שאלה כ ראובן עתיר נכסין וסוחר גדול כל זמן שהיה נצרך לאיזה נכסין מידי פעם בפעם. היה לוקחן בהקפה משמעון אהובו. ולהיותם כ"כ אוהבים ישרים ונאמנים זה עם זה לא היו מקפידים לכתוב בכל פעם על פנקסם סך הנכסים שהיה לוקח שהיו סומכים על זכרונם ולא היו חושדים זה על זה כי באמונה היו עושים משאם ומתנם זה זמן רב. משנים קדמוניות ומעולם לא נמצא שום היפריש ביניהם והנה לע"ע שבאו לחשבון יחדיו נמצאו ג"כ מכוונים בחשבון של כל אחד מהם אשר על כן פרע ראובן לשמעון בשלמות עד סוף פרוטה אחרונה אלא שעל פרט סחורה א' נשאר לראובן ספק אם לקחה משמעון או לא ושמעון ג"כ אינו זוכר כלל מפרט זה ואינו תובע ממנו כלום אמנם ראובן רוצה לצאת עצמו מידי ספק גזל ואינו יודע באיזה אופן שא"ת שישלם לשמעון הפרט הלז אם אינו חייב לו כלל למה יפסיד ויתן מה שאינו חייב ואדרבא אם שמעון יקבל הפרט הלז שאינו שייך לו נמצא שהוא גזל ביד שמעון ואם לא ישלם לו שמא חייב לו ולמה יפסידהו אשר על כן נפשם לשאו"ל הגיע לידע איזו הוא הדרך ישרה להנצל מידי ספק גזל ומידי שמים ומאת ה' תהיה משכרורתו שלימה:
תשובה מעיקרא היה נלע"ד. שכפי הכלל שיש בידינו. שכל ספק שבממון שיחלוקו. בתת ראובן חצי השיווי של הפרט הנז' שנסתפק לשמעון היה ניצול מספקו:
אמנם הנני רואה בדברי השאלה שספקו הנ"ל של ראובן דנ"ד אינו נכלל תחת סוג זה לפי שאם באמת חייב לשמעון פרט הסחור' הנ"ל. על כל פנים נשאר לראובן הספק באותו חצי שנשאר בידו ואם אינו חייב לו למה יפסיד מכיסו לשלם אותו סך בחינם ושמעון ג"כ איך יכול לקבל אותו סך כל זמן שאינו יודע בודאי שחייב לו שאם באמת אינו חייב לו. נמצא שהוא גזל בידו:
אשר על כן חישבתי דרכי לדמות האי נידון לההוא דתנן במסכת יבמות בסוף פרק האשה שלום בדף קי"ח ע"ב וז"ל גזל א' מה' ואינו יודע מאיזה גזל וכל א' אומר אותו גזל מניח גזלה ביניהם ומסתלק דברי ר' טרפון ר' עקיבא אומר אין זה דרך מוציא מידי עבירה עד שישלם לכל א' וא' וכו' ע"כ: והובא עניין זה בפ' הגוזל עצים בדף ק"ג ע"ב ואמרינן עלה וז"ל. ועוד מתיב רבא מעשה בחסיד א' שלקח מב' בני אדם: ולא היה יודע מאיזה לקח ובא לפני ר' טרפון ואמר לו הנח דמי מקחך ביניהם והסתלק בא לפני ר"ט אמר לו אין לך תקנה עד שתשלם לכל א' וא' וכו' ע"כ:
והרי"ף ז"ל בפ' המפקיד (בפ' מציעא) על מתניתין דקתני התם אמר לב'. גזלתי לא' מכם מנה ואיני יודע איזהו אביו של א' מכם הפקיד אצלי מנה ואיני יודע איזה הוא. נותן לזה מנה ולזה מנה שהודה מפי עצמו וכו': כתב שם וז"ל דייקינן מדקתני שהודה מפי עצמו מכלל דאינהו לא תבעי ליה לא בבא לצאת ידי שמים עסקינן ומשום הכי נותן לזה מנה. ולזה מנה דמדינא. לליכא עליה לשלומיה. אלא לחד מנה. אבל היכא דקא תבע ליה אינהו וכל א' מנייהו אמר לדידי גזל משתבע כל א' מנייהו וכו' כדתנו גזל א' מה' בני אדם וכו' וקי"ל הלכה כר"ע מחבירו וכו' עד כאן:. וכיוצא בזה כתב הרא"ש ז"ל שם בפסקיו ע"ש:
וכן כתב הרמב"ם ז"ל בפ"ה מה' גזלה ואבדה  הלכה ט' וז"ל. הגוזל א' מה' ואין יודע מי הוא הנגזל וכל א' וא' מהם תובעו ואומר  לי גזלת אע"פי שאין שם עדים שגזל. הרי כל א' מהם נשבע שזה גזלו ומשלם גזלה לכל א' וא' אף דבר זה קנס הוא שקנסוהו חכמים מפני שעבר עבירה וגזל. אבל מדין תורה אינו חייב לשלם מספק וכתב עוד שם בה' י' וז"ל אמר לב' גזלתי לא' מהם  או לאביו של א' מכם ואינו יודע איזהו אם בא לצאת ידי שמים. חייב לשלם גזלה לכל א' וא' אבל בדין אינו נותן אלא גזלה א'. והם חולקי' ביניהם שהרי אין א' מהם יודע שגזל אלא זה בא והודיעם ולא קנסו חכמים בדבר זה. מפני שאין  לו תובע. וכו' עכ"ל ע"ש וכ"כ ריב"ה ז"ל בסימן מ' ע"ש:
הנה מכל הא דכתיבנא. מדברי הגמרא. והרי"ף והרמב"ם והרא"ש וריב"ה ז"ל היה נלע"ד לכאורה לומר דכשם כשנגזל לא'. מה' או לא' מב' ואינו יודע לאי מהם שאם בא לצאת ידי שמים נותן הגזלה לכל א' מהם שה"ה נדון הכא בנ"ד על ראובן שבא לצאת ידי שמים שיתן לשמעון הסך שהוא מסופק שחייב לוי ובזה יצא ידי שמים ומיד ספיקו כדכתיבנא:
אמנם במעט השקפה תראה ההיפרש גדול שיש בנ"ד להא דכתיבנא. ושלא ראי זה כראי זה שהרי כל הא דכתיבנ' לעיל היינו שהוא יודע בודאי שחייב לא' מהם או מחמת גזל או מחמת מקח וממכר אבל הכא בנ"ד מלבד ששמעון אינו זוכר כלל מעניין זה גם ראובן אינו מודה שהוא חייב לו. אלא הוא מסופק אם חייב לו או לא וכיון שכן אין משם ראיה כלל לנ"ד וכדכתיבנא:
אשר על כן ראיתי לדמותו לההיא דתניא בפ' הגוזל עצים בדף צ"ד וז"ל הרועי'. והגבאים והמוכסים תשובתן קשה ומחזירין למכירין ולשאין מכירין יעשה בהם צרכי רבים. ואמר רב חסדא בורות שיחין ומערות. והובא גם כן ענין זה בסוף פ' אין צדין וכתבו ריב"ה ז"ל בטח"מ בסי' שס"ו וז"ל הרועים והגבאי' והמוכסי' תשובתן קשה מפני שגנזלים דרבים. ואינה יודעים למי יחזירו לפיכך יעשו בו צרכי רבים. כגון בורות שיחין. ומערות וכו' עכ"ל:
וממוצא דבר נשמע דכל זמן שאינו יודע למי יחזיר תשובתו הוא שיעשה באותם מעות צרכי רבים כגון בורות שיחין. ומערות שיתנו בהם הרבים וכמו שפי' רש"י ז"ל וז"ל בורות שיחין ומערות. להכניס בהם מים לשתות דהוי דבר הצריך לכל ויהנו מהם הנגזלים וכו' ע"כ עי"ש:
אשר על כן הייתי אומר שה"ה הכא בנ"ד שראובן אינו יודע אם יחזיר או לא. שיעשה מאותם מעות משיווי פרט אותה סחורה. שהוא מסופק אם לקחה משמעון או לא. דבר שיהנו רבים ממנו ובזה יצא י"ח וכדכתיבנא:
אמנם מ"מ לא דמיין אהדדי שהרי התם יש בידו גזל ודאי שעכ"פ חייב הוא להחזיר ולהוציא הגזלה מתחת ידו. אלא שאינו מכיר לנגזל מי הוא ולפיכך אמרו ז"ל שתקנתו הוא שיעשה בהם צרכי רבים כדי שיהנו רבים ממנו: וממילא ג"כ יהנו הנגזלים אבל הכא בנ"ד ראובן נתספק אם חייב או לאו כדכתיבנא:
לכן נלע"ד שלתיקון דבר זו היותר טוב הוא שראובן יתן לשמעון המעות האלו. שהוא מסופק אם חייב לו או לא. בדרך מתנה. שאז ממ"נ מוציא עצמו מידי ספק גזל לפי שאם באמת חייב לו הרי פרע לו ואם אינו חייב לו הרי אותם המעות נתונים הוא לו בדרך מתנה:
ברם הנני רואה שאכתי איכא ספיקא בדבר זה. הא' שאולי ראובן אינו רוצה לתת מתנה לשום אדם מנכסיו. ועוד שהגע עצמך שבנדון כזה ירצ' לתת כדי להוציא עצמו מידי הספק הנ"ל אפשר ששמעון אינו רוצה לקבל מתנה משום אדם כדכתיב ושונא מתנות יחיה ועל דרך שאמרו במ' קידושין בריש פרק האומר דף נ"ט ע"א. בההוא עובדא דרב גידל דהוה מהפך בההיא ארעא ואזל ר' אבא וזבנא אזל רב גידל וקבלי' לר' זירא וכו' עד דאמר ר' אבא אי בעי נישקליה במתנ' וכו':, ורב גידל לא נחית לה. משום דכתיב ושונא מתנות יחיה וכו' ע"כ:
שמעינן מינה דאף בהאי תקנה יש למשדי ביה נרגא דלא יועיל לתקנת ראובן וכדכתיבנא:
אמנם לפי האמת נלע"ד שאין לדמות הנדון הלז. אלא בהאי מתניתין דקתני בפ' הגוזל ומאכיל וכו' על האומר לחבירו גזלתיך הלויתני הפקדת אצלי ואיני יודע אם החזרתי לך חייב לשלם אבל אם אמר לו איני יודע אם גזלתיך אם הלויתני אם הפקדת אצלי פטור מלשלם ע"כ: ושם בגמ' בירך למתניתין בשלא תבע ליה ורישא בבא לצאת ידי שמים ע"כ: וריב"ם ז"ל בטח"מ בסי' שס"ה כתב וז"ל אמר לא' גזלתיך ואיני יודע אם החזרתו לך אין ב"ד מחייבין אותו אבל אם בא לצאת ידי שמים צריך ליתן לו אמר איני יודע אם גזלתיך אם לאו פטור אף לצאת ידי שמים וכו' ע"כ ע"ש:
הרי לך בהדיא מפורש. דכשאומר לחבירו שגזל ממנו בודאי אלא שהוא מסופק אם החזיר לו או לאו שאין ב"ד מחייבין אותו לשלם מדינא. יען שכל ספיקא דממונא חומרא לתובע וקולא לנתבע ואוקי ממונא בחזקת דמריה שהמוציא מחבירו עליו הראיה:
אבל אם בא לצאת ידי שמים כדי להציל נפשו מספק גזל אז צריך ליתן לו אבל אם מסופק מעיקר' אם גזלו או לאו אז אפילו לצאת מידי שמים פטור אוכדכתיבנא:
ובר מן דין כתב עוד. ריב"ה הנ"ל שם בסי' ע"ה וז"ל ואם לא תבעו אלא הוא עצמו אמר לחבירו הלויתני או גזלתיך או הפקדת אצלי ואיני יודע אם החזרתיו לך פטור. ואם בא לצאת ידי שמים ישלם אבל אם בלא תביע' אמר איני יודע אם הלויתני או אם גזלתיך או אם הפקדת אצלי פטור אף לצאת ידי שמים עכ"ל:
וממוצא דבר אנו למדין בראובן דנ"ד שהוא מסופק אם לקח אותו פרט סחורה משמעון או לא דהיינו כסיפא דהא מתניתין דקתני אבל אם אמר לו איני יודע אם גזלתיך אם הלויתני אם הפקדת אצלי שפטור מלשלם אף לצאת מידי שמים: שה"ה אמרינן נמי הכא בנ"ד שפטור לשלם הן בדיני אדם והן לצאת ידי שמים כי כן הוא דינא דגמ' כדכתיבנא:
ברם אם אע"פ כן עדין לבו של ראובן נוקפו ומגמגם בדבר ורוצה להחמיר על עצמו ולעשות לפנים משורת הדין ולצאת ידי שמים ולא ישאר לו שום פקפוק נלע"ד שהדרך הטובה בעיני אלדים ואדם הוא שאותם מעות משיווי אותו פרט של הסחורה שנסתפק בה שיחלקם בין הת"ח העניים ויאמר אם אלו המעות איני חייב לשמעון והם שלי יהיו לזכות נפשי ולכפרת עונותי ואם הם של שמעון שאני חייב לו המעות הללו יהיו לצדקה ולזכות נפש שמעון. שבכמה מקומות אמרינן שזכין לאדם שלא בפניו ואנן סהדי שניחא ליה לאדם למעבד מצוה בין בגופו בין בממונו ויש קצת ראיה וסמך לענין זה מההיא עובדא דרב גידל דכתבינן לעיל בריש פ' האומר דקאמר התם דרב גידל לא נחית לה בההיא ארעא. משום דכתיב ושונא מתנות יחיה ולא מר נחית לה ולא מר נחית לה. ומתקריא ארטא דרבנן ע"כ: ופירש"י ז"ל שהקדישו השדה כדי שיאכלו פירותיה הת"ח בני הישיבה וכו' ע"כ ע"ש:
ומוהר"א ז"ל כתב שם וז"ל ומכאן אנו למדין שכל הקנסות והפקירות שהב"ד עושין גם בזמן הזה הוא לת"ח ולא לענין ע"ה וכו' עכ"ל: שמדבריו נרא' שבזמנו היו מהדרין ונהנים לת"ח מנכסיהם יותר מהנהוג האידנא: שהלואי שיהיו מחשיבין אותם להנאותם כע"ה הנלוים אליהם כי להם נותנים הקדימה לכל ההנאות והכנסו' שבמשך הזמן בא לידם לפי שהם יודעים להחניף אותם ולהודות ולשבח מעשיהם ולחכם אחור ישבחנה ובני עליה ואנשי סגולה המחבבים את התורה ואת לומדיה הנם המה מועטי' מהמחזיקי' בידם כדי להגדיל תור' ולאדיר' ולא נטלם מעיני יודע שכל המרבה ליהנות לת"ח מנכסיו הרי הוא כאלו המקריב בכורים כדילפינן מהא כדכתיב דאיש בא מבעל שלישא ויבא לאיש האלהים לחם בכורים וע"י והוא מהדברים שאוכלים פירותיהם בעולם הזה והקרן קיימת להו לעו"ה וכו' כמ"ל:
ונחזור לעניינינו דנ"ד שכללו של דבר כפי כל הני טעמי דכתיבנא כי ראובן דנ"ד פטור מלשלם אפי' כדי לצאת ידי שמים כפי דינא דגמרא כדהוכחנו ואמנם אם עדיין לבו של ראובן נוקפו ומפקפק בדבר. כדי לצאת מכל פקפוק. שהדרך הטוב והישר הוא שיחלק שיווי פרט אותה סחורה שנסתפק בה. אם לזכותו ואם לזכות משמעון בין הת"ח העוסקים בתורה לזכות נפשו אם אינו חייב לשלם אותה סחורה  או לזכות נפש שמעון ובין אם חייב לו כזכין לו לאדם שלא בפניו ובזה יצא ידי ספיקו בלי שום גמגום ופקפוק כלל זה הוא מה שנלע"ד להקריבו לפני הכהן הגדול נר"ו וה' יצילנו משגיאות ויראנו מתורתו נפלאו' נס"ו: כ"ד זעירא דמן חבריי' היושב באהל של תורה ועל מדי"ן פה בק"ק ת"ת ה"י:
הכותב בחדש אני לדודי ודודי לי משלהי האי שתא התקנ"ג ליצירה
בעיר אמשטרדם יע"א
דוד בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל