שאלה מה שיש בידינו לענין קידושין במונח קיים שהקידושין שהאיש מקדש את האשה הוא באחד מג' דברים בכסף ובשטר ובביאה אם קדש בכסף אומר לה הרי את מקודשת לי או הרי את מאורסת לי או הרי את לי לאשה ואם קדש בשטר כותב על הנייר או על החרס או על העלה או על כל דבר שירצה הרי את מקודשת לי וכו' ונותנו בפני עדים והמקדש בביאה אומר לה הרי את מקודשת לי וכו' בבעילה זו ומתיחד עמה בפני עדים ומה שנסתפק לנו הוא ממה שכתב הרמ"בם בפרק ג' מהלכות אישות ויש לאיש לקדש האשה בכל לשון שהיא מכרת בו ויהיה משמע דברים באותה הלשון שקנאה בו כמו שבארנו אם כוונת הרב שהאשה צריכה להכיר הלשון שמתקדשת בו הוא סובב על כל מה שכתב ואפי' לשון הקדש שאמר לה הרי את מקודשת לי הרי את מאורסת לי תהיה מחוייבת להכיר לשון הקדש כדי שיחולו הקידושין או אם נאמר שאינו סובב אלא על שאר לשונות שבלשון הקודש עשו בו מעלה אפי' אינה מכרת בו כמו המונח שבידינו לענין מגילה שיוצא בלשון הקדש הגם שאין מכיר בו יורנו המורה ומהתמ"ש:
תשובה אמרו בפרק האשה נקנית (קידושין דף ו' ע"א) איבעיא להו חרופתי מהו תא שמע דתניא האומר חרופתי מקודשת שכן ביהודה קורין לארוסה חרופה ויהודה הויא רובא דעלמא הכי קאמר האומר חרופתי מקודשת שנאמר והיא שפחה נחרפת לאיש ועוד ביהודה קורין לארוסה חרופה ויהודה ועוד לקרא אלא הכי קאמר האומר חרופה ביהודה מקודשת שכן ביהודה קורין לארוסה חרופה במאי עסיקינן אילמא בשאין מדבר עמה על עסקי גיטה וקידושיה מנא ידעה מאי קאמר לה ואלא במדבר עמה על עסקי גיטה וקידושיה אף על גב דלא אמר לה נמי דתנן היה מדבר עם אשה על עסקי גיטה וקידושיה ונתן לה גיטה וקידושיה ולא פירש רבי יוסי אומר דיו רבי יהודה אומר צריך לפרש ואמר רב הונא אמר שמואל הלכה כרבי יוסי אמרי לעולם במדבר עמה על עסקי גיטה וקידושיה ואי דיהיב לה ושתיק הכי נמי הכא במאי עסיקינן דיהב לה ואמר לה בהני לישני והכי קא מיבעיא ליה הני לישני לקידושי קאמר לה או דילמא למלאכה קאמר לה תיקו ע"כ בגמרא:
ופירש רש"י ז"ל ויהודה ועוד לקרא וכי המקרא צריך סיוע ממנהג שביהודה: שכן ביהודה כו'. אבל מקרא ליכא למילף דההוא ייחוד בעלמא הוא שהרי בשפחה כנענית הכתוב מדבר שאין קידושין תופסין בה ומעיקרא הוה סלקא דעתין כמאן דאמר בחציה שפח' וחציה בת חורין הכתוב מדבר דשייכי בה צד קידושין: במאי עסיקינן. בהנך לישני דקא מיבעיא לן אי הוו קידושין או לא: היכי דמי אי בשאין מדבר עמה קודם לכן על עסקי קידושין וכן בהנך לישני דגירושין שלא היה מדבר עמה על עסקי גיטה: מנא ידעה כו'. כלומר אפילו הוו הנך לישני לשון קידושין היכי מקדשא הא לא ידעא מאי קאמר לה שתרצה להתקדש לו: ואלא במדבר מה לי אי לא הוה לשון קידושין אפילו לא אמר לה מידי נמי אלא שנתן לה קיימא לן דהוו קידושין כרבי יוסי: גיטה וקידושיה. או גיטה או קידושיה: הכי נמי דמקדשא כרבי יוסי דאמרינן מסתמא לשם קידושין נתן והיא קבלתם לכך אבל השתא דפריש הנך לישני אם לשון קידושין הן נתקדשה ואם לשון לבוא לעשות מלאכתו הן הרי גילה בדעתו שאינו חפץ לקדשה עכשיו עכ"ל:
והנה מדברי רש"י ז"ל נראה בבאור שצריכה האשה להבין ולדעת דברי המקדש כדי שתרצה ותתקדש לו לא מיבעיא בלשון המסופק אצלנו אם ענינן לשון קידושין או לא אלא אפילו בלשון הידוע והמבורר אצלנו שענינו לשון קידושין כגון הרי את זקוקתי הרי את לקוחתי אם לא היו עסוקים מקודם בענין הקידושין וקדשה באחת מלשונות אלו אינה מקודשת אם אינה מבינה לשון זה דהא באר בברור על מה שהקשה התלמוד מנא ידעה אפילו הוו הנך לישני לשון קידושין היכי מקדשה הא לא ידעה מאי קאמר לה שתרצה להתקדש לו הנה שהצריך שתבין האשה לשון וענין הקידושין כדי שתקנה עצמה לאיש המקדשה וכן מצאתי להרש"בא ז"ל בחדושיו שהביא דברי הרב בעל העיטור וסתר דבריו וז"ל והרב בעל העיטור כתב דהיכא דמקדש בלישנא מעליא אף על גב דאין עסוקין באותו ענין מקודשת אבל כי מקדש לה בהני לישני דמיבעיא לן אין עסוקין באותו ענין לאו כלום הוא עסוקים באותו ענין בעיא ולא איפשיטא ונ"ל שהזקיקו לפרש כן הא דאמרינן הכא במאי עסיקינן דאמר לה בהני לישני והכי מיבעיא להו הני לישני לקידושין משמע או למלאכה משמע דאלמא בעיין אהני לישני היא ועלה קא קשיא לן היכי דמי אילמא בשאין מדבר עמה על עסקי גיטה וקידושיה אי בהני לישני מעליא מקודשת ואע"גב דאינו מדבר עמה על עסקי גיטה וקידושיה ולא נראו דבריו דהיכא דאין עסוקים באותו ענין אי אמר לה בלישנא דלא ידעה ליה אינה מקודשת אבל ודאי היכא דקאמר לה בלישנא דידעי לה נשי כגון הרי את מקודשת לי דכולהו נשי ידעי ליה מקודשת דהא ידעה מאי קאמר וגמרה ומקדשה ומעיקרא אכולהו לישני אקשינן ה"ד דאי בעסוקין אפילו בכולהו נמי מקודשת ואין באין עסוקים אפילו בכולהו אינה מקודשת וכי אוקימנא בעסוקין באותו ענין הדרינן למימר דאפילו הכי איבעיא לן בהני לישני אי לישנא דקידושין הן דאי לא טפי גרעי משתיקה ומיהו אמר לה הרי את זקוקתי או דדמו ליה מהני לישני מעליי דסתם נשי לא ידעי ליה מסתברא אי מודה דידעה ולשם קידושין קבלינהו מקודשת אבל אמר לה בהני לישני דמיבעיא לן אף על גב דתרוייהו מודו דלשם קידושין נתכוונו וסהדי נמי אמרי דלהכי מכווני אינה מקודשת ודאית וכן כתב הרא"בד עכ"ד דעתו כדעת רש"י ז"ל שאם אין האשה מכרת ומבינה הלשון שנתקדשה בו אע"פי שהלשון הוא מעולה ואין בו ספק למבינים אותו אינה מקודשת זולתי אם היו עסוקים באותו ענין כאשר כבר כתבנו ומסכים לזה מצאתי מבואר בדברי הרב המגיד ז"ל בפרק שלישי מהלכות אישות בבבא המתחלת הדברים שיאמר האיש וכו' ז"ל כל הלשונות שהזכיר רבינו מפורשים שם בגמרא ומוסכמין חוץ מלשון חרופתי שיש מי שסובר שאינה מקודשת אלא ביהודה שהיו קורין לארוסה חרופה וכבר העלה הרש"בא ז"ל כדברי רבינו שהוא כאחד משאר לשונות ודע שאלו הלשונות מועילין והוא שתהא האשה מכרת בהן ואע"פי שאינו מדבר עמה על עסקי קידושין ואם אומרת שאינה מכרת בהן כיון שלא אמר לה לשון קידושין שכל הנשים יודעות ומכירות ולא היה מדבר עמה על עסקי קידושיה אינה מקודשת אבל אם היה מדבר עמה על עסקי קידושיה ודאי לא גרע מאם שתק ולא אמר לה כלום שהיא מקודשת וכל זה מתבאר מדברי רבנו במ"ש למטה בסמוך בכל לשון שהיא מכרת בו וכן העלה הרש"בא ז"ל עד כאן דבריו ז"ל:
עוד הוסיף ה"ה ז"ל שנית ידו בדין אשר נשאלנו באורו וכתב בבבא המתחלת ויש לאיש לקדש האשה בכל לשון וכו' ז"ל זה מתבאר בסוגיא שם וכבר כתבתי למעלה שאף הלשונות שהזכיר רבנו למעלה צריך שתהא מכרת בהן אלא אם כן היה מדבר עמה על עסקי קידושיה עכ"ל:
ומעתה דברי הרמ"בם ז"ל יתבארו כאשר פירשם הרב המגיד ז"ל שהוא נאמן ביתו של הרמ"בם ז"ל שכוונתו במה שכתב בכל לשון שהיא מכרת בו כולל אף לשון הקדש שהרי לשונות אלו הרי את אשתי הרי את ארוסתי וכו' לשון הקדש הם ואע"פי כן כתב ה"ה ז"ל שאינן מועילים אלא אם  כן היתה האשה מכרת בהן ואינה מעלה שעשו ללשון הקדש וזה ברור:
ולשלימות הענין ראינו לחקור ולדרוש אם נתקדשה אשה מבלתי שיוקדם שם דבור על עסקי קידושיה ואמר לה הרי את מקודשת לי בדבר זה שהוא הלשון היותר ברור ונכר ואחר כך אמרה האשה שאינה מבינה לשון הקדש ומעולם לא עלתה על דעתה להתקדש לפלוני זה איך נדין בענין כזה אם תהיה האשה נאמנת ואין חוששין כאן לקידושין או אם נאמר שאין בידה לומר שאינה מכרת לשון מקודשת כיון שהוא הלשון שכל הנשים יודעות ומכירות והנה מדברי הרש"בא ז"ל גם מדברי הרב המגיד ז"ל יראה שאינה נאמנת בזה שהרי כתב הרש"בא ז"ל וכבר העתקנו לשונו למעלה אבל ודאי היכא דקאמר לה בלישנא דידעי לה נשי כגון הרי את מקודשת דכולהו נשי ידעי לה מקודשת דהא ידעה מאי קאמר וגמרה ומקדשה וכן כתב ה"ה וז"ל ואם אומרת שאינה מכרת בהן כיון שלא אמר לה לשון קידושין שכל הנשים יודעות ומכירות וכו' ונראה מזה שאין האשה נאמנת לומר שאינה מבינה לשון מקודשת השגור בפי הכל אך אפשר לדחות ולומר שהם דברו על הרוב וסתם נשים יודעות ומכירות לשון מקודשת אבל ודאי אם האשה אומרת שלא הבינה אותו הלשון יראה דאין כאן קידושין ומצאתי להרב בעל הטורים בסימן כ"ז שכתב וז"ל בכסף כיצד וכו' ואומר לה הרי את מקודשת או הרי את מאורסת לי או הרי את לי לאנתו בכל לשון שמשמעותו לשון קידושין ודאי באותו מקום ובלבד שהיא תבין שהוא לשון קידושין ומפשט לשון זה נראה שהתנאי שהתנה ובלבד שתבין סובב על כל מה שהזכיר למעלה ואפילו על הרי את מקודשת ואם כן זכינו לדין שאם אמרה שלא הכירה בלשון זה נאמנת ואין כאן קידושין אחר כך מצאתי שהרב בית יוסף והרב בית חדש נחלקו בפירוש לשון זה הרב בית יוסף סבור דלא קאי אלא אסיף דבריו וז"ל ומה שכתב ובלבד שתבין וכו' והא ודאי דלא קאי אאומר הרי את מקודשת דהא ודאי כולי עלמא ידעי דלשון קידושין הן ואי אמרה דלא ידעה דלשון קידושין הוא לא מהימנא אלא אשאר לישני קאי עכ"ל והרב בעל בית חדש הקשה עליו וז"ל ותימא דאם כן למה כתב רבנו וכן בכל לשון וכו ובלבד שהיא תבין וכו' דכיון דמ"ש ובלבד שהיא תבין אינו חוזר אלא אשאר לשונות חוץ מהרי את מקודשת לא יצדק לומר וכן בכל לשון ותו קשה דבחלוקת אמר לה הרי את אשתי וכו' היה לו לפרש גם כן בלבד שהיא תבין וכו דאין לומר דדינא דהרי את אשתי כדינא דקמייתא דאין צריך שתבין דא"כ ה"ל למכתבינהו בחדא בבא ולכן נראה דס"ל לרבנו דאף באומר הרי את מקודשת וכו' צריך שתבין והכי משמע בסמוך אבל מ"ש רבנו וכ"ש אם אמר לשון קידושין ודאי וכו' כמו שכתבתי לשם בס"ד והאי ובלבד שהיא תבין וכו' אכולא מילתא קאי והשתא ניחא לישנא דוכן בכל לשון וכו' דאין חלוק אלא בהא דבאומר הרי את מקודשת וכו' הרי היא מקודשת בכל מקום שהוא אבל בשאר לשונות אינה מקודשת אא"כ שהוא לשון קידושין ודאי באותו מקום אבל בין בזו ובין בזו צריך שתבין ואם אינו לשון קידושין ודאי באותו מקום אלא במקום אחר אינה מקודשת אפילו מבינה והשתא א"ש הא דכתב אח"כ חלוקת הרי את אשתי וכו' ולא היה צריך לפרש שהיא תבין וכו דפשיטא היא דכבר כתב דאף באומר הרי את מקודשת וכו' צריך שתבין ומה שלא כללינהו בחדא בבא נ"ל דנמשך אחר לשון הברייתא דתני להרי את מקודשת לי בחדא ברייתא ולהרי את אשתי וכו' תני באידך ברייתא וכן הוא הלשון בהרמ"בם פרק ג' דאישות גם מדברי הר"ן נראה שלא חלק שהרי כתב וז"ל ובאידך לישני אחריני דלעיל דאיפשיטא לן דמהני כגון לקוחתי קנויה לי ואינהו אחריני דוקא במדבר עמה על עסקי קידושיה וידעה מאי קאמר לה אי נמי דאמרה לשם קידושין קבלתינהו הא לאו הכי לא שאין האשה מתקדשת אלא מדעתה עכ"ל מדלא חלק בין לשונות אחרים להרי את מקודשת אלמא דלעולם צריך שתבין או מדבר עמה על עסקי קדושיה והא דנקט הר"ן ואמר כגון לקוחתי וכו' היינו משום דלשונות אחרים מסתמא לא ידעה מאי קאמר מה שאין כן הרי את מקודשת דמסתמא ידעה מאי קאמר אא"כ אומרת שלא הבינא התם הוא דאין אלו קידושין והא דכתב ה"ה פ"ג דאישות וב"י הביאו וז"ל ואם אומרת שאינה מכרת בהם כיון שלא אמר לה לשון קידושין שכל הנשים יודעות ומכירות וכו' עכ"ל ויראה מזה כשאמר הרי את מקודשת לי אינה נאמנת לומר שלא הבינה אפשר לדחות ולומר דלא כתב כן אלא משום דאורחא דמילתא הכי הוה שהנשים יודעות בלשון הרי את מקודשת אבל ודאי היכא שאומרת שלא הבינה אין הכי נמי דאין אלו קידושין כנ"ל להלכה אלא שרבנו ירוחם נכ"ב ח"א כתב וז"ל וכל אלו הלשונות שהם ודאי מקודשת לאו כל כמינה לומר לא ידעתי שנתן אותם בתורת קידושין אפילו לא דבר עמה על עסקי קידושיה תחילה וכ"כ התוספות ומ"מ אם אמרה שלא ידעה הוי ספק מקודשת וכ"כ המפרשים עכ"ל הפריז על המדה להחמיר אף בלשונות אחרים ומ"מ נראה מדבריו דאף לגבי הרי את מקודשת ס"ל דאינו אלא ספק קידושין כדמשמע מדסתם דבריו ולא חלק והכי נקיטינן לחומרא הלכה למעשה עכ"ל הרב בעל בית חדש:
נמצינו למדין כי לפי דעת הרב בית יוסף ז"ל אין האשה נאמנת לומר שאינה מכירה לשון מקודשת לי והויא מקודש' גמורה כיון שהלשון הזה רגיל וידוע בפי כל הנשים ולפי דעת הרב בעל בית חדש נאמנת האשה לומר שלא הבינה לשון זה ולא נתכוונה לשם קידושין ואין כאן קידושין כלל אמנם למעשה נקט לחומרא ופסק דהויא ספק מקודשת:
ובאמת שאיני יודע טעם עיקר המחלוקת הזאת ואינני מכיר על מה אדניה הטבעו כי לא ימנע מחלוקה או הלשון הזה מורגל וידוע בפי כל הנשים או קצתן מכירות אותו וקצתן נעלם מהן אם כולן יודעות אותו הטיב את אשר דבר הרב בית יוסף ז"ל שאין האשה נאמנת לומר שאינה מכרת לשון מקודשת לי ולמה יגזור הרב בעל בית חדש להלכה שאין כאן קידושין כיון שלשון זה ידוע בפי הכל ואם קצת הנשים מכירות הלשון הזה וקצתן לא יפה גזר הרב בעל בית חדש שנאמנת האשה לומר שלא הבינה הלשון הזה ולא נתכוונה לקידושין כשקבלה הדבר ההוא ולמה יפסוק הרב בית יוסף ז"ל שהם קידושי ודאי כיון שיש נשים שאינן מבינות הלשון הזה אשר על כן אמרתי שכל אחד מהרבנים הנזכרים דבר כפי מקומו וזמנו במקום הרב בית יוסף ז"ל היה הלשון הזה מורגל וידוע בפי כל הנשים ולפיכך פסק שאין האשה נאמנת לומר שאינה מבינה הלשון ההוא כיון שהוא שפת כל הארץ ההיא ובמקום הרב בית חדש לא היה ידוע כל כך הלשון ההוא בין הנשים ולפיכך גזר שנאמנת האשה באמרה שלא הכירה לשון זה כיון שקצתן אינן מבינות אותו ולפיכך רצה כל אחד מהחכמים הנ"ל לפרש דברי הרב בעל הטורים כפי סברתו נמצא כפי פירוש זה שאין הדבר תלוי אלא בהבנת הלשון וזה כפי המקום והזמן ואם יהיה ידוע לנו שכל הנשים יודעות ומכירות לשון מקודשת אין האשה נאמנת לומר שלא הכירה הלשון ההוא והוייא מקודשת ואם הוא במקום שמקצת הנשים מכירות לשון זה ומקצתן אינן יודעות אותו נאמנת האשה אומר שלא הבינה הלשון ההוא ולא נתכוונה לקידושין ויראה לי שסברה זו נכונה וראוי לסמוך עליה שאין דבר זה גזירת הכתוב ונראה שיש ללמוד כן מדברי הרש"בא ז"ל שכתב אבל ודאי היכא דקאמר בלישנא דידעי לה נשי כגון הרי את מקודשת לי דכולהו נשי ידעי לה מקודשת דהא ידעה מאי קאמר וגמרא ומתקדשא הנה כי לא גזר הרב בלשון זה שהיא מקודשת אלא מפני שכל הנשים יודעות לשון זה והיא הבינה אותו וגמרה בדעתה להתקדש לו ואינה נאמנת לומר שלא ידעה מה אמר לה כיון שהלשון הזה מורגל בפי כל הנשים אבל במקום שאין הלשון הזה שגור בפי הכל והיא אומרת שלא הבינה אותו ולא הכירה לשון זה ודאי דאינה מקודשת וכן יש לדקדק בם כן מדברי הרב המגיד ז"ל שכתב ואם אומרת שאינה מכרת בהן כיון שלא אמר לה לשון קידושין שכל הנשים יודעות ומכירות ולא היה מדבר עמה על עסקי קידושיה אינה מקודשת ע"כ הנה כי לא תלה הדבר אלא בהבנת הלשון ושכולן יודעות ומכירות אותו אמנם אם ימצא מקום שאין כל הנשים מכירות לשון זה ומקצתן אינן יודעות אותו ודאי שהיא נאמנת לומר שלא הבינה אותו ואינה מקודשת ואמנם במקומנו זה רוב הנשים מתפללות בלשון לעז ואינן מכירות לשון הקדש ואע"פי שיודעות שם קדושין אינן מבינות הפעלים הנגזרים ממנו וכבר שאלתי לקצת נשים אשר נמצאו כמה פעמים בברכת אירוסין מה ר"ל מקודשת ולא ידעו ולא הבינו וכל שכן הבתולות שאע"פי שהולכו' למשתה החתנים אינן נמצאות בחדר ההוא בזמן ברכת אירוסין ולפיכך נוכל לגזור באמת שרובן ככולן אינן מבינות הלשון ההוא ואפשר שלא שמעוהו מימיהן ולפיכך יראה לי שאם יארע מקרה בזה במקומנו או במקומות הנוהגין מנהגו ותאמר הנערה אחר הגיזום והאיום שלא הבינה הלשון ההוא ומעולם לא נתכוונה להתקדש לפלוני זה ולא דברו מקודם על עסק קידושין שהיא נאמנת ואמנם על צד היותר טוב אם נוכל להכריחו לגרשה מוטב אבל אם ברח או שנתקדשה לאחר אין משגיחין בו ואין כאן בית מיחוש זהו הנראה לעניות דעתי אם יסכימו עמי רבותי וחברי ואם לאו הנני מבטל דעתי מפני דעתם הרחבה וכל דברי אלה לא שרירין ולא קיימין והיו כלא היו ומהעוזר האמיתי נשאל יאיר עינינו בתורתו ויטע בלבנו אהבתו ויראתו אכ"יר:
נשלם ונגמר ביום שהוכפל בו כי טוב ח' ימים לחדש טבת בשנת ובסדר האלהים הרעה אותי מעודי עד היום הזה ליצירה:
כ"ד הצעיר יעקב בן לא"א אברהם בשן סי"ט: