שאלה כב ראובן שלח לאשתו גט על ידי שליח שיתנהו לה בתנאי שאם לא ובא בתוך שני שנים יהא גט ואם יבא לא יהא גט ונתרשל השליח לתת הגט לאשה ובתוך הזמן הנז' הקול נשמט שראובן נכנס בספינה אחת ונטבעה הספינה ולא נודע מה. היה לו ועתה מבעיא לן אם יכול השליח לתת הגט הנז' לאשתו או לא יורנו המורה הדין ותהי משכורתו מבורא עלמא שלמה אכי"ר:
תשובה לכאורה היה נראה דיכול השליח לתת הגט לאשה לכתחלה ותנשא לישראל ממה נפשך אם מת הוא מיתתו התירה לינשא ואם חי הוא כבר הותרה גם כן בגט שקבלה מיד השליח ששלח לה בעלה:
אלא שראיתי דכתב הרמב"ם ז"ל בסוף פרק ו' מהלכות גירושין וז"ל אבל עיר שכבשה הגוים והובקעה וספינה שאבדה בים וכו' נותנין עליהם חומרי חיים וחומרי מתים ואם היה גט אחד מהם ביד השליח אינו נותנו לאשתו כו' ע"כ. ונראה ללמוד מדבריו דבנדון דידן שהספינה שבה ראובן טבעה בים: נותנים עליו חומרי חיים וחומרי מתים ואין השליח נותן הגט שעדיין הוא בידו לכתחלה וכמו שיתבאר זה לקמן בעזרת האל:
איברא הוא כי אחר הדקדוק הראוי לדקדק בדבריו נראה כי יש ללמוד מדבריו לענין פסקא דנדון דידן ההפך ממה שכתבתי יען משמע כי דברי הרב בדין זה אינו אלא במקום יבם לפי שאין ספק כי הרמב"ם, הוציא דין זה מההיא דתנן בפרק כל הגט שלשה דברים אמר רבי אלעזר בן פרטא לפני חכמים וקיימו את דבריו. על עיר שהקיפה כרקום. ועל הספינה המיטרפת בים כו' שהן בחזקת קיימין אבל עיר שכבשה כרקום וספינה שאבדה בים כו' נותנין עליהם חומרי חיים וחומרי מתים בת ישראל לכהן ובת כהן לישראל לא תאכל בתרומה. והנה במשנה הנזכר לא הזכיר מאי נפקא לן במה שנותנין עליהם חומרי חיים וחומרי מתים רק לענין בת ישראל לכהן ובת כהן לישראל שלא תאכל בתרומה. והנה הרמב"ם ז"ל לא הזכיר כאן, כשכתב נותנין עליהם חומרי חיים ומתים הך נפקותא לפי שאין כאן מקומו דלא שייך הך נפקותא כי אם בהלכות תרומות אמנם הרמב"ם ראה כאן בהלכות גירושין דאף על פי שהמשנה דלא קתני רק נפקותא דבת ישראל לכהן וכו' מכל מקום איכא נפקותא נמי לענין גיטין והיינו אם היה גט אחד מהם ביד השליח ונתנו לה ומשמע דלא שייכא חומרת חומרי חיים וחומרי מתים היכא דנתנו לה הגט כי אם במקום יבם דנותנים לה חומרי חיים ויהיה הגט גט ולכן אינה מתיבמת דאפשר דפגע באשת אח שלא במקום מצוה ונותנים עליה חומרי מתים ואינה מותרת לשוק דכיון שאנו חוששין שמא מת אם כן הגט הוי גט לאחר מיתה ולכן דין הוא שתחלוץ אמנם לענין אשה שלא במקום יבם אין מקום לומר נותנים עליהם חומרי חיים וחומרי מתים דממה נפשך מותרן להנשא כמו שכתבתי והנה הרמב"ם ז"ל בזה הדין דשייך לומר נותנין עליהם חומרי חיים וכו' היכא דנתן הגט במקום יבם דאז שייך לומר נותנים עליהם חומרי חיים וחומרי מתים כמו שכתבתי כתב תחלה שאינו נותנו לה דמשמע דלכתחלה אינו נותנו יראה לומר דמתרי טעמי הוא אי משום דאפשר שתטעה האשם ותסבור שהיא מגורשת גמורה ותנשא לשוק אי משום דקימא לן דמצות יבום עדיף ממצות חליצה וכשאינו נותנו לה אפשר שיתברר הדבר שמת ונמצא מצות יבום מתקיימת. והנה הרמב"ם אחר שכתב ואם נתנו לה הרי זו ספק מגורשת כתב ואם נודע שמת הבעל קודם שיגיע הגט לידה אינו גט והכונה שאף על פי שנתנו לה ונודע שחת קודם שהגיע הגט לידה אינו גט ומתייבמת ותתקיים המצוה בתקנה דהיינו מצות יבום באופן שבמקום יבם אינו נותנו לה לכתחלה שיש לחוש לחששות האמורות אמנם שלא במקום יבם שלא יש לחוש לשום חששא מאלו החששות שיש לחוש במקום יבם. אם כן נותנו לה אפילו לכתחלה:
אבל אחר העיון נראה שאין הדין נותן ליתן גט זה לכתחלה משני טעמים. האחד שיאמרו יש גט לאחר מיתה ואתו למיטעי במקום יבם ויש סמך לזה מהא דאיתא פרק מי שאחזו דקאמר אמר רב הונא גיטו של שכיב מרע כמתנתו מה מתנתו אם עמד חוזר אך גיטו אם עמד חוזר ומסיק רבה ורבא לית להו דרב הונא גזרה שמא ואמרו יש גט לאחר מיתה. והטעם השני שלא יתנו גט זה לכתחלה הוא שמא יתברר שמת הבעל ונמצא הגט שאינו צריך ונמצא שאתה מצריכה כרוז לכהונה ויש ללמוד דבר זה תהא דמייתי גמרא יבמות פרק האשה בתרא עלה דמתניתין דקתני האשה שהלך בעלה וצרתה למדינת הים ובאו ואמרו לה מת בעליך לא תנשא ולא תתייבם עד שתדע שמא מעובר' צרתה ופליגי אמוראי זעירי סבר דחולצת לאחר תשעה ממת נפשך ורבי חנינא סבר דאינה חולצת לעולם עד שתדע אם ילדה צרתה אם לאו ומסקי אביי בר אבין ורב אידר בר אבין דטעמא דאינה חולצת גזרה שמא יהא ולד של קיימא ונמצאו אתה מצריכה כרוז לכהונה:
אכן יש לדחות הני טעמי אי הא' הלמד מההיא שמעתא דפרק מי שאחזו. י"ל דשאני ההיא דפרק מי שאחזו מנדון דידן כי הנה בההוא דמי שאחזו טעמא דרבה ורבא הוי טעמא תריצא לומר דאם עמד אינו חוזר דאו אמרת חוזר אתי למימר לא הוי גט עד דמיית וכי חזינן דלכי מיית הוי גיטא ש"מ יש גט לאחר מיתה ואתי להכשיר גם זה גיטך לאחר מיתת ולא ידעי דכיון דלא פריש מידי להכי יהבינה ניהלה שותא גט מעכשיו ע"ח שימות. וכמו שכתב כל זה רש"י ז"ל בהלכה אבל, בנדון דידן שאנו נותנים גט לאשה זאת יען כי לא נתברר לנו שמת הבעל ודאי ומספק אנו נותנים לה הגט לכתחלה לסתירה ממה נפשך אין מקום לטעות שמא יאמרו במקום יבם וכו' ואם אמור יאמרו שהחששא היא שיחשבו שבעלה כבר מת בודאי ושאנו נותנים לה הגט אפילו שידענו שמת ודאי ואם כן יראה דאיכא למיטעי שיאמרו יש גט לאחר מיתה ואתו למשרי יבמה לשוק חשש זה לא יתכן כלל כי איך יעלה על הדעת שיטעו אפילו נשים ועמי ארץ לחשוב שיש גט לאחר מיתה בנ"ד לא במת שממנו ולא במה שאליו לא במה שממנו. ר"ל לא בנ"ד שהוא שלא במקום יבם כי אין מקום לומר שיחשבו שאף על פי שמת בודאי נותנים לה גט להתירה כי מי לא ידע בכל אלה. שאשה כזאת אם מת בעלה דודאי אין צורך לה עוד בגט ולא במה שאליו כונתי דאין מקום לומר שיטעו גם במקום יבם לתת לאשה גט לאחר מותה לפוטרה מזיקת יבמה ולהתירה לשוק כמדומה לי שלא יעטה בזה אפילו הדיוט שבהדיוטים ואפילו אם נאמר שיהיה מקום לטעות שיחשבו שהגט מועיל לאשה הזאת להתירה להנשא ואע"פ שמת בעלה בודאי ואתו למטעי במקום יבם מ"מ יראה שאין לנו לעגן אשה שצריכה ליתן לה גט להתירה להנשא יען כי אנו מסופקים במיתת בעלה בשביל חששת טועין שאנו מצריכין גט אף על פי שמת בודאי כי הנה בההיא דמי שאחזו דקאמר דאתו למטעי אי אמרין אי עמד תמר היינו על פי הדין האמיתי דמדינא הוה ראוי לומר אם עמד חוזר. אמנם משום שמא יאמרו אמרו שראוי לומר אם עמד אינו חוזר. וכבר הקשו שם בגמרא ומי איכא מידי דמדאורייתא לא הוי גוטא ומשום גזרת שרינן אשת איש לעלמא אין כלי דמקדש אדעתא דרבנן מקדש הגם שלא גזרו וחששו לשמא ואמרו אלא היכא דמדינא אתו למטעי אמנם בנ"ד דמאי דאתו למטעי אינו אלא משום חששת טעות שסוברים שהגט שאנו נותנים לה הוא אפילו דקים לן בודאי שמת הבטל מה שאינו כן שמה שאנו נותנים לה הגט הוי משום שאנו מסופקים במיתת הבעל אם כן לכאורה משמע שאינו דין שנעגנה בשביל חששת טעות שיחשבו:
ואי הטעם השני שאין ליתן הגט הזה לכתחלה שנמצא אתה מצריכה כרוז לכהונה כו'. אומר דהך נ"ד דגט לא דמי לההוא נדון דהאשה בתרא דחלוצה דבהך נדון דגט כיון שהגט שלחו לה בטלה ע"י שליח כבר נכנסה מאז בספק פסולה לכהונה דהיינו אם. ימות הבעל קודם שיגיע גט לידה היא מותרת לכהונה ואם הגיע הגט לידה בחיי הבעל היא פסולם לכהונה אם כן נמצא שכשבא גט ליד השליח כבר נכנסה האשה בזאת המבוכה ויש לחוש חששת איכא דשמע בהא ולא שמע בהא ואם כן עתה שהגט ביד השליח למה נעגנה  בשביל החששא הנז' ולא נעזוב לשליח שיעשה  שליחותו שכבר נתמנה עליו אמנם בההיא  דהאשה שהלך בעלה וצרתה למדינת הים שהאשה ההיא לא נכנסה מעיקרא בשום ספק לפוסלה  לכהונה אם כן עתה שמת בעלה ויש לספק  שמא היא מותרת לכהן או לא למה יקבעו ב"ד  לעשות פועל לבוא ליכנס בספק דנמצא אתה  מצריכה כרוז לכהונה:
אבל עם כל זה אני לא כן אחשוב ולבבי  לא כן ידמה יען אשר מדברי הרמב"ם  ז"ל והרב המגיד משמע לי בהדיא דאין ליתן גט  זה לכתחלה תדע שכתב בסוף פרק ו' מהלכות  גירושין הלכה כ"ט זה לשונו אבל עיר שכבשה  הגייס והובקעה וספינה שאבדה בים והיוצא  ליהרג מבית דין של גוים וכו' נותנין עליהם  חומרי חיים וחומרי מתים ואם היה גט אחד  מהם ביד השליח אינו נותנו לאשתו ואם נתנו  לה הרי זו ספק מגורשת וכו' ע"כ: נראה ברור  מדין זה דהוא הדין הכא בנדון דידן כיון שאין  בעלה בחזקת חי וגם אינו ודאי מת שלכן לא  יתן השליח הגט לאשה לכתחילה ואם נתנו לה הרי זו ספק מגורשת וכתב הרב המגיד ומ"ש רבנו אם נתנו לה הרי זו ספק מגורשת נפקא מינה במקום יבם וחולצת ולא מתייבמת וכן  שלא במקום יבם אסורה לכהן אבל לישאאל שלא  במקום יבם ודאי יכולה להנשא ממה נפשך ומ"ש אינו נותנו לאשתו נראה משום דאין לו  להחזיקה כגרושה על הספק עכ"ל והנה  יראה לכאורה שיש לדקדק על הרב המגיד דמה ראה על ככה לבאר כונת הרמב"ם ז"ל  במה שכתב אינו נותנו לאשתו אחר שכתב  כונתו במה שכתב ואם נתנו לה הרי זו ספק  מגורשת דיראה דתחלה היה ראוי לבאר כונת אינו נותנו לאשתו כיון שהם דבריו הראשונים של הרמב"ם ז"ל ויראה לע"ד כי הרב המגיד אחר שעמד על דברי הרמב"ם ז"ל וראה כי מה שכתב אינו נותנו לאשתו ואם נתנו לה הרי זו ספק מגורשת דמיירי אף באשה דעלמא שלא במקום יבם לפוסלה לכהונה בדוקא על כן הוקשה לו דכיון שהיא מותרת לינשא לישראל ממה נפשך וליכא שום חשש מאלו החששות שיש לחוש במקום יבם כמו שכתבתי לעיל אם כן יתנהו לה אפילו לכתחלה ולמה כתב הרמב"ם ז"ל ואם היה גט אחד מהם ביד השליח אינו נותנו לאשתו ולכן אחר שכתב כונת ואם נתנו לה הרי זו ספק מגורשת דנפקא מינה במקום יבם שחולצת ולא מתייבמת וכן שלא במקום יבם שפסולה לכהונה אבל מותרת להנשא לישראל ממה נפשך כתב כמתמיה ואחר ומה שכתב אינו נותנו לאשתו כלומר ושמא תקשה לך דכיון שלא יש לחוש לשום חששא כמו, שיש לחוש במקום יבם למה אינו נותנו לה אפילו לכתחלה. לזה תירץ נראה משום שאין לנו להחזיקה כגרושה על הספק ר"ל שהם ספק חיים וכן דעת הרב בעל הטורים בטור אבן העזר סימן קמ"א שכתב הדין הנזכר בזה  הלשון אבל עיר שכבשוה כבר או עיר שהקיפוה חיל ממלכות אחרת וספינה שטבעה וכו' הם ספק חיים ואם גט של אחד מאלו ביד השליח לא  יתנהו לאשתו ואם נתנו הוי ספק מגורשת עכ"ל וכיון שכן הוא הדין בנדון דידן נמי שהוא ספק מי שלא יתן השליח הגט לאשה לכתחלה כי אף על פי שלא יש לחוש לשום דבר כצל אם יתנהו דהא מותרת היא לינשא לישראל ממה נפשך אין לנו להחזיקה כגרושה על הספק כאשר כתבנו: זה הוא מה שנראה לע"ד ותו לא  מידי: אמשטרדם בשלהי אדר משנת התקמב
נאם הצעיר משה בן לא"א דוד רודריגז לופש נ"ע
בבית ובדפוס
כהר"ר יוסף בן המנוח כהר"ר שלמה פרופס כ"ץ זצ"ל
מדפיס ומוכר ספרים
באמשטרדם
דירתו ברחוב המכונה שוהל שטראט