שאלה כח ראובן מזמן נעוריו העיר ה' את רוחו לעלות לירושלם תוב"ב לעסוק וללמוד שם בתורה באומרו שכאן בח"ל לא היה אפשר לו ללמוד כרצונו מחמת כמה סיבות שמטרידים אותו ומונעים ממנו ללמוד. ולעסוק בתורה כרצונו: זאת ועוד כי אוירא דא"י מחכים: אמנם אביו ואמו היו מונעים אותו. להיותו בן יחידי להם. ושעדין היה בחור ופנוי בלא אשה ושלא היה להם שום קורבא בא"י להשגיח עליו אשר ע"י הדברים האלה פייסו לבנו הנ"ל. לעשות רצונם. והנה אחר עבור כמו י"ב שנה. שמתו אביו ואמו. לקח לו את אלישבע בת עמינדב לו לאשה. ואחר שנתעכב עמה איזה שנים הודיע לה חפצו ורצונו שהי' לו לעקור דירתו משם ולעלות לירושלם תוב"ב. והיא ג"כ נתרצתה בכך בתנאי שימתינו פה בעירם איזה שנים. ושאח"כ ילכו יחד אשר ע"כ נתרצה ראובן להשלים חפצה. והמתין שם לערך ה' שנים ואחר עבור הזמן הנ"ל כשרצה לשים לדרך פעמיו: חמותו ואשתו הנ"ל חילו פניו לעכב עוד שם שנתי' ימים ושאח"כ ילכו כולם יחד לחיים ולשלום: והנה אף על זה נתרצה ראובן לעשות חפצם. ואחר עבור הזמן הנ"ל בראות ראובן שהיו רוצים לעכב יותר הליכתו הנ"ל ושהיו דוחין אותו בקש בדברים בלי טעם. ושמסרבות וממאנות ללכת פעם בעד סיבה א' ופעם בעד סיבה אחרת. כדי לעכב הליכתו והוא אינו רוצה בשום צד להתעכב כלל יותר כי אם רוצה לעלות כ"כ במהרה שיוכל בהיות שכבר בא בימים ולא ידע מה ילד יום. ורוצה לזכות לעלות לחזות בנועם ה' ולבקר בהיכלו ולקנות שם ד' אמות קרקע ולהקבר שם. לכפרת עונותיו כדכתיב וכיפר אדמתו עמו אשר ע"כ בא לבית מדרשו של ש"ם לידע אם ע"פ הדין יכול לכוף את אשתו לעלות עמו וכו' ושכמ"ה:
תשובה עיקרא דהאי מלתא איתא בשלהי מסכת כתובות בפ' ב' דייני גזרות בדף ק"י ע"ב דתנן התם הכל מעלין לא"י ואין הכל מוציאין הכל מעלין לירושלם ואין הכל מוציאין א' אנשים וא' נשים וכו' ע"כ:
ופירש"י ז"ל וז"ל הכל מעלין וכו':, את כל בני ביתו אדם כופה לעלות ולישב עמו בירושלים א' האנשים וא' הנשים. דאף האשה כופה את בעלה לעלות ולדור שם ואם לאו יוציא ויתן כתובה כדקתני בברייתא ובגמ' בהדיא עכ"ל:
והנה מה שפיר"שי ז"ל שאדם כופה לעלות וכו' הוא מפני דלא קתני תנא במתניתין הכל עולין לא"י ואין הכל יוצאין הכל מעלין לירושלים ואין הכל יוצאין ומדקתני הכל עולין ואין הכל מוציאין שהוא לשון פועל יוצא לאחרים בא לומר שכופין זה את זה לעלו'. ושאין כופין להוציא בין איש לאשתו ובין האשה לבעלה. וכדקתני בברייתא בהדיא:
ושם בברייתא אמרינן הכל מעלין לא"י לאתויי מאי. לאתויי עבדים. ולמאן דאמר עבדים בהדיא לאתויי מאי. לאתויי מנוה היפה לנוה הרע וכו' הכל מעלין לירושלים לאתויי מאי לאתויי מנוה היפה לנוה הרע ואין הכל מוציאין לאתויי מאי לאתויי אפילו מנוה הרע לנוה היפה ואיידי דתני רישא אין מוציאין תני נמי סיפא אין מוציאין וכו' עכ"ל:
וקודם שנבא לענין פסקא דדינא לנ"ד יש לי לדקדק בפשטא דהאי שמעתתא קצת דקדוקין תחילה כיון שכבר שאל תלמודא בתחילה הכל מעלין לא"י לאתויי מאי ומשני ליה לאתויי מנוה היפה לנוה הרע למה הוצרך לשאול עוד על הכל מעלין לירושלם. לאתויי מאי ולשנות לאתויי מנוה היפה לנוה הרע כיון שכבר בעי ברישא ולא חידש כלום ממאי דשני ליה ברישא. אלא תירץ לו התירוץ עצמו שתירץ לו ברישא וכיון שכן יש להקשות ודקארי לה. מאי קארי לה וכי לא ראה התירוץ שתירץ לו כבר. אלא נלע"ד שיש לומר דהמקשן לא נחית אדעתיה כאן תירוץ זה. מפני שבשלמא מח"ל לא"י שייך שפיר לתרץ דמעלין אפילו מנוה היפה לנוה הרע. אבל מגבולין לירושלם הוה אמינא דלא מעלין אלא מנוה היפה לנוה היפה אבל לא מנוה היפה לנוה הרע כיון שהכל הוא א"י ומה לי ירושלים לשאר גבולין שבא"י קמ"ל התרצן האי חידוש שחידש ליה דאפילו משאר גבולי א"י מעלין לירושלים אפילו מנוה היפה לנוה הרע משום שקדושת ירושלים היא גדולה ויתירה, על קדושת שאר גבולי א"י לפי שקדושת א"י היא במדרגת מקום ממקום וכדאיתא במסכת כלים בפ"א במשנה עשר קדושות הן א"י מקודשת מכל הארצות וכו' ודוק:
עוד יש לדקדק בדברי הברייתא הנז' דלמה הוצרך לאשמועינן דכשהן יושבין בא"י. שכופין זה את זה שלא לצאת שהרי ק"ו הדברים. דהשתא ומה שאם כשהם יושבין בח"ל כופין זה  את זה לעלות אפילו מנוה היפה לנוה הרע מכ"ש וק"ו דכשיושבין בא"י שכופין זה את זה שלא לצאת אפילו מנוה הרע לנוה היפה ואין לומר דאתא לאשמועינן רבותא לענין שאם הוא רוצה לצאת. והיא אינה רוצה שיוציא ויתן כתובה או אם היא רוצה לצאת. והוא אינו רוצה שתצא בלא כתובה דא"כ אכתי קשיא דכ"ש וק"ו הוא מענין דין העליה וכו' וכיוצא בזה כתב הרב המגיד ז"ל על דברי הרמב"ם ז"ל בפ' י"ג מהלכות אישות יעו"ש: ונלע"ד שיש לומר בדוחק שרצה לאשמועינן שאם א' מהם רוצה לצאת על מנת לחזור דהוה אמינא כיון שהיציאה היא על מנת לחזור שאין כופין זה את זה קמ"ל שאעפ"י שהיציא' היא על מנת לחזור שאפילו הכי כופין זה את זה שלא לצאת ועוד יש לומר שדברי הברייתא הנ"ל אמורים בזמן שיש דבר או צרות בא"י ב"מ כדכתבו בתוספתא לא יצא אדם מא"י לח"ל אלא א"כ סאתים של חטים הולכות בסלע וכו' דהוה אמינא כיון שהחטים הם בזול יותר בח"ל שאין כופין זה לזה שלא לצאת קמ"ל דכופין וכו' וכדקתני בסיפא דתוספתא וז"ל א"ר שמעון אימתי בזמן שאינו מוצא ליקח אבל מוצא ליקח אפילו סאה בסלע לא יצא ח"ל וכדאיתא כל זה במסכת בבא בתרא בפ' הספינה. ובמדרש רבא בפרשת לך לך ובפרשת תולדות יצחק יעו"ש ודוק: ומאחר שפירשנו וישבנו דברי המשנה והברייתא הנ"ל נלכה נא לענין פסקא דדינא לנ"ד שנשאלנו בו. וזה החילי בס"ד:
הנה הרי"ף והרמב"ם ז"ל בפרק י"ג מהלכות אישות והרא"ש וריב"ה בנו בטור אה"ע בסי' ע"ה הביאו סתם דברי המשנה והברייתא הנז"ל כפשוטה וכצורתה ופסקו כדבריהם ז"ל בלי שום חילוק:
אמנם הירושלמי חילק כפי מ"ש שם ריב"ה ז"ל וז"ל והירושלמי כתב שאם הוא רוצה לעלות והיא אינה רוצה שכופין אותה לעלות ואם היא רוצה לעלות והוא אינו רוצה אין כופין אותו וכו' ע"כ ועוד כתב בשם הר"ם שכתב על הירושלמי וז"ל והר"ם כתב על זה שהירושלמי איירי בזמן הזה ושמתניתין דקתני שכופין אותו לעלות איירי בזמן הבית וכו' ע"כ:
אמנם ריב"ה הנ"ל חולק עליו והסכים עם הרי"ף והרמב"ם והרא"ש אביו ז"ל. לפסוק כסתמא דמתניתין וברייתא שכ"כ עליו וז"ל ותירוץ זה אינו מספיק. דאי איירי בזמן הזה למה כופין אותו לעלות אלא נראה שאין חילוק בין זמן הזה לזמן הבית כסתמא דמתניתין וכו' ע"ש:
ואע"ג דמרן ז"ל דחה שם דברי ריב"ה הנ"ל וכתב עליו וז"ל ולי נראה דאפשר לומר דלא ראו חכמים לגרוע כח האיש לגבי א"י וירושלים. אפילו בזמן הזה עכ"ל:
מכל מקום נראה ודאי שגם הוא ז"ל סובר דסתמא דמתניתין איירי בכולל בין בזמן הבית בין בזמן הזה אלא שעל דברי הר"ם אמר כן ולא פליג בהכי כיון שכל הני רבוואתא דלעיל לא חלקו וכדכתיבנא:
אמנם יש לתמוה על ריב"ה ז"ל דכיון שהוא סובר כהרי"ף והרמב"ם והרא"ש אביו ז"ל וכסתמא דמתניתין שגזרו שבין האיש ובין האשה שוין לענין זה לכוף זה את זה מי הכריחו לכתוב סברת הירושלמי ותירוץ הר"ם הנ"ל וכו' ונלע"ד לומר שמהטעם עצמו שהוא סובר כהרי"ף והרמב"ם והרא"ש. וראה שהם ז"ל הביאו דברי המשנה והברייתא סתם ולא חלקו כלל ולא הביאו בדבריהם דברי הירושלמי שחולק על סברתם לכן רצה הוא להבי' דברי הירושלמי ותירוץ הר"ם הנ"ל כדי להקשות עליהם ולהכריח דפליגי הגמ' דידן ודוק:
גם רבינו ירוחם במשרים בנתיב י"ג מח"א הביא דברי הירושלמי והתירוץ שתירץ הר"ם ולבסוף כתב וז"ל ורב אלפס פסק כגמ' שלנו וכן פסק הרמב"ם ז"ל ולא חילקו בין הזמן הזה לזמן הבית וכו' עכ"ל ע"ש:
מהמורם מכל הנז"ל נשמע שכל הנהו רבוואתא הסכימו לפסוק דינא כסתמא דתלמודא הנ"ל ולא חילקו מזמן הבית לזמנם וכדכתיבנא:
אמנם רבותינו בעלי התוספות ז"ל כתב על דברי הברייתא הנ"ל וז"ל הוא אומר לעלות וכו' אינו נוהג בזמן הזה דאיכא סכנת דרכים והיה אומר רבינו חיים דעכשיו אינו מצוה לדור בא"י כי יש כמה מצות התלויות בארץ וכמה עונשין שאין אנו יכולין ליזהר בהם ולעמוד עליהם וכו' עכ"ל:
גם המרדכי כתב ענין זה של רבינו ברוך ז"ל במילות שונות שכתב וז"ל. כתב רבינו חיים הכהן בתשוב' דאין האיש יכול לכוף את אשתו לפי דהוה ליה כמו שהוא מוליכה למקום גדודי חיות ולסטים בהיות שכל הדרכים הם משובשים ושאפילו אם יעמיד לה ערבים מגוף וממון ערביך ערבא בעי עכ"ל:
ואיכא למידק בין בדברי רבותינו בעלי התוספו' ובין בדברי רבינו חיים והמרדכי ז"ל שהביאו בשמו. בתחילה על מ"ש הם ז"ל שאינו נוהג בזמן הזה שכל הדרכים בחזקת סכנה וכו' דהלא כבר מקדמת דנא אמרו רז"ל שכל הדרכים בחזקת סכנה הם דמשמע בכל זמן ובכל שעה וכיון שלענין סכנת דרכים כל הזמנים שוים. ואפ"ה בעלי המשנה והתוספתא גזרו סתם דהכל מעלין ואין הכל מוציאין וכו' אם כן למה חילקו רבותינו בעלי התוספות ורבינו חיים מזמנם לזמן בעלי התלמוד:
ויש לומר דבזמן חכמי המשנה והתלמוד כל הארצות בין א"י כמו ח"ל היו משועבדים תחת ממשלת אחד מן המלכיות או ממלכות רומי או ממלכות פרס או יון והיה שלום בעולם דכיון שלא היו מלחמות ביניהם כל הדרכים היו בחזקת תקנ"ה והי' נקל לעלו' לא"י ולפיכך כתבו סתם דהכל מעלין וכו' אבל בזמן רבותינו בעלי התוספות ורבינו חיים ז"ל לא היו כל הארצות תחת ממשלת א' כי אם תחת מלכיות שונות נפרדות ומלחמות גדולות היה בין מלכות למלכות וג"כ רבותינו בטלי התוספות ורבינו חיים היו דרים בארצו' רחוקות מאוד מא"י וכנודע שרובם היו דרים בצרפת ובאלו המקומות שהן רחוקים מאד מא"י וכיון שהמלכיות היו מתגרות זה בזה כל הדרכים היו בחזקת סכנה מחמת המלחמות ולכן כתבו שאינו נוהג בזמן הזה לכפות זה את זה משום דאיכא סכנת דרכים וכן דייקי בדברי המרדכי על מ"ש בשם רבינו חיים הכהן שכתב וז"ל והני מילי בזמנם שהיה שלום בדרכים אבל עכשיו שהדרכים הם משובשים אינו יכול לכופה דהו"ל כמו שרוצה להוליכה למקום גדודי חיות ולסטים וכו' עכ"ל:
אבל אה"נ דאם יש שלום בעולם שאין מלחמה בין המלכיו' שבין רבותינו בטלי התוספו' ובין רבינו חיים יודו שכופין זה את זה וכדברי רבותינו בטלי המשנה והתלמוד וכדכתיבנא:
וכמו כן יש לפרש דברי הרשב"ץ ז"ל שהביא מרן ז"ל דהא שכופין לעלו' היינו כשהוא ממקום קרוב שאפשר לעלות בלי סכנה כגון מנא המון ולמעלה שהוא אליכסאנדריאה של מצרים וסביבותיה. שהם תחת מלכות א' וממקום קרוב וכו' ע"כ שהוא כפי הדרך שפירשתי בדברי רבותינו בעלי התוספות ורבינו חיים דסברי כי האי גוונא אבל כשהוא במקום רחוק והדרכים הם משובשות מחמת מלחמות ויש סכנה אז סוברים דאין כופין וכו' ועם זה דברי התוספות ור' חיים מיושבים וכדכתיבנא:
אמנם לפי טעמא אחרינא שכתבו רבותינו בעלי התוספות ז"ל בשם רבינו חיים שעכשיו אינו מצוה לדור בא"י כי יש כחה מצות התלויות בארץ וכמה עונשין שאין אנו יכולין להזהר בהם ולעמוד עליהם וכו':
קשה דהלא גם בזמן רבינו הקדוש שסידר המשניות ור' חייא שסידר הברייתות ובעלי התלמוד שכבר נחרב הבית כמה שנים מקדמת דנא והמצות התלויות בארץ היו חייבים לנהוג כמו בזמנינו זה ואפילו הכי קתני במתניתין ובברייתא שהכל מעלין לא"י וכו' ומוסיף על זה כמה מאמרים אחרים שאמרו שם בההיא פרקא על ענין מצות עליית א"י וכמה הפליגו בשבח מצוה זו כמבואר שם בגמ' דמשמט שהקפידו רז"ל טובא בענין ישיבת הארץ יותר מהמצות אחרות התלויות בארץ שאע"פי שאין אנו יכולין ליזהר בהם ולעמוד עליהם בישיבת הארץ הקפידו טובא ואמרו הכל מעלין ואין הכל מוציאים. והטעם הוא כדי שלא תהא א"י סוגרת ומסוגרת אין יוצא ואין בא. ותהיה שממה מבלי יושב מלבד כמה טעמים נסתרים שיש בדבר כידוע ליודעי חן וכמבואר בס' הזוהר ובכמה דוכתי אחריני:
וא"כ איך ועלה על הדעת שרבותינו בעלי התוספות ור' חיים הכהן לא חשו לכל זה דכתבו שעכשיו אין מצוה לדור שם:
ואין לומר דסבירא להו כסברת רב יאודה דאמרינן בשמעתין שר' זירא הוה קא משתמיט מיניה דרב יאודה דהוה בעי למיסק לא"י דאמר רב יאודה כל העולה מבבל לא"י עובר בעשה שנאמר בבלה יובאו ושמה יהיו עד יום פקדי אותם וגו' שהרי האי סברת דרב יאודה. כבר דחו אותה רז"ל ופירשו דהאי קרא בכלי שרת איירי וכפשטיה דקרא וכמו דמוקים ליה ר' זירא ועוד דלא מצינו בשום מקום מי שסובר כן. רק רב יאודה לבדו אם כן הדרא קושיא לדוכתין איך יעלה על הדעת שרבותינו בעלי התוספות ורבי חיים ז"ל לא חזו לכל אלו השבחים ששבחו רז"ל בעליית וישוב הארץ ולכתוב נגדם שעכשיו אינו מצוה לדור בא"י ושאין נופין לעלות נגד המשנה והברייתא כנז"ל:
ובר מן דין יש להקשות לרב יאודה איך בא לחלוק על דברי התנאים של המשנה והברייתא שאמרו שהכל מעלין לא"י ולירושלים ואין הכל מוציאין וגם אמרו שהאיש והאשה כופין זה זה לעלות. וגם כופין זה את זה שלא לצאת כי איך יש לו כח לומר שכל העולה מבבל לח"ל עובר בעשה לחלוק טל דברי התנאים בהיות שהוא אינו אלא אמורא אלא כדי שלא להרבות במחלוקת ולומר שחולק עם בעלי המשנה והברייתא ובכל הפוסקים הנז"ל צריך לומר דסבר שהמשנה וכו' לא דיברו אלא לענין זמן הבית: והוא דיבר בזמן אחר החרבן וכו':
והשתא דאתית להכי יש לומר דג"כ רבותינו בעלי התוספות ורבינו חיים. מסכימים בכל אלו השבחים ששיבחו רז"ל על ישיבת ועליית א"י ועל דברי המשנה והברייתא דהכל מעלין ואין הכל מוציאין אלא דיברו בזמן שהדרכים היו בחזקת תקנה והיה שלום בארץ כי ביכול דיבר הכתוב והם דיברו בזמנם שכל הדרכים היו משובשות ובחזקת סכנה מחמת המלחמות וכדכתיבנא:
ולרווחא דמלתא צא נא וראה מ"ש שאר הפוסקים ז"ל להחזיק דברי הראשונים נגד המובן מדברי רבותינו בעלי התוספות ורבינו חיים ז"ל:
הנה מוהריב"ל ז"ל בח"ה סי' מ"א אחר שהביא דברי התוספות כתב וז"ל אין ספק דמאחר שכל הפוסקים כתבו הך ברייתא. ולא חילקו כמו שחילקו התוספות ודאי דס"ל דאין לחלק מאותו זמן לזמננו זה. דכגון האי הוה צריך לאודועי ועל זה סמך רבינו ירוחם שכתב דהרב אלפסי והרמב"ם שכתבו הברייתא ולא חילקו שבודאי לא ס"ל האי דקאמרי התוספות עכ"ל: גם הרב מהרשד"ם ז"ל בחלק אה"עז סי' קנ"ד כתב וז"ל וכי תימא הרי כתבו התוספות בפ' הנז"ל על הוא אומר לעלות וכו' שאינו נוהג בזמן הזה דאיכא סכנת דרכים וא"כ נראה דבטלה טענת ר' שמואל הנז' יש לומר דאין מכאן לבטל טענת ר' שמואל: חדא שכיון ששאר הפוסקים כתבו הדין סתם ולא חילקו משמט שאין לחלק בין זמן התלמוד לזה הזמן וכן כתבו בפסקיהם הרב הגדול כמוהר"ר אליה המזרחי ז"ל. והרב המופלא כמוהר"י ן' חביב זלה"ה שדין מחולק שאנו רואים שלא כתבוהו הפוסקים נראה ודאי דלא סבירא להו. כ"ש דין חלוק שהיה ראוי שהרא"ש או בנו ז"ל שהיו מביאים אותו אלא ודאי דס"ל שאין הפרש בין זמן התלמוד לזמננו זה:
ועוד דאפשר שאפילו לדעת התוספות היינו בזמנם שהיו המלכיות מחולקות וכו'. וכן נראה קצת מן המרדכי שכתב בשם רבינו חיים דהני מילי בימיהם שהיה שלום בדרכים וכו': והכונה הוא בשביל שהיו כולם תחת מלכות א'. ובזמן התוספות ושל רבינו חיים היו המלכיות מחולקות והדרכים משובשות וכו' אבל עתה שכל הימים הולכים ושבים וכו' פשיטא שהדין עם רבי שמואל הנז' הנלע"ד כתבתי ע"כ. וגם בסי' רמ"ו כתב דברי הברייתא ולשון הרשב"ץ דכתיבנא לעיל ולבסוף כתב אך פשיטא שגוערין במי שמוחה לבעל שלא יעלה אחר שאמרו ז"ל שישיבת א"י שקולה כנגד כל המצות ושכל המהלך ארבע אמות בא"י עונותיו נמחלין שנאמר העם היושב בה וגו' וכ"ש שבזמן הזה אנו רואים כמה הולכים ושבים וכו' עכ"ל: וכן הסכים לדעת זה כמוהר"ם גלאנטי ז"ל בתשובותיו בסי' מ"ד ונ"ה יע"ש: וכל זה הוא מכוון ומסכים לכל דכתיבנא ודוק:
וממוצא דבר אתה למד בנ"ד כמה כח יש לראובן דנ"ד בטענותיו לכוף את אשתו ולעלות וללכת עמו ושלא לעכב יותר הליכתו מאחר שגילה דעתו לקבוע שם דירתו להקבר שם לכפרת עונותיו כדכתיב וכיפר אדמתו עמו שטענ' זאת לבדה היא מספקת לזכותו שהרי אנו רואים כמה הפליגו רז"ל במצות ישיבת הארץ כדאיתא בפ' ב' דייני גזרות ובכמה מקומות אחרים ולמפורסמות אינם צריכות ראיה וכדכתיבנא:
ומה גם במה שטוען עוד שעיקר עלייתו שם הוא לזכות לקנו' ד' אמות בקרקע בא"י ולעסוק שם בתורת ה' שאין לך מצוה גדולה מזו שאפילו מח"ל לח"ל כופין כדאיתא בתוספתא וז"ל. מוציאין מעיר שרובה גוים לעיר שרובה ישראל וכדכתבו עלה הרי"ף והרמב"ם ז"ל בפ' י"ג מהלכות אישות והרא"ש וריב"ה בנו ז"ל בטור א"הע בסי' ע"ה ע"ש וטעמא דמלתא בודאי שהוא מפני שבעיר שרובה ישראלים יש שם תורה וחכמה. יותר מעיר שרובה גוים. וכ"ש וק"ו מח"ל לא"י שאוירא דארעא דישראל מחכים וכמו שכל זה אמרו רז"ל במסכת קידושין בפרק האיש מקדש ושמעשרה קבין חכמה ירדו לעולם תשעה נטלה א"י וא' בכל העולם כולו וכיוצא בזה כתב הריב"ש ז"ל בתשובה בסי' פ' ופ"ח ע"ש. שהביא דבריו מוהרשד"ם ז"ל באה"ט בסי' קכ"ד וקע"ה ושם הביאו דברי התוספתא הנ"ל שהביאה הרי"ף בהלכות שמוציאין מעיר שרובה גוים לעיר שרובה ישראל יע"ש. וכל זה כתבו לענין לכוף מח"ל לח"ל וכדפירשתי לעיל ומינה מכ"ש מח"ל לא"י וכדכתיבנא:
וממוצא דבר מכל הנ"ל תראה שכל אפייא שוין לחזק את דעת ראובן דנ"ד למלאות רצונו וחפצו לכוף את אשתו לעלות עמו ומה גם בטענות שטוען שרוצה למהר עלייתו כל מה שיוכל בהיות שכבר בא בימים ושלא ידע מה ילד יום ושלכן אינו רוצה להתעכב יותר כדי לחזות בחייו בנועם ה' ולבקר בהיכלו ולזכות לקנות שם דירתו וד' אמות קרקע כדי להקבר שם לכפרת עונותיו כדכתיב וכיפר אדמתו עמו ומה גם במה שטוען שעיקר עלייתו לשם הוא לעסוק בתורה כי בטענה זו לבד היא מספקת וראויה לזכותו כדאמרן דאפילו מח"ל לח"ל כופין וכו' אשר על כן ראוי לכל איש ישראל להחזיק בידו ולהשתדל עליו לדבר על לב אשתו הנז"ל בכל מיני פיוסין לרצותה לעשות רצון בעלה ולעלות עמו כאשר הבטיח לו בתחילה. שלא יעכבנו יותר ואם עם כל זה עדיין תסרב בדבר יודיענה שמן הדין יש כח לבעלה לכופה לעלות עמו ולעשות רצונו ואם לאו שיכול ליתן לה כתובתה ולגרשה כי כן הדין עמו כפי הנלע"ד הן להלכה הן למעשה כפי כל הני טעמי דכתיבנא בהסכמת הרב מריה דאתרא וה' יצילנו משגיאות ויראני מתורתו נפלאות וישלח לנו הגואל משיחנו שנזכה לעלות כולנו לראות בנחמת ציון וקיבוץ גליותינו ובנין בית מקדשינו שיהי רצון שיהיה במהרה בימינו אכי"ר:
כ"ד זעירא דמן חברייא היושב באהל של תורה  ועל מדי"ן פה בק"ק ת"ת ה"י אשר בעיר המהולל' אמשטרדם יע"א הכותב וחותם ביום ג' ח' לחדש ניסן מהאי שתא דרשו ה' ועוזו בקשו פניו תמיד לפ"ק:
דוד בלא"א מ"ו כמוהר"ר רפאל מילדולה זצוק"ל
בבית ובדפוס אלמנה ויתמי המנוח כהר"ר יעקב פרופס כ"ץ זצ"ל
דירתו ברחוב שטרויא מאריק עש זיבנטי הויז פון דיא נייא גאס