שאלה סב מעשה שהיה כך היה ראובן  היה לו משרת נכרי הלך עמו בספינה לארץ מרחקים ויהי אחר ימים הגיע  למחוז חפצו וירד מהספינה ויהי בעת צאת  מהספינה קרה מקרה שנפל ראובן לארץ ונשברה   ידו הימנית אח"כ נכנס לעיר ושכר שם דירה נאה  ורצה לקבוע מזוזה בביתו כדינו אבל לא היה שם  בעיר הזאת שום יהודי כי אם הוא והוא לא היה יכול  לקבוע המזוזה מחמת השבר מיבעיא לן השתא אם   יכול הגוי משרתו לקבוע המזוזה וראובן רבו יברך  הברכה או לא יורנו המורה הדין ומהתמ"ש:
תשובה קודם שנבוא להשיב שאלתינו דא  צריכים לחקור אם חיוב המזוזה  תליא אם נכנס בבית לקבוע שם דירתו בקביעות  שנה או שנתים אם חייב לקבוע מזוזה תכף ומיד   או אחר שלשים יום מפני שיש להסתפק בלשון  הש"ע י"ד ס' רפ"ו ס' נ"ב וז"ל השוכר בית בחוצה  לארץ והדר בפונדק בא"י פטור ממזוזה ל' יום אם  ר"ל אפילו כוונתו לדור שם כמה שנים בקבע פטור ממזוזה ל' יום או דילמא האי שוכר איירי דומיא  דפונדק שאם רוצה לדור שם ל' יום פטור אבל אם רוצה לדור שם דירת קבע חייב במזוזה מיד  לכאורה היה נראה לומר דאין פיטור דל' יום אמור כי אם כשאין דעתו לדור בבית אלא ל' יום אבל אם  דעתו לדור בה בקבע שנה או שנתים חייב במזוזה  מיד כדאמרינן מי שישב במדינה ל' יום כופין  אותו ליתן צדקה לקופה עם בני המדינה ישב שם ג'  חדשים כופין אותו ליתן לתמחוי וכו' שלא נתנו  שיעור הזמנים אלו כי אם לבא לגור ואומר שאינו  רוצה להשתקע אבל אם בא לעיר כדי להשתקע כופין אותו מיד אבל לאחר שעיינתי מצאתי שאין  חילוק בין מי שדעתו לדור כמה שנים בקבע למי  שאין דעתו לדור בה אלא ל' יום נראה ודאי דפיטור  דל' יום בהחלט אתמר ואפילו דעתו לדור בה  בקבע כמה שנים פטור מן המזוזה ל' יום והטעם  לפי שהמזוזה חובת הדר היא ובעוד שלא עברו ל'  יום הוי דירת עראי ולא מחייב באופן שנמצינו למידין בין נכנס בבית בקביעות בין נכנס בעראי  פטור ממזוזה ל' יום:
גרסינן בפ' השואל במציעא דף ק"א ע"ב  ז"ל בעו מיני מרב ששת מזוזה על  מי מזוזה האמר רב משרשיא מזוזה חובת הדר היא אלא מקום מזוזה על מי אמר להו רב ששת תניתוה דבר שאין מעשה אומן השוכר עושהו והאי לאו מעשה אומן הוא איפשר הוא בגובתא דקניא עד כאן:
עוד שם בפרק הנז' במציעא דף ק"ב ז"ל תנו המשכיר בית לחבירו על השוכר לעשות לו מזוזה וכשהוא יוצא לא יטלנ' בידו וינא ומנכרי נוטלה בידו ויוצא עכ"ל:
ופרש"י חובת הדר היא דדרשינן ביתך דרך ביאתך למי שנכנס ויוצא לה זה הדר ביה: מקום מזוזה העץ שהדלת שוקף עליו ואף הוא קרוי מזוזה ואם אבן הוא צריך לנקוב בו סדק להניחה בתוכה: בגובתא דקניא ותולה אותה:
והרמב"ם בפ' ה' מהלכות מזוזה הל' י"א כתב ז"ל המשכיר בית לחבירו על השוכר להביא מזוזה ולקבוע אותה אפילו היה נותן שכר על קביעתה מפני שהמזוזה חובת הדר  היא ואינה חובת הבית וכשהוא יוצא לא יטלנה בידו ויצא ואם היה הבית שלגוי הרי זה נוטלה כשיצא:
והרב המגיד בפ' הנז' כתב המשכיר בית לחבירו עד סוף הפרק ברייתא  במציעא פ' השואל ומש' ולקבוע אותה וכו' שם בעא מניה מרב ששת מקום מזוזה על מי כלומר חפירת מקום המזוזה על מי על השוכר או על המשכיר ופשט על השוכר:
והטור בסימן רצ"א כתב ז"ל השוכר בית חבירו חייב השוכר לקבוע בו מזוזה ולתקן מקום קביעות' ולא יטלנה בידו  כשיוצא ואם שכרה מגוי ע"א נוטלה כשיוצא:
ומר"ן כתב השוכר בית מחבירו חייב השוכר לקבוע בו מזוזה ברייתא במציעא סוף פרק השואל ומש' ולתקן מקום קביעות' שם בעיא דאיפשיטא וכתב הר' מנוח ומסתברא שאפילו השכירו בחזק' שיש לו מזוזה ואין לו לא הוי מקו טעות כדאמרי' בריש פסחים ניחא ליה לאיניש למעבד מצוה בין בגופיה בין בממוניה ומש' ולא יטלנה בידו כשיוצא ואם שכרו מגוי נוטלה כשיורה ברייתא במציעה ס"פ השואל וכתבו התוספות לא יטלנו ויצא אע"ג דאמר שמואל דמטילין מבגד לבגד גבי מזוזה אסור לפי שהמזיקין שאין בבית שאין בו מזוזה וכשנוטלה כאלו מזיק אותו שידורו בבית וכתב הר' מנוח על הא דלא יטלנו בידו ויצא שאם הראשון מקפיד על דמיה טוב לשלמה לו אבל מוציאין ואהא דאמרינן דאם שכרו מגוי עובד ע"ז נוטלה כשיוצא כתב הר' מנוח דה"ה אם היתה של ישראל והשכירה לגוי דנוטלה בידו כשיוצא:
וכן פסק בשולחנו הטהור בסימן הנזכר ז"ל  השוכר בית מחבירו השוכר חייב לקבוע בה מזוזה ולתקן מקום קביעותה וכשיצא לא יטלנה בידו ואם שכר הבית מעכו"ם או ששכרו לעכו"ם נוטלה ויצא עד כאן לשון הרב ב"י ז"ל:
והטעם שהבאתי החיוב שמוטל על השוכר לקבוע מזוזה בפתחו על כל פנים לאחר שלשים יום ואינו יכול להפטר בשום אופן מפני שאם היה השוכר יכול להמלט ולומר עדיין יש זמן לקבוע מזוזתי היה אפשר גם כן דבנ"ד יכול הרב להמלט ואפשר דביני ביני יכנס יהודי אחד בתוך העיר דנ"ד וקובע המזוזה אבל עתה שלאחר שלשים יום אינו יכול להפטר נסתפק ה"ה אם המשרת גוי יכול לקבוע המזוזה מפני שהרב אינו יכול לקבוע מזוזתו מפני שיש לו שבר בידו הימנית:
ולהרמב"ם בפרק ה' מהלכות מזוזה הל' ו' בשפופרת של קנה או של עץ או של כל דבר ומחבר  אותה אל מזוזת הפתח במסמר או חופר במזוזת הפתח ומכניס בה המזוזה ובהל' ז' וקודם שיקבענה במזוזת הפתח מברך ברוך אתה ה' א' ק' ב' ו' לקבוע מזוזה ואינו מברך בשעת כתיבתה שקביעתה היא המצוה:
והרב המגיד כתב ומברך תחלה וכו' כן כתב הרי"ף ז"ל ומ"ש ואינו מברך ובשעת כתיבתה וכו' מדאמרינן בפ' התכלת כל מצוה שאין עשיית' גמר מצותה אינו מברך אלא בשעת גמר מצותה:
והטור כתב בסימן רפ"ט בא לקובעה יתננה בשפופרת של קנה או של כל דבר ויקבענה במקומה ויברך בא"י אמ"ה אק"בו לקבוע מזוזה ולא יברך בשעת כתיבה:
ומר"ן כתב בא לקובעה יתננה בשפופרת של
קנה וכו' זה פשוט ומש' ולא יברך בשעת כתיבה כ"כ הרמב"ם ונתן טעם לפי שקביעתה היא המצוה והכי אמרי' בהתכלת דף מ"ב דכל מצוה שאין עשייתה גמר מצותה אינו מברך אלא בשעת גמר מצותה:
וכן פסק בשלחנו הטהור בא לקובעה יניחנה בשפופרת של קנה או של כל דבר ויקבענ' במקומה ויברך אקב"ו לקבוע מזוזה ולא יברך ובשעת כתיבתה:
גרסינן בפרק התכלת אמר רב יאודה אמר רב מינין לציצית בגוי שהיא פסולה שנאמר דבר אל בני ישראל ועשו להם ציצית בני ישראל ולא הגוים:
והרמב"ם כתב בהלכות ציצית פרק א' הל' י"ב ז"ל ציצית שעשו אותו גוי פסול שנאמר דבר אל בני ישראל ועשו להם ציצית:
באופן שלמדנו דעל השוכר לקבוע מזוזתו מצי לפטור עצמו ולעשות אותו על ידי גוי מפני שעיקר מצותה היא הקבועה וראיה לדבר מה שאמרנו לעיל דלא יברך אלא על קביעותה ולא בשעת כתובתה:
אבל אחר העיון וההשקפה הנכונה מצאתי שיש חילוק בין שאמרנו לעיל בין לענין מזוזה בין לענין ציצית לנ"ד מפני שאם יש יהודים ונכרים ודאי דאין מותר לקבוע מזוזה על ידי גוי וכן נמי לענין ציצית ששום מצוה אינו מותר לעשותו על ידי גוי אבל בנ"ד שהרב אירע לו מקרה שיש לו שבר בידו הימנית ואי אפשר לקבוע מזוזתו וגם אי אפשר לדור בביתו בלא מזוזה מפני שהמזיקין באין בבית שאין בו מזוזה נראה לענ"ד דבנדון כזה דמותר לקבוע המזוזה על ידי משרתו והרב מברך הברכה וגם אי אפשר לאחר עוד דילמ' בינו בוני יוכל ליכנס יהודי אחר בתוך העיר והוא היה יכול לקבוע המזוזה של הרב הנ"ל מפני שכבר עברו ל' יום וכבר אמרנו לעיל בין אם דעתו לדור שם בקביעות או דרך עראי חייב לקבוע מזוזתו לאחר שלשים יום מפני שהמזוזה חובת הדר היא ובעוד שלא עברו שלשים יום הוי דירת עראי ולא מחייב אבל לאחר ל' יום הוי קבע ובנדון כזה מותר:
ומצאתי ראיה על מה שאמרתי בנדון זה מה שכתב הרב בעל ד"מ בהל' מזוזה בשם מהרי"ל נשאל ממנו אם רשאים ליתן מזוזה לשר אחד שבקש לקבוע על הפתח מבצר ונדר להטיב בעבור זה לכל היהודים כל ימיו ואם ימאנו ת"ו תיפוק ממנו חורבה ואסר מהרי"ל ונ"ל דאם יש לחוש לאיבה מגוי שרי דהרי ודאי התירו כמה דברים משום איבה עכ"ל:
וראיה ממאי דגרסינן בבבא מציעא פ' אלו מציאות דף ל"ב ע"ב בהמת נכרי מטפל בא כבהמת ישראל אי אמרת בשלמא צער בעלי חיים דאורייתא משום הכי מטפל כבהמת ישראל אלא אי אמרת צער בעלי חיים לאו דאורית' אמאי מטפל בה כבהמת ישראל התם משום איבה  עד כאן:
עוד שם בגמרא הנ' מסתברא דקתני אם היתה טעונה יין נסך אין זקוק לה אא"כ לא דאורייתא משום הכי אין זקוק לה אלא אי אמרת דאורית' אמאי אין זקוק לה ה"ק ולהטעינה יין נסך אין זקוק לה עכ"לה:
ופרש"י ז"ל מטפל בה לפרוק משאה: אי אמרת לאו דאורית' וטעמא משום איבה משום הכי אין זקוק לה שיכול להשמט ולומר דבר איסור הוא לנו: הכן קאמר ולהטעינ' ולעולם דאורית' ורישא תנא מיטפל בה בין בפריקה בין בטעינה פריקה משום נער בעלי חיים וטעינה משום איבה ולהטעינה יין נסך דלאו צערא איבה ולאו איבה אין זקוק לה.
וכן פסק מר"ן בשלחנו הטהור סימן רע"ב ז"ל בהמת עכו"ם ומשאו אינו חייב להטפל בו אלא משום איבה:
באופן ששמענו מהאי סוגיא דחיישינן לאיבה ומשום הכי היה מתיר הרב בעל ד"מ לתת מזוזה אל השר לקבוע בפתח של מבצר מפני שיש לחוש לאיבה:
ומאחר שהוכחנו דאפילו לקבוע המזוזה בפתחו של גוי, משום דחיישינן לאיבה מתיר הרב בעל ד"מ בנ"ד כל שכן דמותר מפני שהוא על פתח של ישראל ואי אפשר לקבוע המזוזה של הרב דנ"ד כי אם על ידי משרתו הגוי מפני השבר שיש לרב בידו הימנית באופן דבנ"ד דבנ"ד נ"ל דבענין כזה הוא מותר ואפילו שאמרנו דשום מצוה אינו יכול לעשותו על ידי גוי כמו שהוכחנו ממצות ציצית דפסול על ידי גוי וגם קביעות המזוזה היא המצוה משום דלא יברך אלא על קביעותה כמו שהוכחנו מכל הני עמודי ההוראה מ"מ מצינו דווקא במקום שיש יהודי וגוי דודאי אסור לעשותו שום מצוה על ידי גוי אבל בנ"ד דיש תרתי לטיבותא דכבר עברו ל' יום והוא חייב לקבוע מזוזה בפתחו וה"ב דאי אפשר לעשות המצוה על ידי רבו מפני השבר שיש בידו הימנית נ"ל דב"נ כזה מותר למשרת הגוי לקבוע מזוזתו והרב מברך הברכה:
קנצי למילין דבנ"ד דלא מצינו אופן אחר דמותר המשרת גוי לקבוע המזוזה או אם ם יכול רבו בידו השמאלית לקבוע המזוזה מפני שלא מצינו שום איסור לקבוע המזוזה בידו השמאלית:
וכתב המרדכי אהא דאמרינן דמזוזה בימין מדכתיב' על מזוזת ביתך דרך ביאתך וכי עקר איניש רגליה דימינא עקר בריש אין לדקדק דאם הוא אטר ברגליו ורגלא דשמאלא עקר בריש' ישים המזוזה דרך שמאל ביאתו מדי דהוה התפילין דשאני מזוזה דהוי לשימור כל בני הבית מש"כ בתפילין דהויין לות לחודיה:
אם כן לא מצינו שום איסור לקבוע מזוזתו בידו השמאלית דדוקא מקפיד דיניחנה במזוזת הפתח הימיני שהוא ימין לביא' כשאדם נכנס לביתו אבל אינו מקפיד אם הוא אטר יד שיכול לקבוע המזוזה בידו השמאלית ומה אטר יד גדול מזה שיש לרבו שבר בידו הימנית באופן שנראה מכל זה שאם יכול לקבוע מזוזתו בידו השמאלית תע"ב ואם לאו מותר לקבוע מזוזתו על ידי משרתו גוי ורבו יברך הברכה שאפילו בענין שהגוי בקש שיתנו לו מזוזה לקבוע בפתחו אם יש לחוש לאיבה ושירע משום זא לישראל שרי:
זהו מם שכתבתי לעניות דעתי להלכה ולא למעשה עד שאציע תשובתי לפני הרב המורה היושב ברום כסא כי לו נאה כי לו יאה משפט ההוראה ולמי שאמר והיה העולם אחלה בעדו יתמידהו בחיים ארוכים דשנים ורעננים וכסאו יהיה נכון עד כי יבא ינון אכי"ר:
נגמרתי בראש חדש אייר שנת התקס"ד לפ"ק
אני הצעיר עמנואל אוהב ן' דנא ס"ט