שאלה נג דן ונפתלי נשתתפו יחד והתנו שהשותפות יהיה עד משך שש שנים לאחר שש שנים נתפרדו איש מעל אחיו לאחר ימים נשתתפו פעם אחרת ולא עברו שבעה ימים שנפלה קטטה ביניהם דן טוען שכיון שלא עשו תנאי ביניהם הדין עמו וברשותו הוא שיכול להסתלק מן השותפות ונפתלי טוען שהדין עמו שכיון שלא עשו תנאי ביניהם הוא כמו התנאי שעשו בפעם הראשונה. יורנו המורם ומהתמ"ש כי"ר:
תשובה בחפשי אמתחות הפוסקים בענין  שותפים שהיו תנאים ביניהם שנתפרדו זה מזה וחזרו ונשתתפו בסתם אם יש לומר שעל תנאי השותפות הראשון הם סומכים ואע"פ שלא פירשו כאילו פירשו דמי וכל התנאים שהיו בפעם הראשונת ישובו לאיתנם ותקפם. או אם יש לומר שהיה להם להתנות בפעם הזאת ג"כ וכיון שלא התנו אין שם תנאי כלל מצאתי דדבר זה במחלוקת:
הנה הרב מהרשד"ם בשאלותיו לח"מ סימן קע"ד נשאל על ראובן ושמעון אחים שנשתתפו בחנות במקום פלוני ואחר ימים חלקו השותפות שוה בשוה ושמעון הלך לו וחזר ופייס  את ראובן ונשתתף עמו אחר זמן חלה שמעון את פני ראובן שיתן לו ת' מאות לבנים ושהשאר יעכב לעצמו כל החובות שבשטר ושבעל פה יען שרצונו לילך לא"י וכן עשה אחר כך שמעון חזר מא"י למקומו ונכנס בחנות הנ"ל וראובן תכף מסר ליד שמעון פנקס החובות בחשבו ששמעון נכנס לחנות להיות שותף עמו כבתחלה שוה בשוה אחר כך החזיק שמעון בכל הנכסים וכאשר שאל ראובן איזה דבר משמעון היה משיב לו כי אין בידו מאומה כי הוא נכנס בחנו' ומצאו ריקם מה לעשות בדין זה:
והשיב דיש לעיין בדבר זה שני חלקים  א' אם שמעון נאמן שלא מצא כלום במנות ואת"ל דנאמן אם חייב שבוע' או לאו ב' אם יש כח לראובן לחלוק עם שמעון בכל הנכסי' שבידו כיון ששמעון נכנס בחנות ולקח פנקס החובות וכו' (לא אעתיק כ"א חלק הב' דשייך לענין שאנו בו וז"ל) אך לחלק הב' שתובע ראובן שחזרה השותפות כימי קדם ושרוצה לחלק עם אחיו שוה בשוה שהדין עמו ויש לי ללמוד דין זה מתתוספת' שהביאוה הפוסקים בהלכה. הריב"ה ז"ל סי' רכ"א וז"ל מי שבקש לקנות מקח מחברו ולוקח נותן מנה ומוכר תובע מאתים ולא נגמר המקח והלכו איש לדרכו אח"כ נתקבצו ונתן לו החפץ סתם אם הלוקח תובע למוכר שיתן לו החפץ צריך שיתן לו מאתים לחוכר ואם המוכר אמר ללוקח שיקח החפץ אין צריך ליתן לו אלא מנה ע"כ ומכאן אני אומר דבנ"ד דכיון שחלקו השותפות ונשאר לראובן החובות ושאר הדברים שהיו שוין בין הכל יותר מת' מאות לבנים שלקח שמעון ועתה חזר שמעון ונכנס בחנות ולקח פנקס החובות הודה ודאי שיתקיים השותפות לפחות כבראשונה עוד נ"ל להביא ראיה ברורה. ממה ששנינו בפ' הכותב הוציאה גט ושתי כתובות או כתובה אחת וב' גיטין או כתובה וגט ומתה אין לה אלא כתובה אחת בלבד שכל המחזיר את אשתו ע"ד הכתובה הראשונה הוא מחזירה ה"נ בנ"ד שחלקו וחזרו ונשתתפו בחנות השותפות שהיה להם ובפנקס החובות אין ספק כי ודאו שנכנסו סתם דעת שניהם היה ע"ד הראשונה כך דנתי אני מעצמי כאשר ה' יודע אח"כ מצאתי תשובת הרשב"א ז"ל הביאה ב"י בטור א"ה על א' שנשא אשה והיה תנאי שאם תמות האשה בלא זרע שיחזיר השליש וגרשה ושוב החזירה ולא נכתב תנאי וכתב שכל המחזיר את אשתו על מנת כתובה הראשונה מחזירה והביא ראיה מהמשנה הנזכרת נמצא שזכיתי לכוין את האמת שצריך שמעון לקיים החברה והשותפות אם ירצה לחלוק יחלוק שוה בשוה עם שמעון אחיו עד כאן לשונו:
נמצינו למדין דסברת מהרשד"ם ששותפים שנשתתפו ע"פ תנאים ונתפרדו זה מזה ואחר כך חזרו ונשתתפו בסתם שעל דעת שותפותם הראשונה נכנסו ואע"פ שלא התנו שנית כאלו התנו דמי:
ודעת מהרי קולון לא כן היא אלא אחר תום השיתוף אם נשתתפו עוד בסתם אין שם שנית שום תנאי שהיה בפעם הראשונה כי לא היה אז התנאי כ"א לכל ימי השיתוף הראשון שכן כתב בסי' קי"ח סעיף ג' וז"ל ועל המאה דוקאט"י שתובע שמעון מראובן כמבואר בשאלה לע"ד נראה שהדין עם ראובן ואין שמעון יכול להוציא ממנו המאה דוקא"טי דעליה דשמעון הוה רמי לאתויי שיתן לו ראובן המאה דוקא"טי כאשר עשה משך זמן השותפות ומדלא התנה איהו דאפסיד אנפשי' ובפרט כאשר ידע שמעון שגם בזמן משך השותפו' שר נעשה ביניהם היה ראובן ממאן מליתן המאה דוקא"טי לשנה אלא שהפשרונים הזקיקוהו לכך ואפילו נאמר שמאחר שהפשרנים חייבו ראובן ליתן המאה דוקאט"י לשנה כל ימי משך השיתוף חשיב כאילו נפסק על פי הדין כיון שקבלום עליהם מ"מ דבר פשוט הוא דלא היה המאמר ההוא אלא כל ימי משך השיתוף ההוא כמבואר בטענות ואף על גב שראובן עומד בסתם עוד שנה תמימה אחרי כלות השותפות מ"מ אין לומר שעל תנאי הראשון עמד עד שנוציא ממנו המאה דוקא"טי אלא אדרבה אוקי ממונא בחזקת מריה וראיה מהא ששנינו בכתובות שילהי פ' הכותב (דף צ') קטן שהשיאו אביו כתובת' קיימת שעל מנת כן קיימה וכן גר שנתגייר ואשתו עמו כתובתה קיימת שעל מנת כן קיימה. וגרסי' עלה בגמרא אמר רב הונא ל"ש אלא מנה ומאתים אבל תוספת אין לה כו' ותניא כוותיה דרב הונא וכמותו פסקו כל הפוסקים דהא דרב יודא דפליג עליה איתותב הרי לך בהדיא דאע"ג שמתחלה התנה והוסיף לה על מנה ומאתים וקיימה בסתם על דעת כתובה הראשונה אפ"ה לא אמרינן שיתחייב להוסיף לה מה שהוסיף בתחלה קודם שנתגייר אלא אומרים מאחר שמכח כתובה הראשונה שנעשית בגיות אין לה עליו כלום דהא חספא בעלמא הוא ולא נתחייב הבעל בתוספת אע"ג שקיימה סתם ולא פירש לה שאינו רוצה ליתן התוספת ואע"ג דעל כתובה הראשונה סמך שהרי לא כתב כתובה אחרת ומהניא ההיא כתובה לענין חנה ומאתים כל שכן וכל שכן הכא שכבר עבר הזמן השיתוף אשר בו התנה ראובן לשמעון לתת לו מאה דוקא"טי לשנה וכבר פסק כח התנאי הראשון לגמרי ככלות זמנו וגם ליבא שום גילוי דעתא שעל התנאי הראשון היו סומכין כאשר ישנו בענין הכתובה דמסתמא לא נתכון זה להיות עם אשתו בלי כתובה ולעבור על דברי חכמים  אשר גזרו על כך ולכך יש לה מנה ומאתים ואפילו ככי מנה ומאתים הוא דאית לה מטעם שפירשנו. אבל לא תוספת שכתב כבר כיון שכבר פסק כח הפיסוק ההוא כשנתגייר כ"ש הכא דודאי פשיטא שראובן פטור מהמאה דוקא"טי מהשנה ההיא אשר עמד מאליו אחר תום זמן השתוף. ע"כ:
ומהרש"ך ג"כ חולק על סברת הרשד"ם שכן כתב הרב כנ"הג בהגהות ב"י (ח"מ סי' רע"ה) סעיף ס"ח וז"ל ראובן ושמעון שנשתתפו יחד והיו חולקים בשוה וחלקו השותפות וחזר ראובן (נ"ל שצ"ל שמעון) ובקש משמעון (נ"ל שצ"ל מראובן) שיקיים השותפות ודאי שדעתו שיקיים השותפו' כבראשונ' ויחלקו בשוה הרשד"ם חלק ח"מ סי' קע"ד [כדלעיל] ומהרש"ך ח"מ סי"ח חולק בזה [ומסיים הרב כנ"הג וז"ל]:
וכתב משפט צדק בח"ב סי' נ"ו דאפי' לדעת מהרש"ך ז"ל היכא שלא ביררו חשבונותיהם ולא ממקום אדרבה נתעצמו בשותפות ונתעסקו בכל עוז אדעתא דתנאים ראשונים נתעסקו ויראה דאפילו הרשד"ם ז"ל יודה דאם חזרת השותפות לא בא משמעון אלא שנכנסו אנשים לפשר ביניהם ומהרו חשבונותיהם שותפות מחדש הוא ואין חולקים בשוה כבראשונה וכו' ע"כ:
ראה זה מצאתי בשותפים שנשתתפו ע"פ תנאי ונתפרדו ואח"כ נשתתפו בסתם דיש מי שסובר שעל דעת השיתוף הראשון נכנסו וישנו שם התנאי בשיתוף שני ויש מי שסובר דאין שם תנאי ויש מי שמחלק בין הדעות הללו באיזה פרטים דלא פליגי כדבר האמור:
וטרם אשיב שואלי דבר צריך אני להתבונן בדברי השאלה טענות דן ונפתלי דנ"ד דדברי דן אינם מובנים במה שאמר שהדין עמו לעזוב נפתלי חבירו יען לא התנו תנאי מחדש ומהיולה אותו נפתלי שאין רשות לדן לנטות מעליו ואם לא עשו תנאי כי לדעת התנאי הראשון נשתתפו שנית מה תנאי היה שם בראשונה חוץ ממה שכתוב בשאלה [כי לא פורש בשאלה כ"א תנאי א' שהשותפות יהיה עד משך שש שנים] לומר שע"ד שותפות הראשונה נכנסו דאם לא היה בראשונה כ"א הזמן קצוב של שש שנים ונפתלי משתדל שדן יעמוד עמו עוד שש שנים אחרות כבראשונה זו אין הדעת סובלתו שיוכל לחייבו להיות שותף עמו כימים הראשונים כי המפרשים לא דברו כ"א על שאר התנאים דהיינו איך יתנהגו בשותפות ואם יחלקו שוה בשוה או לאו וכדומה אם בראשונה היה שם תנאי כזה ואחר כך חזרו ונשתתפו בסתם אם יהיה שם בשותפות שנית התנאי ההוא אם לאו לא על הזמן. כי לענ"דן דכולי עלמא מודו דאם חזרו ונשתתפו סתם אין להם זמן קצוב כבראשונה: וכיון שכן אם לא היה שם תנאי אחר אלא זה ועליו באו לדין אם ישוב שנית לאיתנו נ"ל שדן זכאי בדינו ואם על תנאי אחר שהיה שם בראשונה באו לדין אם כן היה לו להחכם השואל לכותבו שמא הוא בענין דאתיא ככולי עלמא דאדעתא דתנאים ראשונים נשתתפו ואם נכנסו בסתם או שותפות מחדש הוא וכדברי הר"ב משפט צדק ואם הוא בענין דאיכא פלוגתא דרבוותא בדבר כיון שלא פירש החכם השואל מהו התנאי אין מוטל עלי להכניס ראשי בין ההרים הרמים כ"ש שמלשון השאלה נראה שנתפרדו לגמרי השותפים זה מזה ולא נשאר דבר ביניהם. ועכשיו פנים חדשות באו לכאן וכיון שנשתתפו סתם ולא קבעו זמן יכולים להפרד בכל עת זה מזה כדין שותפים שנשתתפו בסתם בלא קביעות זמן כמפורש בש"ע ח"מ סי' קע"ו ס' ט"ז: זה נראה לענ"ד ואם יכשרו בעיני מורנו הרב נר"ו דברי אלה הרי טוב ואם לאו הוא יורנו בדרך יבחר ובאורו נראה אור וה' יאריך ימיו בטוב ושנותיו בנעימים אוכ"יר:
אמשטרדם ערב ר"ח סיון שנת התקנו לפ"ג:
כ"ד הצעיר אליעזר זכותו ס"ט
בדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייאי גאס