנה בא לוי אל מושב העיר אשר ראובן ושמעון דרים עליה. כשבא אצל ראובן שאלו את שלום אביו. אמר לו שכבר הלך לבית עולמו. וכשמעו את דברי אחיו קרע את בגדיו וצדק עליו את הדין. ושאל לו מה נעשה מן המעות שהניח אבינו. ענה לו כבר חלקנו כי שמענו שאתה כבר מת ועכשיו שבאת הרי חמשה ועשרים אלף פלוריניס לפניך ולך אצל שמעון ויתן לך גם כן זה הסך אם כן לא הפסדת כלום. ולא אחר הנער לעשות הדבר הזה והלך אל שמעון ומצאו שירד מנכסיו ולא היה יכולת בידו לתת לו כלום. וכראותו זאת בא אצל ראובן ואמר לו איני רוצה בזה הסך אלא חייב אתה לתת לי חמשים אלף פלוריניס שהוא השליש המגיע לי כיון דקיימא לן דשני אחין שחלקו ובא להן את ממדינת הים דבטלה המחלוקת וחוזרים וחולקים בשוה גם אנכי בא אליך מכח ירושה ואם כן למפרע בטלה המחלוקת שעשיתם. וראובן טוען שהחלוקה נעשית בטוב כי על פי עד אחד חלקנו מיבעיא לן השתא אם יתחייב ראובן לתת לו החמשים אלף פלוריניס שהוא השליש המגיע לו מנכסי אביו. או די לו בחמשה ועשרים אלף שרוצה ליתן לו ראובן כיון שאם שמעון לא ירד מנכסיו גם כן היה נותן לו זה הסך יורינו הדין עם מי ומהת"מש:
תשובה גרסינן בבבא בתרא פרק בית כור (דף ק"ו וק"ז) איתמר שני אחין שחלקו ובא להן אח ממדינת הים רב אמר בטלה מחלוקת ושמואל אמר מקמצין אמר ליה רבא לרב נחמן לרב דאמר בטלה מחלוקת אלמא הדר דינא אלא מעתה הני בי תלתא דקיימי ואזול בי תרי מינייהו ופלוג הכי נמי דבטלה מחלוקת הכי השתא התם נחיתי אדעתא דבי תלתא מעיקרא הכא לא נחיתו אדעתא דבי תלתא מעיקרא וכו'. איתמר אחין שחלקו ובא בעל חוב ונטל חלקו של אחד מהן רב אמר בטלה מחלוקת וכו'. אמר רב פפא הילכתא בכל הני שמעתתא דקמצי אמימר אמר בטלה מחלוקת והילכתא בטלה מחלוקת:
ופירש רשב"ם ז"ל שני אחין שחלקו קרקעות: בטלה מחלוקת ויחלקו לכתחילה בשלש חלקים ובגורל דנהי נמי דנפל גורל לאחד מהן קנו כולן הני מילי היכא דחלקו כראוי אבל היכא דכל אחד נטל יותר מחלקו חלוקה בטעות הוא והדרא: מקמצין נוטל כל אחד שליש מחלקו ונותנין לזה כגון שירשו שש שדות ונטלו זה שלש וזה שלש ובא להן אחזה נותן לו שדה אחת וזה נותן לו שדה אחת הרי לכל אחד שני שדות והנם שוים: הדר דינא כלומר חוזרת החלוקה בשביל שנטלו חלקם שלא מדעת אח השלישי: אלא מעתה הני בי תלתא אחין או שותפין דקיימי ואזול בי תרי מינייהו ופלוג בלא ידיעת השלישי בשלשה חלקים בפני שלשה בית דין הדיוטות כדאמרינן באלו מציאות: הכי נמי דבטלה מחלוקת. כשיבא השלישי ויאמר איני חפץ בהך חלוקה בתמיה מהכא שמעינן דפשיטא להו דתלתא אחים או תלתא שותפין אי נמי תרי אחי או תרי שותפי כדמוכח באלו מציאות באיסור ורב ספרא דעבוד עיסקא בהדי הדדי והלך רב ספרא ופלג בלא דעתא דאיסור באפי תרי וכו' ופלג חד בלא דעתא דחבריה וכגון דפלג בלא דעתא דחבריה באפי תלתא ואית ליה סהדי דפלג כדאמרינן באלו מציאות תתקיים החלוקה ואין חבירו יכול לערער עליה ואם חילק שלא בפני בית דין לא כלום היא ומה שה שהשביחו הנכסים השביחו לאמצע והני מילי מידי דצריך שומא אבל חלוקת מעות דלא צריך שומא אין צריך לחלוק בפני בית דין. אדעתא דבי תלתא. בשלש חלקים חלקו הכל דמטי לכל חד חלק הראוי לו הילכך לדעתי לא חיישינן דאילו הוה הכא נמי הוה פליג בגורל אבל הכא דאיגלאי מילתא לבסוף דנטל יותר מדאי טעות הוא ובטלה מחלוקת וכו': בכל הני שמעתתא מקמצין. בשני אחין שחלקו ובא להן אח ובאחין שחלקו ובא בעל חוב ונטל חלקו של אחד מהן שיקמיץ ויתן לזה חצי השדה כרב דכיורשין דמו ומיהו לא בטלה מחלוקת לחזור ולחלוק בגורל אלא בלא גורל ויתן לו חצי השדה מאיזה צד שירצה ובלבד שיהא שוה כאידך חציה: והילכת' בטלה מחלוקת היכא דחלקו שנים לשני חלקים ואחר כך בא להן אח ממדינת הים או חלקו ובא בעל חוב ונטל חלקו של של אחד מהן אי נמי אי טעו בחלוקה לחלוק ביניהן שדה שגזל אביהן ונמצא יוצאה מתחת יד אחד מהן ונמצא מתחילה נטל האחד יותר מחבירו דחוזרין וחולקין בשוה דדמיא לבעל חוב שנטל חלקו של אחד מתן דחוזרין וחולקין בשוה והוא הדין אם נטל חצי חלקו שצריך להפיל גורלות על הכל דלא פליג רב בנטל בעל חוב חלקו של אחד מהן בין כולו לחציו ושמעינן נמי מהכא דהאחין שחלקו כיורשין דמו ולא כלקוחות ע"כ: שמעינן מהאי סוגיא כפי המסקנא דהילכתא כרב דשני אחין שחלקו ואחר החלוק' בא להן אח ממדינת הים דבטלה זאת החלוק' וחוזרין וחולקין בין שלשתם בשוה בגורל. וכן פסקו כל עמודי ההוראה זכרונם לברכה:
הראשון שבקדושה הנשר הגדול הרב האלפסי זכרונו לברכה במקום הנזכר שהביא כל הסוגיא שקדמנו בתחיל' דיבורינו עד אמימר אמר בטלה מחלוקת והילכתא בטלה מחלוקת:
ואחריו החזיק תלמיד תלמידו הרמב"ם זכרונו לברכה בתחילת פרק עשירי מהלכות נחלות ז"ל שני אחים שחלקו ובא להן אח ממדינת הים וכן שלשה אחין שחלקו ובא בעל חוב ונטל חלקו של אחד מהן אפילו נטל זה קרקע וזה כספים בטל' מחלוקת וחוזרין וחולקין השאר בשוה:
וכתב הרב המגיד ז"ל שני אחין שחלקו ובא להן אח וכו' פרק בית כור נפסקה הלכה כן בגמרא ומה שכתב רבינו אפילו נטל זה קרקע וזה כספים רוצה לומר שהבעל חוב נטל הקרקע וחוזר בעל הקרקע ונוטל המחצית מן הכספים. והוא מבואר בפרק קמא דבבא קמא כלישנא קמא ופסקו בהלכות כן ודלא כמאן דאמר דמצי אמר ליה בעל כספים להכי שקלי כספים דאי מיגנבי לא משתלמנא מינך ולהכי שקלת ארעא דאי מיטרפא לא מישלמת מינאי אלא חוזרין לחלוק בשוה וכתבו הרב רבינו משה בר נחמן והרב רבינו שלמה בן אדרת זכרונם לברכה שאם נטלו שניהם קרקע ויש ביד כל אחד בינונית בעל חוב הבא לגבות מהם רצה מזה גובה ואין מכריחין אותו לגבו' מכל אחד מן האחין וכן עיקר:
הרב רבינו אשר ז"ל גם הוא כן פסק במקום הנזכר. שכתב שתי מימרות הנזכרות למעלה. ולבסוף הביא המסקנא והילכתא בטלה מחלוקת:
גם רבינו יעקב בעל הטורים ז"ל פסק כן בטור חשן המשפט סימן קע"ה ס' ג' ז"ל ואם אחר שחלקו בא להם אח שלא ידעו בו בטלה החלוקה ואפילו שהי' להם שלש שדות ונטל כל אחד אחת מהן והשלישית חלקוה ביניהם וכשבא האח השלישי נפל חלקו באותה שחלקו ביניהם לא נאמר ישאר כל אחד מהם בשלו אלא איזה שירצה יכול לבטל כל החלוקה ויפילו גורל אחד לכולם וכתב הרב רבינו יונה אפילו לתרצה האח השל ליטול מעט מזה ומעט מזה בלא גורל אפילו הכי יכול כל אחד מהשנים לבטל החלוקה: עוד שם ס' ד' וכן אם בא בטל חוב של אביהם וגבה חובו מחלקו של אחד מהם כגון שעשאו אפותיקי בטלה החלוקה וחולקין חלוקה אחרת ע"כ וכן פסק הרב ב"י ז"ל בביתו ביתה יוסף ובשלחנו הטהור בסימן הנזכר ס' ג' וד':
ובזה נבוא לחוות דעתנו על העניין שנשאלנו עליו והוא מלוי שהלך למדינת הים ואחר כך מת אביו והניח לשלשה בניו מאה וחמשים אלף פלוריניס ואחר ימים מועטים שמעו קול הברה כי בא איש אחד ממדינת הים והגיד שלוי בן יעקב מת ותכף ומיד הלכו וחלקו כל הסך שהניח אביהם בין שניהם. ולתשובת השנה בא לוי ושאל חלקו לראובן אחיו. ורצה ראובן ליתן לו חמשה ועשרים אלף פלוריניס דהיינו חצי חלקו שלו וששמעון אחיו יתן לי גם כן זה הסך דהיינו שלישו המגיע לו והלך אל שמעו ומצאו עני ומדולדל ולא היה יכולת בידו לתת לו מאומה. ועתה בא אל ראובן ואמר לו שאינו רוצה בזה הסך אלא כל החמשי' אלף פלוריניס שהוא השליש המגיע לו. מן הטעם דכיון דקיימ' לן דשני אחין שחלקו ובא להן את ממדינת הים דבטלה מחלוקת גם הוא בא אליו מכח הירושה. ואם כן למפרע בטלה החלוקה שעשו ביניהם. וראובן טוען שהחלוקה נעשית בטוב באומרו כי על פי עד אחד חלקנו לכאורה היה נראה לנו שהדין עם לוי וחייב ראובן לתת לו חמשים אלף פלוריליס שהוא שליש עזבון אביו המגיע לו בירושתו דהחלוקה שעשו בטלה כמו שהוכחנו מן מסקנת הגמרא והסכמת כל הפוסקים זכרונם לברכה כמו שכתבנו. זה היה נראה לנו בתחילת העיון והמחשבה:
אבל אחר החקירה הראויה מצאנו ראינו שהדבר בהפך דראובן יצא זכאי בדינו כמו שנבאר בג"ה. אבל לא מטענתו שטוען שהחלוקה נעשת בטוב כי על פי עד אחד חלקנו. שהיא טענת הבל וריק אין בה ממש. כי מצד זאת הטענה היה לנו לחייבו. כמו שכתב הרמב"ם ז"ל בפרק שביעי מהלכות נחלות הל' א' ז"ל אין היורשין נוחלין עד שיביאו ראיה ברורה שמת מורישן. אבל אם שמעו בו שמת או שבאו גוים משיחין לפי תומן. אף על פי שמשיאין את אשתו על פיהם ונוטלת כתובת' אין היורשין נוחלין על פיהן ע"כ: וכתב הרב המגיד זכרונו לברכה משנה ביבמות פרק האש' שלום שאף על פי שהאשה אומרת מת בעלי ומתירין אותה לינשא אין האחין נכנסין לנחלה על פיה וכו' ע"כ. וכן פסק הרב בית יוסף ז"ל בטור חשן המשפט סימן רפ"ד וכן הסכמת הפוסקים זכרונם לברכה הרי לנו דבר ברור שאין היורשין נוחלין אלא בראיה ברורה שמת מורישן. ודבר פשוט הוא דאין ראיה ברורה בפחות משני עדים אםכ בטלה טענת ראובן באומרו שהחלוקה נעשית בטוב על פי עד אחד שאין בה ממש כמו שהוכחנו:
ונחזור לעניינינו להפוך בזכות ראובן כאשר יעדנו. והוא שאין נדון דידן דומה למה שביארנו מן הסוגיא ומהסכמת בעלי ההוראה זכרונם לברכה שהאחין שחלקו ואחר כך בא להן אח ממדינת הים דבטלה המחלוקת וחוזרין וחולקין לכתחילה ויטול כל אחד חלקו בגורל בשוה. דהפרש והבדל גדול ביניהם דהתם איירי כשחלקו קרקעות או מטלטלין דבר שצריך שומא בבית דין אפילו הדיוטות דאז בטלה מחלוקת משום דאמרינן להו מאן פלג לכו. דשמא נטלו יותר מן הראוי להם אבל בנדון דידן שחלקו מעות דלא צריך שומא דזוזי כמאן דפליגי דמי אין צריך לחלוק לפני בית דין כמו שכתב רשב"ם ז"ל והני חילי מידי שצריך שומא אבל חלוקת מעות דלא צריך שומא אין צריך לחלוק בפני בית דין:
וכן כתב הרמב"ם ז"ל בפרק חמישי מהלכות שלוחין ושותפין הלכה ט' ז"ל אחד מן השותפין שבא לחלוק שלא מדעת חבירו חולק בפני שלשה ואפילו הן הדיוטות ובלבד שיהיו נאמנין ויודעים בשומא: ואם חלק לה בפחות משלשה לא עשה כלום במה דברים אמורים בשחלקו פירות אבל אם היו מעות המעות כחלוקים הם ויש לו לחלק שלא בפני בית דין ומניח חלק חבירו בבית דין וכו' ע"כ: וכתב הרב המגיד ז"ל מציעא פרק איזהו נשך הנהו תרי כותאי דעבוד עסקא בהדי הדדי אזל חד מינייהו פלג בלא דעתא דחבריה אתו לקמיה דרב פפא אמר ליה מאי נפקא לך מינה הא אמר רב נחמן זוזי כמאן דפליגי דמו לשנה זבנו חמרא בהדי הדדי קם אידך פלג בלא דעת דחבריה אתו לקמיה דרב פפא אמר ליה מאן פלג לך אמר ליה קא חזינא דבתרא דידי קא אזיל מר אמר רב פפא כי האי גוונא ודאי צריך לאודועי אמר לי' זוזי מי שקיל טבי ושביק תשרי אמר ליה לא אמר ליה חמרא כולי עלמא ידעי דאיכא דבסים ואיכא דלא בסים ע"כ. וכן הסכמת כל הפוסקים זכרונם לברכה נמצינו למדין שבנדון דידן ראובן ושמעון שחלקו ממון אביהם בין שניהם אין לערער עליהם כיון שמה שחלקו היו מעות דלא צריך שומא ואין שייך לומר כאן בטלה מחלוקת. ומה שלא הניחו חלק לוי בבית דין לפי שחשבו שכבר הלך לבית עולמו על פי העד שהגיד מיתתו. ועתה שבא אחיהם חייבים ראובן ושמעון לתת לו חלקו המגיע לו מירושת אביו ואם כן ראובן אינו חייב ליתן ללוי אלא חמשה ועשרים אלף פלוריניס דהיינו שליש חלקו. ושמעון גם כן חייב לתת לו זה הסך. ואם איבד שמעון כל מעותיו יצדיק לוי עליו את הדין. וה' ישוב וירחמהו. והדבר פשוט ודי לנו בזה:
הכלל העולה מכל מה שכתבנו דבנדון דידן לא שייך דין בטלה מחלוקת דלא איתמר דין זה אלא בקרקעות או מטלטלין דבר שצריך שומא. אבל נדון דידן שהיו מעות דכמאן דפליגי דמו לא אמרינן הכי. ואין ראובן חייב ליתן ללוי אלא שליש חלקו ושמעון שאין בידו מאומה לתת לו ימתין לוי עד שיעשיר שמעון ויוכל לפרוע לו חלקו ואם לאו יצדיק עליו את הדין ומן השמים ירוחמו. זהו הנלע"ד להלכה ולמעשה אם יסכים עמנו מורינו ורבינו שיחיה. כסאו יהיה נכון עד שיבוא ינון. ויזכה לשרת בשם ה' הוא ובניו בבית מקדשינו שיבנה במהרה בימינו אכי"ר:
נשלם ונגמר ביום שנכפל בו כי טוב בין כסא לעשור בשנת ובסדר תורה צוה לנו משה מורשה קהלת יעקב ליצירה:
אני הצעיר אברהם בלא"א כמוהר"ר דוד פידאנקי מ"כ
בבית ובדפוס יתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס